У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2025 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого судді Фазикош О.В., за участю секретаря Цмур В.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву відповідача представника відповідача ОСОБА_1 , адвоката Ракушинець Андрія Андрашовича про перегляд та скасування заочного рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 грудня 2024 року по справі № 308/12117/24,-

встановив:

Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 11.02.2025 року було проголошено вступну та резолютивну частини ухвали. Повний текст ухвали виготовлено та підписано 12.02.2025 року.

Представник відповідача ОСОБА_1 , адвокат Ракушинець Андрій Андрашович, подав до суду заяву про перегляд та скасування заочного рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 грудня 2024 року по справі № 308/12117/24.

Заява мотивована тим, що Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 грудня 2024 року по справі № 308/12117/24 вирішено: позовну заяву представника Моторно (транспортного) страхового бюро України, адвоката Равлюк Андрія Григоровича до ОСОБА_1 про стягнення витрат задовольнити; стягнути з ОСОБА_1 на користь МТСБУ (Адреса: 02154, м. Київ, бульв. Русанівський, 8, Код , р/р в AT «Укрексімбанк» , м. Київ, М ФО 322313) суму сплаченого майнового відшкодування у розмірі 161 680,00 грн. (сто шістдесят одна тисяча шістсот вісімдесят гривень 00 коп.); стягнути з ОСОБА_1 на користь МТСБУ (Адреса: 02154, м. Київ, бульв. Русанівський, 8, Код , р/р в AT «Укрексімбанк» , м. Київ, МФО 322313) сплачений позивачем судовий збір в розмірі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) гривень 00 коп.

З вказаним Рішенням суду відповідач не згідний, оскільки вважає, що Рішення судом прийнято помилково внаслідок неправильно поданих доказів позивачем у справі.

Представник відповідача звертає увагу на те, що у рішенні вказано про оповіщення про розгляд справи на сайті суду, вважає за необхідне звернути увагу, що судом було невірно встановлено фактичні обставини справи.

Зокрема зазначає, що невірність полягає в тому, що взаємовідносини між потерпілою стороною та МТСБУ не впливають на порушення прав відповідача, і відповідач не може давати їм юридичну оцінку. Натомість все, що стосується порушення його прав, охоплене даним позовом і в цій частині відповідач має право заперечувати щодо заявлених до нього вимог. Тобто підстави та розмір виплаченого потерпілій особі коштів не впливає на права та обов`язки відповідача, однак факт виплати коштів ОСОБА_2 не може бути однозначною підставою стягнення цих коштів з відповідача без врахування вимог Закону, які є підставою для стягнення цих коштів.

Представник стверджує про, не врахування норм матеріального права, а саме ст. ст. 33, 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Зауважує що за наявними у справі документами, ДТП сталось 09.10.2022р., а з заявою до МТСБУ потерпіла сторона звернулась 27.12.2022р., тобто далеко за межами нормативно визначеного Законом.

Представник відповідача заявляє про недопустимість доданого позивачем висновку експерта як підставу для визначення розміру коштів для стягнення та використання зазначеного висновку в суді.

Окрім того, щодо висновків по сумі збитку, представник відповідач зазначає що вважає їх невірними з огляду на положення ч. 1 ст. 30 Закону України Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Адвокат зазначає, що позивач не надав жодних доказів на підтвердження вартості транспортного засобу після ДТП (утилізаційної вартості), що унеможливлює визначення завданого розміру матеріального збитку. Якщо є застосовувати вартість зносу до вартості транспортного засобу, то вона буде значно менше заявлено до стягнення суми 323 494 грн. мінус 70 % = 97048,20 грн. і від цієї суми слід ще відняти утилізаційну вартість, що в сукупності буде значно менше заявленої до стягнення 160 000 грн. Як наслідок, відсутність ідентифікації конкретного розміру матеріального збитку унеможливлює стягнення відповідних сум з відповідача.

Представник відповідача вказує на те, що існує спір про право, тобто заборгованість не є безспірною.

