Справа № 463/8607/24
Провадження № 2/463/265/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2025 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі головуючого судді: Мармаша В.Я.,

з участю секретаря судових засідань: Гавц О.Б.,

представника відповідача: Скользнєвої В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості в розмірі 85 903,67 грн, а саме:

-за Договором позики № 4925799 в розмірі 29 050,00 грн, з яких: 7 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 22 050,00 грн - сума заборгованості за відсотками;

-за Кредитним договором № 09150-06/2023 в розмірі 29 401,42 грн, з яких: 29 142,43 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 258,99 грн - сума заборгованості за відсотками;

-за Кредитним договором № 101430671 в розмірі 13 743,75 грн, з яких: 2 400,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 10 843,75 грн - сума заборгованості за відсотками; 500,00 грн сума заборгованості за комісією;

- за Кредитним договором № 5284943 в розмірі 13 708,50 грн, з яких: 2 400,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 10 808,50 грн - сума заборгованості за відсотками; 500,00 грн сума заборгованості за комісією,

з мотивів та підстав, викладених у ньому.

Ухвалою судді від 17 вересня 2024 року відкрито провадження у вказаній справі в порядку спрощеного позовного провадження, надано відповідачу строк для подання відзиву.

30.12.2024 на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив, у якому просила суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Щодо Договору позики № 4925799 зазначила, що в матеріалах справи відсутні належні докази відступлення права вимоги до позивача, строк договору становив 15 днів, а жодних доказів пролонгації такого, а також перерахування коштів відповідачу згідно договору суду не надано. Стосовно Кредитного договору № 09150-06/2023 зазначила, що в матеріалах справи відсутні належні докази перерахування коштів відповідачу згідно договору. Щодо Кредитного договору № 101430671 зауважила, що в матеріалах справи відсутні належні докази перерахування коштів відповідачу згідно договору, пролонгації строку договору, а стягнення комісії у розмірі 500,00 грн є незаконною. Стосовно Кредитного договором № 5284943 зазначила, що в матеріалах справи відсутні належні докази перерахування коштів відповідачу згідно договору, пролонгації строку договору, а стягнення комісії у розмірі 500,00 грн є незаконною.

03.01.2025 на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якому просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Зазначив, що позивачем доведено факт укладання відповідачем Кредитних договорів та Договорів позики в електронній формі, тому вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за основною сумою боргу та відсотками за користування кредитними коштами є законними та обгрунтованими. Відповідач розрахунок заборгованості належними та допустимими доказами не спростував, не надав власний розрахунок наявної заборгованості, в цілому заперечивши позовні вимоги. Також повідомив, що позивач не володіє та не може володіти оригіналами первинних документів (касовими та меморіальними) на отримання та повернення Відповідачем кредитних (позичкових) коштів за укладеними договорами, щодо яких виник спір, з тих причин, що позивач не є первісним кредитором (позикодавцем), а дані документи є банківською таємницею. У свою чергу долучив детальні розрахунки заборгованості, у яких відповідачем було здійснено сплати по кредиту, що підтверджує визнання відповідачем заборгованості за кредитним договором та отримання кредитних коштів, а також докази переходу прав вимоги за договорами до позивача. Крім того, просив витребувати в АТ КБ «Приватбанк» та АТ «Укрсиббанк» інформацію щодо надходження на карткові рахунки відповідача кредитних коштів.

Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» у судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою, в якій просить розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, на їх задоволенні наполягає, проти винесення заочного рішення не заперечує.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила з мотивів та підстав, викладених у відзиві.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Судом встановлено, що 11.10.2023 між відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» укладено Договір Позики №4925799, відповідно до умов якого Товариство надає Клієнту у власність грошові кошти, шляхом перерахування їх на банківський картковий рахунок Позичальника, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення Строку Позики, або достроково, та сплатити Позикодавцю плату (Проценти) від суми позики у формі електронного документу з використанням електронного підпису.

Таким чином, договір був укладений в електронній формі, який відповідно до ст. 207 ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до письмової форми. З цього моменту електронний договір вважається укладеним, в силу положень ч. 2 ст. 640 та ст. 1046 ЦК України.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23.03.2020 у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09.09.2020 у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20); від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243ск20).

