Справа № 673/152/25
Провадження № 2/673/232/25
У Х В А Л А

12 лютого 2025 р. м. Деражня

Суддя Деражнянського районного суду Хмельницької області Грицишина Л.В., ознайомившись із матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до Летичівського відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з нерухомого майна -

в с т а н о в и л а:

10 лютого 2025 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Летичівського відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якому просить скасувати заходи забезпечення позову, накладені ухвалою Деражнянського районного суду Хмельницької області від 26.01.06р. в межах вирішення спору про поділ майна подружжя, а саме: зняти арешт з квартири АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що на момент купівлі вищезазначеної квартири перебував у шлюбі із ОСОБА_2 . В січні 2006р. ОСОБА_2 звернулася з позовом про поділ майна подружжя. Предметом цього позову була квартира АДРЕСА_1 . З метою забезпечення позову на виконання приписів ухвали Деражнянського районного суду від 26.01.06р., державним виконавцем було накладено арешт на зазначену квартиру.

Проте, вказує, що ухвалою Деражнянського районного суду Хмельницької області №2-133/06 від 10.04.06р. провадження у справі було закрито, в зв`язку з відмовою позивачки від позову та вирішення спору в добровільному порядку, оскільки остання отримала компенсацію в розмірі вартості квартири. Будучи одноосібним власником квартири, позивач вирішив подарувати її своєму сину, проте з`ясувалося, що заходи забезпечення позову у вигляді арешту з квартири не зняті.

Вивчивши матеріали поданої заяви на предмет дотримання цивільного процесуального законодавства під час звернення з даною заявою до суду, доходжу до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Статтею 4 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно положень частини 1 статті 19ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге - суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

При вирішенні питання щодо можливості розгляду справи у порядку цивільного судочинства необхідно керуватися завданнями цивільного судочинства, яке визначено у ч. 1 ст. 2 ЦПК України, і до якого віднесено справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Проте, як вбачається із поданої ОСОБА_1 позовної заяви, між сторонами відсутній спір щодо належності майна, на яке накладено обтяження, а саме: квартири АДРЕСА_1 .

Правовідносини, що виникли між сторонами є наслідком застосування судом заходів забезпечення позову в межах справи, що розглядалася Деражнянським районним судом Хмельницької області щодо поділку майна подружжя.

Верховний Суд в постанові від 25.05.23р. по справі №334/1250/22 вказав, що забезпечення позову за своєю суттю є тимчасовим обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову є процесуальним засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових рішень, прийнятих за результатами розгляду спору.

Відповідно до частини першої статті 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Забезпечувальні заходи скасовуються судом шляхом постановлення процесуального рішення - ухвали. Наслідком скасування заходів забезпечення позову є зняття всіх обмежень, встановлених забезпеченням позову.

Враховуючи, що забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача, суд не повинен скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення.

Питання, пов`язані із забезпеченням позову, зміною виду чи їх скасуванням вирішуються у порядку, передбаченому ЦПК України, і не можуть бути предметом розгляду в іншому провадженні.

Суд у такому випадку не може задовольнити вимоги про скасування арешту, накладного в межах іншої справи, за окремим позовом учасника іншої справи, що було б втручанням у компетенцію суду, який розглянув справу, в межах якої забезпечено позов. Тож виключно у такому випадку питання щодо скасування арешту в іншій справі підлягало б вирішенню за допомогою правого механізму цивільного процесуального права, а не правил цивільного (матеріального) права.

Ч. 9,10 статті 158 ЦПК України, зазначає, що у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Відповідно до п.1 ст.186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з ч. 5 ст. 186 ЦПК України відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

З огляду на зазначене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову шляхом зняття арешту з квартири АДРЕСА_1 не підлягають вирішенню як самостійний спір в порядку цивільного судочинства, натомість позивач не позбавлений можливості відповідно до ст.158 ЦПК України, звернутися з мотивованим клопотанням до суду про скасування заходів забезпечення позову, що застосовувалися в межах цивільної справи №2-133/06 про поділ майна подружжя.

Відповідно до ч. 2 ст. 186 ЦПК України про відмову у відкритті провадження у справі постановляється ухвала не пізніше п`яти днів з дня надходження заяви.

Частиною 4 статті 186 ЦПК України визначено, що ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі може бути оскаржено.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 186, 258, 260, 261, суддя -

у х в а л и л а:

У відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Летичівського відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з нерухомого майна відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги особою, яка її оскаржує, протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручені у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Л. В. Грицишина