Виходячи з вищевикладеного з метою захисту своїх інтересів, на які безпідставно зазіхає позивач у справі, для відновлення режиму законності, а також керуючись ст. ст. 231, 233, 216, 1051 Цивільного кодексу України, ст. ст. 280-289 Цивільного процесуального кодексу України, представник відповідача просить суд: переглянути та скасувати заочне Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 грудня 2024 року по справі № 308/12117/24, призначити справу до розгляду в загальному порядку, в позові відмовити.

Представник позивача по справі у судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Заяв та клопотань не подавав.

Відповідач та його представник, у судове засідання не з`явилися про дату та час розгляду справи повідомлялися належним чином. Від адвоката Ракущинець А.А., надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з зайнятістю в іншому процесі.

ОСОБА_1 , у судове засідання не з`явився про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Заяв про відкладення розгляду справи не подавав.

Частиною 1 статті 287 ЦПК України передбачено, що заява про перегляд заочного рішення розглядається в судовому засіданні. Неявка осіб, належним чином повідомлених про час і місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Частиною 2 статті 286 ЦПК України визначено, що заява про перегляд заочного рішення повинна бути розглянута протягом п`ятнадцяти днів з дня її надходження.

Враховуючи стислі строки розгляду заяви та передбачену законом можливість розгляду заяви про перегляд заочного рішення за відсутності сторін, які повідомлені належним чином, суд відмовляє у задоволенні клопотання представника заявника про відкладення розгляду заяви.

Враховуючи викладені вимоги закону про розгляд заяви протягом п`ятнадцяти днів з дня її надходження та враховуючи, що заява надійшла до суду 03.01.2025 та належне повідомлення сторін, суд вважає можливим розгляд заяви про перегляд заочного рішення без їх участі.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку :

Заочним рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 грудня 2024 року задоволено позовну заяву представника Моторно (транспортного) страхового бюро України, адвоката Равлюк Андрія Григоровича до ОСОБА_1 про стягнення витрат, а саме стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь МТСБУ (Адреса: 02154, м. Київ, бульв. Русанівський, 8, Код , р/р НОМЕР_2 в AT «Укрексімбанк» , м. Київ, М ФО 322313) суму сплаченого майнового відшкодування у розмірі 161 680,00 грн. та сплачений позивачем судовий збір в розмірі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) гривень 00 коп.

Відповідно до ст.284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У відповідності до ч. 3 ст.287 ЦПК України у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: 1) залишити заяву без задоволення; 2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 1 ст.288 ЦПК України Заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Підставами скасування заочного рішення є одночасна наявність обставин поважності неявки в судове засідання відповідача та наявності істотних доказів у справі в обґрунтування заперечень проти вимог позивача.

Судом відповідно до вимог ч.6 ст. 187 ЦПК України, було встановлено зареєстроване місце проживання відповідача. Саме на встановлену адресу, судом здійснювалися направлення ухвали про відкриття провадження по справі та судові повістки.

Згідно до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Судом вжито усіх заходів спрямованих на повідомлення відповідача про розгляд справи, згідно реєстру поштових відправлень повернулись до суду із відміткою: «одержано», додатково відповідача повідомлялось на наявний в матеріалах справи номер мобільного телефону.

Відповідач про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином, за його останнім відомим місце проживання, окрім того оголошення про розгляд справи та про виклик його в судове засідання було розміщено на офіційному веб-порталі судової влади України, за посиланням https://ug.zk.court.gov.ua/sud0712/gromadyanam//. Однак відповідач, повторно не з`явився в судове засідання, про причини неявки в судове засідання не повідомив. Відзиву на позовну заяву від відповідача не надходило.

Вказане свідчить про помилковість судження адвоката відповідача про те, що ОСОБА_1 , сповіщався про розгляд справи виключно розміщенням інформації на сайті суду. Суд констатує, що судові повістки надсилалися за зареєстрованим місцем проживання відповідача. Позовна заява згідно вимог ЦПК України, була направлено відповідачу позивачем, на підтвердження чого до позовної заяви додано відповідне підтвердження. Вказане в свою чергу свідчить про обізнаність відповідача про ініційований відносно нього позов.