Відповідно до п.2 Договору сума позики складає 7 000,00 грн, строк договору 15 днів, базова процентна ставка за перший день 44,86 %, базова процентна ставка з другого дня користування 3,00%, знижена процентна ставка з другого дня користування позикою 0,01%, орієнтовна реальна річна процентна ставка 844442,25%.

14.06.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та позивачем укладено Договір факторингу №14/06/21, відповідно до умов якого позивач прийняв належні Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права грошової вимоги до боржників за договорами, вказаними у Реєстрі боржників.

Відповідно до Реєстру боржників №19 від 27.02.2024 року до Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 позивач набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 29 050,00 грн, з яких: 7 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 22 050,00 грн - сума заборгованості за відсотками; 0 грн сума заборгованості за пенею.

Факт переходу права вимоги від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до позивача підтверджується копією Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021, Додаткової угоди №7 від 13.06.2022 до Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021, Додаткової угоди №20 від 27.02.2024 до Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021, Акту прийому передачі Реєстру Боржників №19 від 27.02.2024 до Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021, реєстром Боржників №19 від 27.02.2024, Витягом з Реєстру Боржників №19 від 27.02.2024 до Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021, платіжною інструкцією №20905 від 28.02.2024, а також розрахунком заборгованості за Кредитним договором №4925799 від 11.10.2023 за період з 27.02.2024 по 31.07.2024 .

Таким чином, суд погоджується з доводами представника позивача, що від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до позивача перейшло право вимоги до відповідача за Договором позики №4925799 від 11.10.2023.

Однак, всупереч умовам договору, відповідач не виконав свого зобов`язання, з часу укладення кредитного договору, останній не здійснив жодного платежу для погашення заборгованості, а тому суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити та стягнути з відповідача в користь позивача вищевказану заборгованість в сумі 29 050,00 грн, з яких: 7 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 22 050,00 грн - сума заборгованості за відсотками.

Крім того,07 червня 2023 року відповідач уклала з Товариством з обмеженою відповідальністю «Аванс Кредит» Кредитний договір №0915006/2023 від 07.06.2023, відповідно до якого ТОВ «Аванс Кредит» надав відповідачу кредит, а відповідач обов`язалася повернути кредит та сплачувати проценти та інші платежі, відповідо до цього Договору у формі електронного документу з використанням електронного підпису.

Таким чином, договір був укладений в електронній формі, який відповідно до ст. 207 ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до письмової форми. З цього моменту електронний договір вважається укладеним, в силу положень ч. 2 ст. 640 та ст. 1046 ЦК України.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23.03.2020 у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09.09.2020 у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20); від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243ск20).

Відповідно до розділу 1 Договору сума кредиту складає 15 000,00 грн, строк договору 360 днів, процентна ставка 1,99 %.

Зокрема, відповідачем також було підписано Додаток №1 до Договору про надання фінансового кредиту №0915006/2023, Паспорт споживчого кредиту, Заявки від 11.08.2023 та Додаткові Угоди на реструктуризацібю заборгованості за Договором про надання фінансового кредиту №0915006/2023 від 07.06.2023.

25.07.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Аванс Кредит» та позивачем укладено Договір факторингу №25072024, відповідно до умов якого позивач зобов`язується передати (сплатити) Товариству з обмеженою відповідальністю «Аванс Кредит» суму фінансування, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Аванс Кредит» зобов`язується відступити позивачу право вимоги за кредитними договорами, договорами поруки в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги, Акт прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу №25072024 від 25.07.2024, а також Витяг з Реєстру боржників до Договору факторингу №25072024 від 25.07.2024.

Відповідно до Реєстру боржників від 25.07.2024 до Договору факторинку №25072024 від 25.07.2024, позивач набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 29 401,42 грн, з яких: 29 142,43 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 258,99 грн - сума заборгованості за відсотками.

Факт переходу права вимоги від Товариства з обмеженою відповідальністю «Аванс Кредит» до позивача підтверджується копією Договору факторингу №25072024 від 25.07.2024, Актом прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу №25072024 від 25.07.2024, Витягом з Реєстру боржників до Договору факторингу №25072024 від 25.07.2024, платіжною інструкцією №381 від 30.07.2024, а також розрахунком заборгованості за Кредитним договором №0915006/2023 від 07.06.2023 за період з 27.02.2024 по 31.07.2024 .

