Справа № 465/2589/24
Провадження 2/465/755/25
РІШЕННЯ

Іменем України

12.02.2025 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Кузь В.Я.

за участю секретаря судового засідання Савченко А.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради, з участю третіх осіб: ОСОБА_2 , Третьої Львівської державної нотаріальної контори Львівської області Західного міжрегіонального Управління юстиції Міністерства Юстиції України про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, -

встановив:

Позивач звернувся в суд з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його, позивача, дружина - ОСОБА_3 , після якої залишилось спадкове майно - частка квартири АДРЕСА_1 . Зазначає, що він, позивач, 11.01.2024р. звернувся до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру, що належала його померлій дружині. 19 вересня 2022 року Третьою Львівською державною нотаріальною конторою Львівської області зареєстрована спадкова справа за номером 555/2022 після смерті ОСОБА_3 . Оскільки він, позивач, проживав зі спадкодавцем за різними офіційними адресами та не подав вчасно заяви до нотаріальної контори, він вважається таким, що пропустив строк для прийняття спадщини та йому рекомендовано звернутися до суду для визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Зазначає, що в термін, встановлений законом, не зміг вчасно подати відповідну заяву для прийняття спадщини, оскільки після смерті дружини він займався її похованням, тяжко емоційно переживаючи втрату рідної людини. Крім того, він втратив паспорт громадянина України, без наявності якого неможливо було вчинити будь-які юридичні дії, який отримав тільки 19.12.2023р. Визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини необхідне йому для належного оформлення спадкових прав після смерті дружини - ОСОБА_3 .

Дана цивільна справа перебувала в провадженні судді Франківського районного суду м. Львова Мартинишин М.О.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.11.2024р., на підставі розпорядження керівника апарату Франківського районного суду м. Львова М. Турчак від 12.11.2024р. №247/Р, справу передано судді Франківського районного суду м. Львова Кузю В.Я.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 20.01.2025р. прийнято до провадження цивільну справу та продовжено судовий розгляд цивільної справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

В судове засідання учасники судового процесу не прибули, представник позивача - адвокат Грошев І.О. подав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, позов підтримує в повному обсязі, просить задоволити.

Представником Львівіською міської ради - Партикою Н.С. подано письмові пояснення, в яких вона просить розгляд справи проводити без участі представника, прийняти законне та обгрунтоване рішення.

У відповідності до вимог п.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 , виданого 17 травня 2003 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивач у справі, та гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , одружилися 17 травня 2003 року, прізвище дружини після одруження зазначено " ОСОБА_5 ".

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 25 травня 2022 року, гр. ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З довідки № 346-з, виданої 24.03.2024р. директором ОКП ЛОР "БТІ та ЕО" Мартинишин Г.Й., вбачається, що згідно матеріаліа інвентаризаційної справи станом на 29.12.2012р. квартира АДРЕСА_1 зареєстрована за ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на піставі свідоцтва про право власності на квартиру від 28.05.1993р., та міститься в матеріалах справи, яке видане КЕЧ району на підставі розпорядження від 16.04.1993р. №142.

До позовної заяви долучено копію листа державного нотаріуса Третьої Львівської державної нотаріальної контори Львівської області В. Станкевич від 11.01.2024р. №48/02-14, в якому зазначено, що для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, належне дружині позивача, позивачу необхідно звернутися в суд для визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

Зі слів позивача, він не зміг вчасно подати заяву про прийняття спадщини після смерті своєї дружни у зв"язку з втратою свого паспорта та тяжкими емоційними переживаннями.

З копії паспорту громадянина України № НОМЕР_3 вбачається, що такий виданий ОСОБА_1 19.12.2023р.

У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Ст. 1216 ЦК України, визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи , які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.ст.1220-1221,1223 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з цього моменту виникає право на спадкування, а місцем відкриття спадщини - є останнє місце проживання спадкодавця.

Саме спадкування може відбуватися за заповітом або за законом.

Відповідно до ч.1 ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Ст.1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно вимог ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлений строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Позивач просить встановити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті своєї дружини.

Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

У постанові Верховного Суду № 565/1145/17 від 26.06.2019 визначено, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Визначення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини є оціночним поняттям та оцінюється судом в залежності від конкретних обставин справи.

Факт пропуску строку для прийняття спадщини не є підставою для усунення від спадкування, тому суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Позивачем доведено, а відповідачем не спростовано обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Причини пропуску строку для прийняття спадщини, на які покликається позивач у своїй позовній заявій, суд вважає поважними.

Згідно з частинами 1, 2 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

За ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пунктом 2 Постанови пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)», § 23).

На підставі наведеного, керуючись статями 3,10,12, 81, 89, 258-259, 263 - 265 ЦПК України, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Львівської міської ради, з участю третіх осіб: ОСОБА_2 , Третьої Львівської державної нотаріальної контори Львівської області Західного міжрегіонального Управління юстиції Міністерства Юстиції України про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - задоволити.

Визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , додатковий строк для прийняття спадщини за законом, що відкрилася після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Встановити строк в три місяці з моменту набрання рішенням суду законної сили для подання заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення його повного тексту до Львівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: Львівська міська рада, юридична адреса: м. Львів пл. Ринок, 1, ;

Третя особа 1: ОСОБА_2 , зареєстрвоана за адресою: АДРЕСА_3 ;

Третя особа 2: Третя Львівська державна нотаріальна контора Львівської області Західного міжрегіонального Управління юстиції Міністерства Юстиції України, юридична адреса: м. Львів пр. Чорновола, буд. 39, .

Суддя В. Кузь