П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2025 року м. Київ

Справа № 357/14802/24

Провадження: № 22-ц/824/4650/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Нежури В. А., Соколової В. В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу адвоката Рудзея Юрія Володимировича в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СМАРТ ПЕЙ»

на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 листопада 2024 року, ухвалене під головуванням судді Бондаренко О. В.

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СМАРТ ПЕЙ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

у с т а н о в и в:

У жовтні 2024 року ТОВ «ФК «СМАРТ ПЕЙ» звернулося до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 01 від 30.12.2017 року, шляхом підписання позичальником заяви про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, де визначено основні умови кредитування, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту.

На підставі зазначеного кредитного договору позичальнику надано грошові кошти у сумі 26 400 грн, зі сплатою 49 % річних та комісії за користування кредитом у розмірі 0 %.

Відповідач не виконував належним чином свої кредитні зобов`язання, внаслідок чого виникла заборгованість, яка становить станом на 07.05.2024 року складала 48 381,80 грн, з яких: 29 612,66 грн - заборгованість за кредитом; 18 769,14 грн - заборгованість за процентами, 0 грн - заборгованість за комісією.

08.05.2021 року між АТ «ПУМБ» та ТОВ «ФК «ФІНАКО» укладено договір відступлення права вимоги (цесії) № 1, за яким останнє отримало (набуло) право грошової вимоги до боржників банку, вказаних у реєстрі боржників.

16.07.2024 року між ТОВ «ФК «ФІНАКО» та ТОВ «ФК «СМАРТ ПЕЙ» було укладено договір факторингу № 2, за яким ТОВ «ФК «СМАРТ ПЕЙ» отримало (набуло) право грошової вимоги до боржників банку (позикодавця), вказаних у реєстрі боржників, в тому числі і до відповідача. Згідно реєстру боржників, загальна сума заборгованості відповідача станом дату укладання договору факторингу за кредитним договором складала 48 381,80 грн, з яких: 29 612,66 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 18 769,14 грн - сума заборгованості за відсотками, 0 грн - заборгованість за комісією. Вказана сума боргу була нарахована банком та не змінювалась з дати відступлення права вимоги.

Відповідачу була направлена письмова вимога (повідомлення) від 04.10.2024 року за адресою, яку він зазначив при отриманні кредиту, однак станом на дату подачі позовної заяви заборгованість погашена не була.

На підставі викладеного, позивач просив суд стягнути зі ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договом в сумі 48 381,80 грн, а також витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 листопада 2024 року у задоволені позову ТОВ «ФК «СМАРТ ПЕЙ» відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Рудзей Ю. В. в інтересах ТОВ «ФК «СМАРТ ПЕЙ» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що позивачем додано до позовної зави повідомлення АТ «ПУМБ» про відступлення ТОВ «ФК «ФІНАКО» права вимоги до ОСОБА_1 , а також договори відступлення прав вимоги (цесії) № 1 від 08.05.2024 року та факторингу № 2 від 16.07.2024 року, підписані кваліфікованими електронними підписами сторін, а також саму копію кредитного договору, підписаного відповідачем, із доказом надання кредитних коштів і сама наявність даних документів у ТОВ «ФК «СМАРТ ПЕЙ» підтверджує перехід права вимоги.

Крім того, скаржником до апеляційної скарги було додано копію платіжної інструкції № 250 від 08.05.2024 року, що підтверджує здійснення оплати ТОВ «ФК «ФІНАКО» за договором відступлення прав вимоги (цесії) № 1 від 08.05.2024 року, яке було отримано АТ «ПУМБ» після відкриття провадження у цивільній справі, оскільки позивач не був стороною вказаного правочину.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 12 грудня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

За правилом ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України та ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - Нестройний О. Г. заперечував проти апеляційної скарги та зазначив, що судом не допущено порушень норм матеріального та процесуального права, оскільки ТОВ «ФК «СМАРТ ПЕЙ» не надало доказів щодо набуття ним права вимоги за кредитним договором № 01, укладеним від 30.12.2017 року між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 . Також вказав, що наданий позивачем розрахунок заборгованості є неналежним доказом та не відповідає дійсності, а нарахування відсотків після 30.12.2020 року є неправомірним, оскільки строк дії платіжної картки закінчився 30.12.2020 року. Просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У відповіді на відзив представник ТОВ «ФК «СМАРТ ПЕЙ» - Рудзея Ю. В. зазначив, що доводи відповідача про припинення нарахування відсотків 30.12.2020 року є помилковими, оскільки він посилається на правову позицію про заборону нарахування відсотків після закінчення строку кредитування, а не після закінчення строку дії картки. Існує окрема судова практика у питанні закінчення строку дії картки, однак вона стосується застосування строку позовної давності, а не нарахування відсотків. Крім того, відповідачем не надано копію картки, що давало б можливість встановити дату закінчення строку дії картки.