Разом із тим, згідно матеріалів справи, відзиву на позовну заяву відповідачем подано не було. У жодне із призначених судових засідань він не з`явився, не дивлячись на те, що справа у провадженні суду перебувала із серпня по грудень 2024 року та призначалась до розгляду п`ять разів.

У рішенні Європейського Суду від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони вживають заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Внаслідок неналежного здійснення своїх процесуальних прав і виконання обов`язків заявником не отримано судову повістку.

Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. З огляду на те, що маючи можливість надати суду свої заперечення та докази, якими вони обґрунтовуються, своїх процесуальних обов`язків, визначених цивільним процесуальним законом відповідач не вчинив. Відповідно до вимог ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Таким чином наведене дає всі підстави для висновку, що судом направлялися процесуальні документи, повістки та заочне рішення суду за місцем реєстрації відповідача.

Окрім того, відповідачу було відомо про наявність у провадженні суду вказаної справи та суть спору.

Крім того слід зазначити, що в заяві про перегляд заочного рішення представник відповідача не заперечує правильності адреси на яку відправлялись ухвала про відкриття провадження у справі та судові повістки.

Матеріалами справи підтверджено, що суд вживав усіх необхідних заходів для повідомлення відповідача про день та час розгляду справи. Зокрема, судом здійснювалось надсилання на адресу вказаного учасника справи судових повісток рекомендованим листом із повідомленням про вручення поштової кореспонденції.

Суд вважає необґрунтованими та безпідставними доводи відповідача щодо підстав скасування заочного рішення.

Так, відповідно до ч.2 ст. 285 ЦПК України, у заяві про перегляд заочного рішення повинно бути зазначено: 1) найменування суду, який ухвалив заочне рішення; 2) ім`я (найменування) відповідача або його представника, які подають заяву, їх місце проживання чи місцезнаходження, номер засобу зв`язку, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 3) обставини, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання та (або) неповідомлення їх суду, а також причин неподання відзиву, і докази про це; 4) посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача; 5) клопотання про перегляд заочного рішення; 6) перелік доданих до заяви матеріалів.

При цьому за твердженням представника відповідача: судом першої інстанції невірно встановлено фактичні обставини справи:

Щодо тверджень адвоката про не врахування норм матеріального права, а саме ст. ст. 33, 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», варто зазначити, що згідно ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, варто зазначити , що страховик (МТСБУ) має право для визначення (з`ясування) причин, обставин настання страхового випадку та визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, залучати своїх працівників або осіб, які здійснюють професійну оціночну діяльність відповідно до законодавства про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні. Страхувальник, інша особа, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, водій, учасник дорожньо-транспортної пригоди, особа, яка має право на отримання страхової (регламентної) виплати (потерпіла особа), зобов`язані сприяти страховику та МТСБУ у визначенні (з`ясуванні) причин, обставин дорожньо-транспортної пригоди, а саме надати для огляду належний такій особі транспортний засіб або інше пошкоджене майно, повідомити страховика (у випадках, передбачених статтею 43 цього Закону, - МТСБУ) про всі відомі їй обставини та надати для огляду та зняття копій наявні у неї документи щодо дорожньо-транспортної пригоди протягом семи робочих днів з дня отримання нею відповідної інформації або документа. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати такі дії, вони мають підтвердити це документально.