Таким чином, суд погоджується з доводами представника позивача, що від Товариства з обмеженою відповідальністю «Аванс Кредит» до позивача перейшло право вимоги до відповідача за Договором позики №0915006/2023 від 07.06.2023.

Однак, всупереч умовам договору, відповідач не виконав свого зобов`язання, з часу укладення кредитного договору, остання не у повному обсязі виконала вимоги для погашення заборгованості, а тому суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити та стягнути з відповідача в користь позивача вищевказану заборгованість в сумі 29 401,42 грн, з яких: 29 142,43 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 258,99 грн - сума заборгованості за відсотками.

Крім того, 09.06.2023 між відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Міолан» укладено Договір про споживчий кредит №101430671, відповідно до умов якого Товариство надає Клієнту у власність грошові кошти, шляхом перерахування їх на банківський картковий рахунок Позичальника, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення Строку договору, або достроково, та сплатити позичальнику плату (Проценти) від суми позики у формі електронного документу з використанням електронного підпису.

Таким чином, договір був укладений в електронній формі, який відповідно до ст. 207 ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до письмової форми. З цього моменту електронний договір вважається укладеним, в силу положень ч. 2 ст. 640 та ст. 1046 ЦК України.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23.03.2020 у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09.09.2020 у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20); від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243ск20).

Відповідно до розділу 1 Договору сума кредиту складає 5 000,00 грн, строк договору 104 дні, комісія 500,00 грн. орієнтовна загальна вартість кредиту 20 050,00 грн.

Відповідно до п.7.1 Договору строк дії Договору складає період, що обчислюється з моменту його укладення і до моменту повного фактичного виконання сторонами своїх зобов`язань.

29.01.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Міолан» та позивачем укладено Договір факторингу №29012024, відповідно до умов якого позивач прийняв належні Товариству з обмеженою відповідальністю «Міолан» права грошової вимоги до боржників за договорами, вказаними у Реєстрі боржників.

Відповідно до Реєстру боржників від 29.01.2024 року до Договору факторингу №29012024 від 29.01.2024 позивач набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 13 743,75 грн, з яких: 2 400,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 10 843,75 грн - сума заборгованості за відсотками; 500,00 грн сума заборгованості за комісією.

Таким чином, суд погоджується з доводами представника позивача, що від Товариства з обмеженою відповідальністю «Міолан» до позивача перейшло право вимоги до відповідача за Договором про споживчий кредит №101430671від 09.06.2023.

Однак, всупереч умовам договору, відповідач не виконав свого зобов`язання, з часу укладення кредитного договору, остання не у повному обсязі виконала вимоги для погашення заборгованості, а тому суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити та стягнути з відповідача в користь позивача вищевказану заборгованість в сумі 13 743,75 грн, з яких: 2 400,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 10 843,75 грн - сума заборгованості за відсотками; 500,00 грн сума заборгованості за комісією.

Крім того, 09.06.2023 між відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Міолан» укладено Договір про споживчий кредит №5284943, відповідно до умов якого Товариство надає Клієнту у власність грошові кошти, шляхом перерахування їх на банківський картковий рахунок Позичальника, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення Строку договору, або достроково, та сплатити позичальнику плату (Проценти) від суми позики у формі електронного документу з використанням електронного підпису.

Таким чином, договір був укладений в електронній формі, який відповідно до ст. 207 ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до письмової форми. З цього моменту електронний договір вважається укладеним, в силу положень ч. 2 ст. 640 та ст. 1046 ЦК України.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23.03.2020 у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09.09.2020 у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20); від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243ск20).

Відповідно до розділу 1 Договору сума кредиту складає 5 000,00 грн, строк договору 104 дні, комісія 500,00 грн. орієнтовна загальна вартість кредиту 20 050,00 грн.

Відповідно до п.7.1 Договору строк дії Договору складає період, що обчислюється з моменту його укладення і до моменту повного фактичного виконання сторонами своїх зобов`язань.