17 грудня 2024 року представник ТОВ «ФК «СМАРТ ПЕЙ» - Рудзея Ю. В. подав заяву про поновлення процесуального строку для подання доказів та долучення копії витягу з договору відступлення права вимоги (цесії) № 1 від 08.05.2024 року. Дане клопотання обґрунтоване тим, що 04.09.2024 року ТОВ «ФК «СМАРТ ПЕЙ» звернулось до ТОВ «ФК «ФІНАКО» з метою отримання витягів з реєстру боржників за договором відступлення права вимоги, однак, така відповідь отримана лише 12.12.2024 року у зв`язку із затримкою підписання витягів АТ «ПУМБ».

Згідно з ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Ч. 1 ст. 84 ЦПК України встановлено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Ч. 3 ст. 367 ЦПК України передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Отже, суд апеляційної інстанції наділений відповідними повноваженнями, які дозволяють йому усунути порушення, допущені судом першої інстанції при розгляді справи, зокрема щодо реалізації принципу змагальності у цивільному процесі, доказування сторонами тих обставин, на які вони посилаються в обґрунтування своїх вимог або заперечень.

Дослідження нових доказів провадиться, зокрема, у таких випадках: якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування; докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин не міг подати їх до суду; додаткові докази, які витребовувалися раніше, з`явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції; суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень.

Аналогічні за змістом висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.04.2019 року у справі № 145/474/17.

У постанові Верховного Суду від 27.03.2023 року у справі № 686/9366/20 (провадження № 61-8136св22) зазначено, що тлумачення п. 6 ч. 2 ст. 356, ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції. Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги ч. 1 ст. 44 ЦПК щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи.

Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову у їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.

Обмеження у можливості надання доказів до суду апеляційної інстанції переслідує не мету створення перешкод у поповненні доказової бази у справі, а, навпаки, має на меті забезпечення максимально повного подання доказів шляхом підвищення активності осіб, які беруть участь у справі, при її розгляді у суді першої інстанції та відповідальність за свої дії в процесі захисту права.

Проте зазначене слід відрізняти від випадків, коли в особи, яка надає нові докази до апеляційного суду, відсутня недобросовісність дій.

За ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, передбаченому ст. 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У постанові від 12.01.2023 року у справі № 9901/278/21 Верховний Суд зауважив, що ініціювавши судовий розгляд справи, позивач насамперед повинен активно використовувати визначені законом процесуальні права, здійснювати їх з метою, з якою такі права надано. Реалізація особою процесуальних прав невіддільна від виконання нею процесуального обов`язку щодо сприяння встановленню в судовому процесі дійсних обставин у справі з метою отримання правосудного судового рішення.

З матеріалів справи убачається, що доказ, який позивач просит долучити до матеріалів справи, а саме витяг з договору відступлення права вимоги (цесії) № 1 від 08.05.2024 року існував на час розгляду справи судом першої інстанції, за отриманням такого доказу позивач до сторін зазначеного правочину звернувся ще до пред`явлення даного позову про що свідчить наданий позивачем лист ТОВ «ФК «Фінако» від 04.09.2024 року вих. №11-37. Однак такий доказ з`явився у позивача уже після ухвалення судом першої інстанції судового рішення, він отриманий листом ТОВ «ФК «ФІНАКО» від 12.12.2024 року вих. № 12_12. Слід також зауважити, що згідно даного листа ТОВ «ФК «ФІНАКО» тривалий розгляд звернення ТОВ «ФК «СМАРТ ПЕЙ» було обумовлено затримкою у підписанні витягів АТ «ПУМБ». Тобто, належить стверджувати, що такий доказ позивачем з об`єктивних та незалежних від нього причин не міг бути поданий до суду першої інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, 30.12.2017 року між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 01 шляхом підписання відповідачем заяви про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Підписанням цієї заяви відповідач беззастережно підтвердив, що приймає публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті АТ «ПУМБ»: pumb.ua, в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що можуть бути надані їй в процесі обслуговування і погодилася з тим, що обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості у банку), а при обранні послуги з укладення договору страхування, підписанням цієї заяви підтверджує згоду на укладення договору страхування (а.с. 12).

Також 30.12.2017 року між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 було підписано паспорт споживчого кредиту, яким передбачено фіксовану процентну ставку - 49 % річних, тип кредиту - кредитна лінія, сума кредиту - 1 000 грн, мета отримання кредиту - на споживчі цілі, в тому числі для оплати за договором страхування, строк кредитування - 12 місяців, зі спливом вказаного строку продовжується кожного разу на такий самий строк у разі відсутності заперечень будь-якої сторони, спосіб надання кредиту - шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії в межах встановленого кредитного ліміту та картковому рахунку з дня прийняття рішення банком (а.с. 172).

