Провадження №2/748/21/25
Єдиний унікальний № 748/4056/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" січня 2025 р.м. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Хоменко Л.В.

секретаря Базарної М.В.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Ніконова Д.М.,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача адвоката Ступака С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому просить з урахуванням уточнених позовних вимог зобов`язати відповідача ОСОБА_2 , усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:000:0025, шляхом відновлення стану суміжного землеволодіння та перенесення огорожі (паркану), встановленого між земельною ділянкою кадастровий номер :02:000:0025 та земельною ділянкою кадастровий номер :02:000:0325 на дійсну визначену межу зазначених суміжних земельних ділянок відповідно до додатку №15 судової земельно- технічної експертизи( висновок експерта № 03-24 від 17 листопада 2024 року.)

Вимоги мотивує тим, що на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом та Договору дарування є власником земельної ділянки площею 0,0804 га, яка розташована у АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:000:0025. Відповідач ОСОБА_2 є власником земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:000:0325. В 2019 році відповідач здійснила встановлення бетонного паркану між вищезазначеними земельними ділянками, зазначивши, що його зведення погоджено з відповідними органами та здійснено чітко по межі і не порушує нічиїх прав. Влітку 2023 року та на початку осені вирішувалось питання розміщення огорожі з іншими сусідами за участю землевпорядників та з`ясовано, що огорожа між земельною ділянкою позивача та земельною ділянкою відповідача суттєво зміщена в його бік. У зв`язку з порушенням права розпоряджатись та володіти земельною ділянкою позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою судді Чернігівського районного суду Чернігівскої області від 05 жовтня 2023 року відкрито загальне позовне провадження у справі.

07 листопада 2023 року представником відповідача адвокатом Ступаком С.О. було подано відзив на позов, у якому він просить у задоволенні позовних вимог відмовити та стягнути з позивача витрати на правничу допомогу. Зазначає, що земельна ділянка кадастровий номер :02:000:0325 належить відповідачу на підставі Договору дарування від 15 липня 2016 року. Земельна ділянка мала визначені межі, які погоджені з сусідами на момент оформлення права власності колишнім власником ОСОБА_3 , про що останньому був виданий акт про право власності ЯК №584971 від 06 лютого 2010 року. На час погодження меж земельна ділянка позивача, кадастровий номер :02:000:0025 належала його матері - ОСОБА_4 на підставі Державного акта. Отже, на час первинної реєстрації спірних земельних ділянок їх межі були погоджені колишніми власниками. Після погодження меж між земельними ділянками був встановлений паркан у виді стовпчиків з натягнутою сіткою рябицею. Під час отримання відповідачем в дар земельної ділянки кадастровий номер :02:000:0325 паркан, встановлений власниками земельних ділянок в 2010 році, зберігся. Восени 2017 року відповідачем замінено старий паркан на новий - залізобетонний. Під час проведення демонтажних та монтажних робіт позивач був присутній, жодних претензій щодо розташування паркану не висловлював.

Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівскої області від 12 грудня 2023 року підготовче провадження у справі закрито та призначено судовий розгляд.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Ніконов Д.М. позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. Позивач зазначив, що про порушення своїх прав дізнався у 2020 році, коли замовив експертизу у спеціалістів, по географічних координатах його ділянка стала вужчою за рахунок сусіда ОСОБА_5 . Встановлення паркану відповідач з ним не узгодила.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник адвокат Ступак С.О. позовні вимоги не визнали. Відповідач зазначила, що проживає за зазначеною адресою з 2016 року, до цього часу претензій з приводу паркана не було. У 2018 році вона заздалегідь повідомила позивача про встановлення паркана, він надав згоду, після чого встановили залізобетонний паркан, при цьому бетонні стовпчики встановлювали на своїй земельній ділянці. Позивач у 2020 році повідомив, що є невідповідність, запропонував трохи змістити межу у її сторону.

Свідок ОСОБА_6 надав показання, що встановлював ОСОБА_2 паркан. Натягли шнур по металевих стовпчиках , погодили з сусідом, заперечень ОСОБА_1 не мав.

Свідок ОСОБА_7 зазначив, що між ділянками був дерев`яний паркан, залишили металеві стовпчики та встановили новий паркан у 2014 році. На той час ще жива була мати позивача. Паркан не переміщався.

Свідок ОСОБА_8 зазначив, що коли встановлювали паркан, стояли стовпчики від попереднього паркана. ОСОБА_9 та ОСОБА_10 неодноразово переставляли стовпчики.