29.01.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Міолан» та позивачем укладено Договір факторингу №29012024, відповідно до умов якого позивач прийняв належні Товариству з обмеженою відповідальністю «Міолан» права грошової вимоги до боржників за договорами, вказаними у Реєстрі боржників.

Відповідно до Реєстру боржників №1 від 29.01.2024 року до Договору факторингу №29012024 від 29.01.2024 позивач набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 13 708,50 грн, з яких: 2 400,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 10 808,50 грн - сума заборгованості за відсотками; 500,00 грн сума заборгованості за комісією.

Таким чином, суд погоджується з доводами представника позивача, що від Товариства з обмеженою відповідальністю «Міолан» до позивача перейшло право вимоги до відповідача за Договором про споживчий кредит №5284943від 09.06.2023.

Однак, всупереч умовам договору, відповідач не виконав свого зобов`язання, з часу укладення кредитного договору, остання не у повному обсязі виконала вимоги для погашення заборгованості, а тому суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити та стягнути з відповідача в користь позивача вищевказану заборгованість в сумі 13 708,50 грн, з яких: 2 400,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 10 808,50 грн - сума заборгованості за відсотками; 500,00 грн сума заборгованості за комісією.

Згідно зі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

В силу ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Згідно зі статтею 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Згідно зі ст.ст. 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Відповідно до положень статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги по суті - це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно зі ст. 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Положеннями частини першої статті 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Частиною другою статті 1056-1 ЦК України встановлено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 вказаного Закону). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII).

За змістом статті 12 Закону України "Про електронну комерцію", якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Положення статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1 статті 3 Закону України "Про електронну комерцію").

При цьому, за змістом наведеного Закону електронним підписом, тобто одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

Аналогічні за змістом висновки, викладені у численних постановах Верховного Суду, зокрема постанові від 12 січня 2021 по справі № 524/5556/19, від 09 вересня 2020 року по справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року по справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року по справі № 127/33824/19 тощо.

Отже, як вбачається з кредитних договорів, між сторонами досягнуто згоду щодо всіх істотних умов договорів позики, які оформлені сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Аналогічна позиція міститься у постанові Верховного Суду від 02 лютого 2022 року у справі № 345/3085/19.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Частиною 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним.

При цьому, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (частина перша статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, з наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Аналогічні за змістом висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц, провадження №61-4685св19.

Позивач зазначає, що у відповідача наявна заборгованість в розмірі 85 903,67, а саме:

-за Договором позики № 4925799 в розмірі 29 050,00 грн, з яких: 7 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 22 050,00 грн - сума заборгованості за відсотками;

-за Кредитним договором № 09150-06/2023 в розмірі 29 401,42 грн, з яких: 29 142,43 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 258,99 грн - сума заборгованості за відсотками;

-за Договором про споживчий кредит№ 101430671 в розмірі 13 743,75 грн, з яких: 2 400,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 10 843,75 грн - сума заборгованості за відсотками; 500,00 грн сума заборгованості за комісією;

- за Договором про споживчий кредит№ 5284943 в розмірі 13 708,50 грн, з яких: 2 400,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 10 808,50 грн - сума заборгованості за відсотками; 500,00 грн сума заборгованості за комісією.

При цьому, у вищезазначеному договорі зазначено та погоджено сторонами, що нарахування процентів за договором здійснюється за дні користування кредитом, проценти за користування кредитом нараховуються залежно від того, належно чи неналежно позичальник виконує умови Договору, проценти визначені за користування кредитом, а не як міра відповідальності за невиконання кредитного договору відповідачем.

Термін "користування чужими коштами" Велика Палата Верховного Суду розтлумачила в постанові від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 (пункти 34, 35, 37 відповідно).

Термін "користування чужими коштами" може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин у силу частини другої статті 1054 ЦК України.

Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, "користування кредитом" - це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору.

Таким чином, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за "користування кредитом"). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).

