Справа № 496/8121/24
Провадження № 2-н/496/16/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2025 року суддя Біляївського районного суду Одеської області Буран В.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати з ПАТ «Чорноморська тютюнова компанія»,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 в інтересах якої діє представник адвокат Гидирим О.А. звернулась до суду із заявою про видачу судового наказу за вимогою про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 470143,50 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 114 606,72 грн., витрат по сплаті судового збору у розмірі 302,80 грн. з ПАТ «Чорноморська тютюнова компанія».

Перевіривши заяву та додані до неї документи, суд вважає за необхідне відмовити у видачі судового наказу, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Згідно з ч. 1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Згідно з ч. 1 ст. 162 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Разом з тим, відповідно ч. 1 ст. 28 ЦПК України, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Згідно відповіді № 1006329 з Єдиного державного демографічного реєстру заявник ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , отже заява про видачу судового наказу подано з дотриманням правил підсудності ч. 1 ст. 28 ЦПК України.

Згідно з п. 4, 5 ч. 2, п. 4 ч. 3 ст. 163 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

До заяви про видачу судового наказу додаються інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Згідно з п. 1, 8, 9 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу; із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу; заяву подано з порушенням правил підсудності.

Предметом звернення до суду є вимога заявника до боржника про стягнення, нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 470 143,50 грн., оскільки 30.09.2024 року заявника було звільнено з роботи за згодою сторін відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується заявою про звільнення від 16.09.2024 року та наказом про припинення трудового договору (контракту) від 30.09.2024 року №03-к.

Проте, боржник не виплатив заявнику нараховану належну заробітну плату згідно розрахункового документу.

Як зазначає заявник заробітна плата боржником виплачувалась нерегулярно із значною затримкою, в результаті чого утворилась заборгованість із невиплати заробітної плати за період з 01.07.2023 по 01.09.2024р. у розмірі 413896,13 грн., що підтверджується розрахунково-платіжною відомістю №2/09 від 30.09.2024 року, оборотно-сальдовою відомістю за бухгалтерським рахунком НОМЕР_1 по працівнику ОСОБА_1 за 30.09.2024 року та довідкою про нараховані та виплачені йому суми при звільненні від 30.09.2024 року.

До заяви дійсно додано документи, якими заявник обґрунтовує заборгованість по нарахованій але не виплаченій заробітній платі, в тому числі, відповідно до копії довідки про нараховані суми, належні працівникові при звільненні за вересень 2024 р. наданої головою ПАТ «Чорноморська тютюнова компанія», борг за підприємством на кінець місяця (30.09.2024 р.) становить 470 143,40 грн., при цьому сама заявник ОСОБА_1 власноруч на довідці вказала дату - 30.09.2023 р.

Та згідно розрахунково-платіжної відомості від 30.09.2024 року за звітний період 01.09.2024 р. по30.09.2024 р. ОСОБА_1 нараховано до виплати 470 143,50 грн.

При цьому, заявник просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 114 606,72 грн., який розраховано відповідно до норм Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. №100, та становить 1 790,73 грн., що підтверджується довідкою про середню заробітку плату від 30.09.2024 №8 року, який просить рахувати за період з 01.10.2024 року (наступний після звільнення день) по 27.12.2024 року (минуло 64 робочих днів).

Разом з тим, заявником та її представником до заяви не надано доказів про те, що з моменту видачі вищевказаних розрахункових документів (30.09.2024 р.) до моменту звернення заявника до суду із заявою про видачу судового наказу (30.12.2024 р.), нарахована заявнику сума не була їй виплачена, оскільки лише на підставі вищевказаних документів не вбачається за можливе встановити чи взагалі існує заборгованість та актуальний розмір заборгованості середнього заробітку за час затримки розрахунку на момент звернення до суду, оскільки розрахунки датовані 30.09.2024 р. року.

Таким чином, суд приходить до висновку про недоведеність та спірний характер заявлених вимог, оскільки вказані розрахункові довідки є єдиним наданим доказом існування заборгованості по заробітній платі, які, на думку суду, не є належним документом, який свідчив би про безспірність розміру нарахованої заробітної плати, яка підлягає стягненню у наказному провадженні, а отже вказані обставини свідчать про наявність спору щодо розміру заборгованості.

За таких обставин, доводи викладені в заяві про видачу судового наказу потребують додаткового дослідження, з матеріалів та обставин вказаної справи вбачається, що між сторонами наявний спір про право щодо оплати праці, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження.

Ураховуючи, що від штатної кількості 11 суддів, зараз здійснюють правосуддя тільки 7, введенням воєнного стану, відсутності поштової продукції, відсутності у складі суду секретаря судового засідання, відключення електроенергії, показники навантаження перевищують нормативні у 5 разів, суд першої інстанції позбавлений можливості вирішити питання по суті заяви та викласти прийняте рішення по справі у строки, передбачені національним законом.

Керуючись ст.ст. 160-163, 165-167, 260-261, 353-355 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою адвоката Гидирим Олександра Андрійовича в інтересах ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати з ПАТ «Чорноморська тютюнова компанія».

Роз`яснити заявнику, що відповідно до ч. 1 ст. 166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстави, визначених ухвалою суду, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду на протязі 15 днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції.

Суддя В.М. Буран