На підставі письмового запиту страховику (МТСБУ) надається: 1) відповідним підрозділом Національної поліції України - довідка про дорожньо-транспортну пригоду, форма та порядок видачі якої визначаються Міністерством внутрішніх справ України; 2) закладом охорони здоров`я (за наявності згоди потерпілої особи - суб`єкта персональних даних) - документи, що підтверджують тимчасову втрату працездатності згідно із законодавством, відомості про діагноз, лікування та прогноз можливого розвитку захворювання потерпілої особи, а також інша інформація, необхідна для вирішення питання щодо здійснення страхової (регламентної) виплати; 3) судово-медичною установою (за наявності згоди замовника експертизи) - висновки судово-медичних експертиз; 4) експертною командою з оцінювання повсякденного функціонування особи (за наявності згоди потерпілої особи - суб`єкта персональних даних) - документи, що підтверджують ступінь стійкої втрати чи зменшення професійної чи загальної працездатності потерпілої особи (група інвалідності та/або відсоток втрати працездатності); 5) лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я (за наявності згоди уповноваженого представника потерпілої дитини - суб`єкта персональних даних) - документи, що підтверджують наявність стійкого розладу функцій організму дитини та можливі обмеження її життєдіяльності при взаємодії із зовнішнім середовищем; 6) правоохоронними органами - копії документів щодо обставин настання дорожньо-транспортної пригоди, розміру заподіяної та відшкодованої шкоди; 7) судом - копії рішень (ухвал, постанов, вироків), прийнятих у справах про адміністративні правопорушення, у кримінальному, цивільному чи господарському провадженні.

Страховик (МТСБУ) може запитувати в інших державних органів, органів місцевого самоврядування, інших юридичних осіб інформацію, якою вони володіють щодо обставин настання дорожньо-транспортної пригоди, розміру заподіяної та відшкодованої шкоди.

Передбачені цією частиною документи та інформація надаються безоплатно.

Строк надання передбачених цією частиною документів державними органами (у тому числі судовими та правоохоронними органами), органами місцевого самоврядування, закладами охорони здоров`я, іншими юридичними особами не може перевищувати 30 календарних днів з дня надходження запиту страховика (МТСБУ). Запити та відповіді на них можуть передаватися автоматизованими засобами інформаційної взаємодії між страховиком (МТСБУ) та відповідними органами, закладами, організаціями ;

Ст. 35 вказаного Закону передбачає, що особа, цивільно-правова відповідальність якої застрахована та яка спричинила дорожньо-транспортну пригоду, має право протягом одного року з дати настання дорожньо-транспортної пригоди звернутися до страховика, який застрахував відповідальність такої особи, а особа, відповідальність якої застрахована іноземною страховою компанією відповідно до умов міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка", - до МТСБУ, із заявою про компенсацію своїх витрат з відшкодуванням шкоди, заподіяної здоров`ю, життю та/або майну потерпілої особи, визначених відповідно до цього Закону, якщо такі витрати здійснені за згодою страховика (МТСБУ) або на виконання рішення суду у справі, в якій учасником був страховик (МТСБУ). Страховик (МТСБУ) за наявності документів, передбачених частиною третьою статті 32 цього Закону, та документів, що підтверджують витрати заявника, протягом 20 робочих днів з дня отримання заяви повідомляє особу, зазначену в частині першій цієї статті, про прийняте за її заявою рішення про здійснення компенсації витрат або про відмову в компенсації витрат у випадках, передбачених статтею 30 цього Закону. Страховик (МТСБУ) протягом трьох робочих днів з дня повідомлення особі, зазначеній у частині першій цієї статті, про прийняте рішення про здійснення компенсації витрат здійснює страхову (регламентну) виплату шляхом перерахування коштів на банківський рахунок такої особи.

У заяві про перегляд заочного рішення адвокат вказує на те, що «суд встановив, що, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач долучив висновок Актуалізованого звіту. Між тим, у відповідному висновку не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а також, що висновок підготовлений для подання його до суду». При цьому покликається на висновки Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 по справі №522/1029/18.

Разом із тим зі змісту зазначеної постанови вбачається, що обставини справи вказані у ній абсолютно не схожі з обставинами справи що розглядалась. Предметом розгляду вказаної справи був позов про визнання договорів купівлі-продажу нерухомого майна недійсним, визнання права власності на квартири, витребування їх із чужого незаконного володіння, зобов`язання не чинити перешкод у здійсненні права власності, виселення та вселення. Так у п.п. зазначено, що: «28. Висновок будівельно-технічного експертного дослідження від 18 серпня 2014 року є неналежним доказом, в тому числі, оскільки ЦПК України в редакції до 15 грудня 2017 року не було передбачено можливості складання такого висновку за зверненням учасника справи. 29. Крім того, у вказаному висновку будівельно-технічного експертного дослідження відсутні дані, щодо попередження експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.».