На підставі заяви № 01 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 30.12.2017 року ОСОБА_1 було відкрито поточний рахунок в гривні № НОМЕР_1 та останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 1 000 грн, який 20.11.2019 року був збільшений до 26 400 грн, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка НОМЕР_2 , що підтверджується довідкою про збільшення кредитного ліміту (а.с. 74), випискою по особовому рахунку відповідача (а.с. 91-103), де чітко відображено розмір коштів, які він використовував, здійснював покупки в різноманітних магазинах.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку за кредитним договором № 01 від 30.12.2017 року станом на 07.05.2024 року складала 48 381,80 грн, з яких: 29 612,66 грн - заборгованість за кредитом; 18 769,14 грн - заборгованість за процентами, 0 грн - заборгованість за комісією (а.с. 75-79).

08.05.2021 року між АТ «ПУМБ» та ТОВ «ФК «ФІНАКО» укладено договір відступлення права вимоги (цесії) № 1, за яким останнє отримало (набуло) право грошової вимоги до боржників банку, вказаних у реєстрі боржників.

Пунктом 4.1 цього договору визначено, що права вимоги за реєстром боржників вважаються відступленими у день надходження оплати прав вимоги в повному обсязі на рахунок цедента, вказаний у п. 3.2 договору, за ціною, визначеною п. 3.1 договору. Цедент після надходження на його рахунок коштів в сумі, зазначеній в п. 3.1 договору, передає цесіонарію реєстр боржників.

16.07.2024 року між ТОВ «ФК «ФІНАКО» та ТОВ «ФК «СМАРТ ПЕЙ» було укладено договір факторингу № 2, згідно якого клієнт зобов`язується передати (відступити) фактору в повному обсязі права вимоги за кредитними угодами, зазначеними у підписаному сторонами реєстрі боржників, а фактор зобов`язується прийняти та оплатити права вимоги за вказаними кредитними угодами в порядку та розмірі, передбаченому договором. Права вимоги, що відступаються є ідентичними за обсягом (боржники, підстави виникнення, розмір, тощо) тим правам вимоги, які були набуті первісним кредитором на підставі договору відступлення права вимоги (цесії) № 1 від 08.05.2024 року, укладеним з АТ «ПУМБ».

Відповідно до п. 4.1 договору факторингу № 2, права вимоги за реєстром боржників вважаються відступленими у день здійснення оплати ціни прав вимоги в повному обсязі на рахунок клієнта, вказаний у п. 3.2 договору, за ціною, визначеною п. 3.1 договору.

Позивачем на підтвердження набуття прав вимоги надано витяг з реєстру боржників до договору факторингу № 2 від 16.07.2024 року за підписом представників ТОВ «ФК «ФІНАКО» та ТОВ «ФК «СМАРТ ПЕЙ», платіжну інструкцію № 1 від 17.07.2024 року на суму 1 585 266,65 грн.

Згідно з витягу з реєстру боржників, загальна сума заборгованості відповідача станом на дату укладання договору факторингу за кредитним договором складала 48 381,80 грн, з яких: 29 612,66 грн - сума простроченої заборгованості за кредитом, 18 769,14 грн - сума простроченої заборгованості за процентами.

04.10.2020 року ТОВ «ФК «СМАРТ ПЕЙ» направлена письмова вимога (повідомлення) вих. № 0310_2420 від 03.10.2024 року ОСОБА_1 із повідомленням про набуття права вимоги за кредитним договором та необхідності погашення заборгованості, яка станом на 03.10.2024 року становила 48 381,80 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст. 1046 ЦК України).

За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Ч. 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (ч. 3 ст. 512 ЦК України). Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 514 ЦК України).

Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором. (ч. 1 ст. 519 ЦК України).

Аналіз вказаних норм свідчить, що ч. 1 ст. 514 ЦК України регулює відносини між первісним кредитором та новим кредитором. Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У разі, зокрема, коли право вимоги не виникло (наприклад у разі нікчемності чи недійсності договору) або яке припинене до моменту відступлення (зокрема, внаслідок платежу чи зарахування) чи існують законодавчі заборони (або обмеження), то така вимога не переходить від первісного до нового кредитора. Тобто, відступлення права вимоги (цесія) в такому випадку не має розпорядчого ефекту. Проте це не зумовлює недійсність договору між первісним кредитором та новим кредитором, тому що правовим наслідком відсутності критеріїв дійсності права вимоги є цивільно-правова відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.03.2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21) зроблено правовий висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (ч. 3 ст. 656 ЦК України); (б) дарування (ч. 2 ст. 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України) (постанова Верховного Суду від 07.11.2018 року в справі № 243/11704/15-ц).