Свідок ОСОБА_11 надав показання, що старий паркан з дерев`яного штахетника був повалений ще матір`ю. У перший день будівництва паркана позивач надав згоду на його зведення. До літа 2023 року претензій у позивача не було.

Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 18 червня 2010 року, виданого державним нотаріусом Першої чернігівської державної нотаріальної контори Анікейчик О.Н., зареєстрованого в реєстрі за № 4-1250 та Договору дарування від 16 травня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Баглай А.І., зареєстрованого в реєстрів за № 400, є власником земельної ділянки площею 0,0804 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована у АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:000:0025 (а.с. 7-10).

Рішенням № 50 виконавчого комітету Трисвятської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області від 21 липня 2016 року земельній ділянці присвоєно поштову адресу АДРЕСА_1 (а.с.11).

Відповідач ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,0899 з кадастровим номером :02:000:0325, за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, право власності зареєстровано на підставі Договору дарування земельної ділянки від 15 липня 2016 року, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 15 липня 2016 № 63611036 (а.с.36-38).

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується.

За приписами статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до частини першої статті 78 ЗК України право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Поняття земельної ділянки як об`єкта права власності визначено у частині першій статті 79 ЗК України як частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

За змістом статті 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Відповідно до статті 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Частиною шостою статті 106 ЗК України передбачено, що власники земельних ділянок та землекористувачі зобов`язані дотримуватися меж земельних ділянок.

Частинами другою, третьою статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. (стаття 391 ЦК України).

Аналіз наведених норм законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник або користувач земельної ділянки має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За Висновком судової земельно-технічної експертизи № 03-24 від 17 листопада 2024 року фактичне землекористування земельною ділянкою за ресою: АДРЕСА_1 , що має кадастровий номер :02:000:0025 і на праві власності належить ОСОБА_1 , не відповідає даним правовстановлюючих документів, Державному земельному кадастру та кументації із землеустрою на цю земельну ділянку.

Фактичне землекористування земельною ділянкою за зесою: АДРЕСА_1 , що має кадастровий номер :02:000:0325 і на праві власності належить ОСОБА_12 , не відповідає даним правовстановлюючих документів, Державного земельного кадастру та документації із землеустрою на цю земельну ділянку.

Відповідно до даних Державного земельного кадастру, даних правовстановлюючих документів, документації із землеустрою будь-які накладання земельних ділянок з кадастровими номерами 5586000:02:000:0025, :02:000:0325, що розташовані за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 , відсутні.

Фактичні межі земельної ділянки, яка на праві власності належить ОСОБА_1 (кадастровий №:02:000:0025), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , та земельної ділянки, що на праві власності належить ОСОБА_12 (кадастровий № :02:000:0325), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , не відповідають межам, встановленим відповідно до координат поворотних точок єдиної державної системи просторових координат, що наявні в даних Державного земельного кадастру і за допомогою яких було виконано прив`язку зазначених вище земельних ділянок до картографічної основи Державного земельного кадастру під час приватизації. ( додаток № 15 до Висновку).

Частина земельної ділянки площею 0,0033 га, що знаходиться у фактичному користуванні ОСОБА_13 , за адресою: АДРЕСА_1 , накладається на земельну ділянку кадастрового номеру :02:000:0025, за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.145-180).

Як вже зазначалось вище, на підставі здійснених, під час виконання обстеження, відповідних обмірів земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , якою фактично користується ОСОБА_1 , та земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , якою фактично користується ОСОБА_2 , залученим для проведення експертизи спеціалістом інженером-землевпорядником було виконано обробку результатів геодезичних вимірювань та складено складений Збірний план земельних ділянок, якими фактично користуються позивач ( ОСОБА_1 ) та відповідач ( ОСОБА_2 ), та земельних ділянок з кадастровим № :02:000:0025, що знаходиться в приватній власності ОСОБА_1 , і кадастровим № :02:000:0325, що знаходиться в приватній власності ОСОБА_2 , які занесені до єдиної державної системи координат Державного земельного кадастру (див. Додаток № 15).

На даному Збірному плані на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ,при їх фактичних координатах в єдиній державній системі просторових координат (показано зеленим кольором), було накладено конфігурації цих же земельних ділянок в координатах єдиної державної системи просторових координат, що наявні в даних Державного земельного кадастру, і в яких було виконано прив`язку земельних ділянок до картографічної основи Державного земельного кадастру під час передачі їх у власність (чорним кольором).