Натомість у даному випадку судом розглядався позов про стягнення витрат, а саме сплачених позивачем сум у відшкодування завданих власнику транспортного засобу матеріальних збитків унаслідок вчинення відповідачем ДТП.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду було подано Актуалізований звіт №2285 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням колісного транспортного засобу - висновок про вартість. Згідно якого вартість (розмір) збитків, заподіяних пошкодженням колісного транспортного засобу Toyota Rav 4 реєстраційний номер НОМЕР_3 становить 323 494 (триста двадцять три тисячі чотириста дев`яносто чотири) гривні 00 коп.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Докази в цивільному процесі повинні відповідати таким вимогам: належність (містити інформацію щодо предмета доказування, де предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення) (cтаття 77 ЦПК України); допустимість (суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування) (cтаття 78 ЦПК України); достовірність (достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи) (cтаття 79 ЦПК України); достатність (достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання) (cтаття 79 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

У справах про дискримінацію позивач зобов`язаний навести фактичні дані, які підтверджують, що дискримінація мала місце. У разі наведення таких даних доказування їх відсутності покладається на відповідача.

У справах щодо застосування керівником або роботодавцем чи створення ним загрози застосування негативних заходів впливу до позивача (звільнення, примушування до звільнення, притягнення до дисциплінарної відповідальності, переведення, атестація, зміна умов праці, відмова в призначенні на вищу посаду, скорочення заробітної плати тощо) у зв`язку з повідомленням ним або членом його сім`ї про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою обов`язок доказування правомірності прийнятих при цьому рішень, вчинених дій покладається на відповідача.

У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених ЦПК України.

Верховний Суд 23 жовтня 2019 року прийняв постанову (справа № 917/1307/18), якою розтлумачив сутність принципу змагальності та неможливість застосування учасником справи концепції «негативного доказу» для обґрунтування власної позиції. Так, Верховний Суд зазначив, що принцип змагальності полягає в обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження або заперечення власних вимог у спорі. Мається на увазі, що позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, які вважає більш переконливими. В свою чергу суд, дослідивши надані сторонами докази, та з урахуванням переваги однієї позиції над іншою виносить власне рішення. При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що їх позиція є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу втрачає сенс уся концепція принципу змагальності.

Висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.

Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи Суд має право за заявою учасників справи або з власної ініціативи викликати експерта для надання усних пояснень щодо його висновку (стаття 102 ЦПК України).

У наданому позивачем Актуалізованому звіті зазначено, що оцінка виконана оцінювачем ОСОБА_3 , який має вищу технічну освіту, кваліфікацію оцінювача за напрямом Оцінка обєктів у матеріальній формі та спеціалізаціями в межах напряму 1.3 Оцінка дорожніх транспортних засобів, Кваліфікаційне свідоцтво оцінювача МФ N?4663 від 16.12.2006, Свідоцтво про реєстрацію в державному реєстрі оцінювачів N?5181 від 31.01.2007, Свідоцтво про підвищення кваліфікації оцінювача МФ N?12777-ПК від 22.09.2022, Сертифікат суб?єкта оціночної діяльності N? 161/20 від 10.03.2020, термін дії до 10.03.2023.

Поряд з цим, відповідачем під час розгляду справи жодних заперечень щодо розміру встановленого оцінювачем збитків, не заявлено, так само як і не ініційовано проведення судової експертизи, не заявлено про подання такого і при звернення з заявою про перегляд та скасування заочного рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 грудня 2024 року по справі № 308/12117/24. Натомість під час розгляду у суду були відсутні підстави для не врахування вказаного звіту, визнання наданого позивачем письмового доказу недопустимим.