При цьому відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04.06.2020 року у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Згідно сталої практики Верховного Суду, доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 02.11.2021 року № 905/306/17, від 29.06.2021 року у справі № 753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі № 334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі № 5026/886/2012, від 15.04.2024 року в справі № 2221/2373/12).

Верховний Суд у постанові від 18.10.2023 року у справі № 905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором

Аналогічні висновки викладені і у постановах Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі № 753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі № 334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі № 5026/886/2012, від 15.04.2024 року в справі № 2221/2373/12 тощо).

У даній справі позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що право вимоги від первісного кредитора АТ «ПУМБ» перейшло до ТОВ «ФК «ФІНАКО» та від ТОВ «ФК «ФІНАКО» до ТОВ «ФК «СМАРТ ПЕЙ» на підставі договору відступлення прав вимоги (цесії) № 1 від 08.05.2024 року та договору факторингу № 2 від 16.07.2024 року відповідно. Примірники даних угод були надані позивачем та наявні у матеріалах справи, як і витяги з реєстру боржників до них та докази на підтвердження оплати.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до положень ст. 367 ЦПК України, також враховує як доказ платіжну інструкцію від 08.05.2024 року № 250, подану до апеляційної скарги, що підтверджує здійснення оплати ТОВ «ФК «ФІНАКО» за договором відступлення прав вимоги (цесії) № 1 від 08.05.2024 року, оскільки такий доказ був отриманий позивачем від АТ «ПУМБ» після відкриття провадження у даній справі, що підтверджується відповідними доказами, тому з об`єктивних незалежних від нього причин не міг бути поданий суду першої інстанції.

Разом із тим, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпціяозначає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли унаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Слід зауважити, що як договір факторингу № 2 від 16.07.2024 року, так і попередній договір з первісним кредитором у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювалися та не визнавалися недійсними, тобто, в силу положень ст. 204 ЦК України діє презумпція правомірності указаних правочинів.

У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли унаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Суд першої інстанції на вказане уваги не звернув та дійшов передчасного висновку про недоведеність позивачем факту переходу права вимоги до відповідача за кредитним договором на першому етапі - від первісного кредитора АТ «ПУМБ» до ТОВ «ФК «ФІНАКО».

Таким чином, враховуючи усі наявні у матеріалах справи докази, колегія суддів дійшла висновку, що ТОВ «ФК «СМАРТ ПЕЙ» набуло право вимоги до відповідача відповідно до договору факторингу.

З наданих позивачем розрахунків вбачається, що умови договору № 01 від 30.12.2017 року відповідачем виконані не були, доказів належного виконання зобов`язань по поверненню кредитних коштів відповідач суду не надав, як не подав будь-яких доказів на спростування користування наданими йому коштами, а також доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості.

З огляду на викладене, враховуючи, що ОСОБА_1 порушив умови укладеного кредитного договору, у встановленому порядку та строки не погашав заборгованість, апеляційний суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, а з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 01 від 30.12.2017 року в розмірі 48 381,80 грн, з яких: 29 612,66 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 18 769,14 грн - сума заборгованості за відсотками, 0 грн - заборгованість за комісією.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції невірно встановлені фактичні обставини у справі, висновки суду не відповідають наданим сторонами доказам, судом неправильно застосовано норми матеріального права, а тому рішення суду першої інстанції у відповідності до положень ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню.

За таких підстав, апеляційна скарга адвоката Рудзея Ю. В. в інтересах ТОВ «ФК «СМАРТ ПЕЙ» підлягає задоволенню, а рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 листопада 2024 року скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог, а саме про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за договором № 01 від 30.12.2017 року в розмірі 48 381,80 грн на користь ТОВ «ФК «СМАРТ ПЕЙ».

Згідно з вимогами п. п. в) п. 4 ч.1 ст. 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови апеляційного суду зазначається щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як убачається із матеріалів справи, за подання до суду позовної заяви банк сплатив судовий збір у розмірі 2 423 грн, за подання апеляційної скарги - 3 634,50 грн.

Отже, загальний розмір судового збору, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь позивача, становить 6 057,50 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Рудзея Юрія Володимировича в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СМАРТ ПЕЙ» задовольнити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 листопада 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СМАРТ ПЕЙ» (, адреса: 01042, м. Київ, вул. Іоанна Павла ІІ, 4/6, корпус А, офіс 303) заборгованість за кредитним договором № 01 від 30.12.2017 року в розмірі 48 381,80 грн, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 6 057,50 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді В. А. Нежура

В. В. Соколова