Вище зазначена правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року по справі №910/4518/16.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12 викладена правова позиція стосовно того, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Позивач у відповіді на відзив надав суду детальний розрахунок процентів за користування кредитними коштами відповідно до умов кредитних договорів, яка, в тому числі, містить інформації щодо строків та підстав їх нарахування, випадків погашення заборгованості відповідачем. При цьому умовами кредитних договорів визначено як строк дії договорів, так і підстави нарахування підвищеної процентної ставки в межах цього строку у разі неналежного виконання для умов договору боржником, що й мало місце у даному випадку. Більш того, представником позивача було додатково долучено детальні розрахунки заборгованостей за кредитними договорами, платіжні інструкції на виконання кредиторами своїх зобов`язань, а також докази переходу прав вимоги від кредиторів до позивача.

У свою чергу, суд не вбачає підстав для витребування в АТ КБ «Приватбанк» та АТ «Укрсиббанк» інформацію щодо надходження на карткові рахунки відповідача кредитних коштів, про що зазначав позивач, оскільки факт перерахування кредитних коштів підтверджується зазначеними у договорах номерами карток відповідача, а також копіями платіжних інструкцій, долучених до відповіді на відзив. Більше того, відповідач мала змогу самостійно довести факт неотримання нею кредитних коштів, надавши суду банківську інформацію про наявність/відсутність у неї відповідних карткових рахунків, на які здійснювався переказ кредитних коштів згідно представлених позивачем платіжних інструкцій, чи інформацію про рух коштів на них.

Крім того, відповідач розрахунок заборгованості належними та допустимими доказами також не спростував, не надав власний розрахунок наявної заборгованості, в цілому заперечивши позовні вимоги. Клопотання про проведення експертизи з метою визначення механізму і розміру нарахованих сум, що склали заборгованість, відповідач суду не заявив. Доказів про повернення кредитних коштів на умовах і в порядку, визначеними кредитними договорами, ані перед первісними, ані перед новим кредитором відповідач також суду не надав.

Таким чином, зважаючи на те, що відповідач порушив умови договорів, у добровільному порядку ухиляється від сплати заборгованості за такими, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

А тому суд вважає, що позов слід задовольнити та стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 85 903,67 грн, а саме:

-за Договором позики № 4925799 в розмірі 29 050,00 грн, з яких: 7 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 22 050,00 грн - сума заборгованості за відсотками;

-за Кредитним договором № 09150-06/2023 в розмірі 29 401,42 грн, з яких: 29 142,43 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 258,99 грн - сума заборгованості за відсотками;

-за Договором про споживчий кредит№ 101430671 в розмірі 13 743,75 грн, з яких: 2 400,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 10 843,75 грн - сума заборгованості за відсотками; 500,00 грн сума заборгованості за комісією;

- за Договором про споживчий кредит№ 5284943 в розмірі 13 708,50 грн, з яких: 2 400,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 10 808,50 грн - сума заборгованості за відсотками; 500,00 грн сума заборгованості за комісією.

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 3 028,00 гривень, сплата якого підтверджується відповідним платіжним дорученням (а.с.1).

Керуючись ст.12, 13, 81, 89, 141, 247, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, -

ухвалив:

позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість:

- за Договором позики № 4925799 в розмірі 29 050,00 грн, з яких: 7 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 22 050,00 грн - сума заборгованості за відсотками;

- за Кредитним договором № 09150-06/2023 в розмірі 29 401,42 грн, з яких: 29 142,43 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 258,99 грн - сума заборгованості за відсотками;

- за Договором про споживчий кредит№ 101430671 в розмірі 13 743,75 грн, з яких: 2 400,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 10 843,75 грн - сума заборгованості за відсотками; 500,00 грн сума заборгованості за комісією;

-за Договором про споживчий кредит№ 5284943 в розмірі 13 708,50 грн, з яких: 2 400,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 10 808,50 грн - сума заборгованості за відсотками; 500,00 грн сума заборгованості за комісією;

а всього заборгованість у загальному розмірі 85 903,67(вісімдесят п`ять тисяч дев`ятсот три гривні шістдесят сім копійок) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судовий збір в розмірі 3 028,00 грн (три тисячі двадцять вісім гривень).

Повний текст рішення складено та підписано суддею 29.01.2025.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», місцезнаходження юридичної особи: 01032, м.Київ, вул. Симона Петлюри, будинок 30;

відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя: Мармаш В. Я.