Щодо тверджень адвоката про те, що за наявними у справі документами, ДТП сталось 09.10.2022р., а з заявою до МТСБУ потерпіла сторона звернулась 27.12.2022р., тобто за межами нормативно визначеного Законом строку, то слід зазначити, що зі змісту актуалізовано звіту №2285 вбачається, що такий було складено 04 грудня 2022 року,однак датою оцінки вказано: 08 жовтня 2022. Окрім того, зі змісту протоколу технічного огляду КТЗ вбачається, що датою та часом огляду такого було 02.11.2022.

Зі змісту Довідки №1 від 29.12.2022 про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих Моторно (транспортного) страхового бюро України, вказано відомості про справу ДВС, а саме зазначено №87084 дата реєстрації: 13.10.2022.

Так, 27.12.2022 потерпілим подано до МТСБУ заяву, однак як вбачається із листа потерпілого ОСОБА_2 , саме 27.12.2022 ним отримано постанову суду якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винним у вчиненні ДТП що мала місце 09.10.2022 у АДРЕСА_2 . Вказане підтверджується копією самої постанови з відповідною відміткою.

Загалом посилання заявника (відповідача) на незаконність ухваленого рішення, порушення норм процесуального та матеріального права вказують на незгоду відповідача із прийнятим рішенням та здійсненою судом оцінкою доказів у справі, тобто відповідач фактично вдається до переоцінки доказів та обставин, які судом оцінені і встановлені при прийнятті рішення, що є підставою для апеляційного оскарження рішення суду, а не для перегляду заочного рішення судом першої інстанції.

Згідно до частини 4 статті 287 ЦПК України у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст.288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. Тобто, для скасування заочного рішення необхідна наявність одночасно двох наведених умов.

Разом з тим, відповідачем не надані докази та не зазначені обставини, які на його думку при їх належній оцінці в сукупності з іншими доказами, які є у справі, вказують на те, що при повторному розгляді справи рішення суду буде іншим.

Отже, під час розгляду заяви про перегляд заочного рішення, судом не встановлено, що настали одночасно дві умови, передбачені ст. 288 ЦПК України для його скасування.

Крім того, сама по собі не згода з певними доказами наявними в матеріалах справи відповідачем не може бути беззаперечною підставою для скасування заочного рішення, та даючи при цьому оцінку рішення в частині порушення судом при ухваленні рішення матеріального права, що по суті є мотивами для апеляційної скарги на рішення суду, однак не наводячи при цьому, будь-яких документальних доказів своєї правової позиції.

З урахуванням вище викладеного, суд приходить до переконання, що відповідач не з`явився в судове засідання, доказів в підтвердження того, що відповідач не з`явився у судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин, суду надано не було, а також за умови не надання ним інших доказів, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, що підлягали б дослідженню в судовому засіданні, а тому підстав для скасування заочного рішення суду та призначення справи до розгляду в загальному порядку не вбачається.

З огляду на вказане, суд приходить до переконання, що посилання представника відповідача, як на підставу для скасування заочного рішення суду не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та дійшов висновку, що заяву про перегляд заочного рішення слід залишити без задоволення.

У відповідності до ч. 3 ст. 287 ЦПК України суд може своєю ухвалою за результатами розгляду заяви про перегляд заочного рішення залишити заяву без задоволення або скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 287 ЦПК України у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Таким чином, оскільки підставами скасування заочного рішення є поважність неявки в судове засідання відповідача та наявність істотних доказів у справі в обґрунтування заперечень проти вимог позивача, за відсутності зазначених обставин у сукупності, суд не вбачає підстав для скасування заочного рішення, отже, заяву про перегляд заочного рішення представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Ракущинець Андрія Андрашовича, слід залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 260,287,288 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника відповідача ОСОБА_1 , адвоката Ракушинець Андрія Андрашовича про перегляд та скасування заочного рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 грудня 2024 року по справі № 308/12117/24,- залишити без задоволення.

Роз`яснити відповідачу, що у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала окремому апеляційному оскарженню не підлягає.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В. Фазикош