З креслення видно, що: фактичні межі земельної ділянки, яка на праві власності належить ОСОБА_1 (кадастровий №:02:000:0025), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , та земельної ділянки, що на праві власності належить ОСОБА_2 , (кадастровий номер :02:000:0325), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , не відповідають межам, встановленим відповідно до координат поворотних точок єдиної державної системи просторових координат, що наявні в даних Державного земельного кадастру, і за допомогою яких було виконано прив`язку зазначених вище земельних ділянок до картографічної основи Державного земельного кадастру під час приватизації, а саме:

-фактична площа земельної ділянки, що знаходиться в користуванні ОСОБА_1 , і розташована за адресою: АДРЕСА_1 (850,0 м2), не відповідає даним правовстановлюючих документів та документації із землеустрою на цю земельну ділянку (804м2);

-фактична площа земельної ділянки, що знаходиться в користуванні ОСОБА_2 , і розташована за адресою: АДРЕСА_1 (944,0 м2), не відповідає даним правовстановлюючих документів та документації із землеустрою на цю земельну ділянку (899м2) ;

-частиною приватизованої земельної ділянки площею 33,0м2(на плані червоним кольором), що відповідно до даних Державного земельного кадастру знаходиться в приватній власності ОСОБА_1 (кадастровий №:02:000:0025), фактично користується ОСОБА_2 ;

-частина приватизованої земельної ділянки площею 2,0м2(на плані червоним кольором), що відповідно до даних Державного земельного кадастру знаходиться в приватній власності ОСОБА_1 (кадастровий №:02:000:0025), фактично накладається на територію сусідньої земельної ділянки з кадастровим № :02:000:0561;

-частина земельної ділянки, якою фактично користується ОСОБА_1 , площею 81,0 м2(на плані червоним кольором) накладається на територію сусідньої земельної ділянки з кадастровим № :02:000:0417 та на території земель загального користування ( АДРЕСА_1 );

-частина земельної ділянки, якою фактично користується ОСОБА_2 , площею 33,0м2(на плані червоним кольором), накладається на територію сусідньої земельної ділянки з кадастровим № :02:000:0025, що відповідно до даних Державного земельного кадастру, знаходиться в приватній власності ОСОБА_1 ;

-частина земельної ділянки площею 23,0м2(на плані червоним кольором), що відповідно до даних Державного земельного кадастру знаходиться в приватній власності ОСОБА_2 (кадастровий №:02:000:0325), фактично знаходиться на території сусідніх земельних ділянок з кадастровим № :02:000:0483та з кадастровим №:02:000:0092;

-частина земельної ділянки, якою фактично користується ОСОБА_2 , площею 36,0 м2(на плані червоним кольором), накладається на територію земель загального користування ( АДРЕСА_1 ).

Таким чином, частина земельної ділянки площею 0,0033 га, що знаходиться у фактичному користуванні ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , накладається на земельну ділянку кадастрвого номеру :02:000:0025, за адресою: АДРЕСА_1 . Див Додаток № 15 до Висновку.

Загальний перелік способів захисту цивільного права та інтересів визначено у статті 16 ЦК України.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання.

Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою.

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є припинення дії, яка порушує право (частина друга статті 16 ЦК України).

Частиною першою статті 50 Конституції України визначено, що кожен має право на безпечне для життя і здоров`я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 41 Конституції України та частини п`ятої статті 319 ЦК України власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Частиною першою статті 91 ЗК України, зокрема, передбачено, що власники земельних ділянок зобов`язані: забезпечувати використання їх за цільовим призначенням; додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля; не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.

Відповідно до висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 08.02.2023 у справі №369/1843/18 визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Як уже зазначалося судом згідно зі статтею 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Статтею 91 ЗК України встановлено, що власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не порушувати права власників суміжних земельних ділянок та дотримуватися правил добросусідства.

Власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив) (частини перша та друга статті 103 ЗК України).

Інститут земельних відносин добросусідства є нормативно встановленими обмеженнями щодо здійснення прав на землю (включаючи право власності), які мають на меті забезпечити захист інтересів власників (землекористувачів) сусідніх володінь від можливих порушень при використанні земельних ділянок.

Основна мета цих правил полягає в сприянні і забезпеченні такому використанню земельних ділянок, при якому власникам сусідніх земельних ділянок і землекористувачам заподіюється менша кількість незручностей.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в постанові «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ від 16.04.2004 року за №7 з послідуючими змінами, спори щодо додержання правил добросусідства - обов`язку власників і землекористувачів обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо), розглядаються судами відповідно до ст. ст. 103-109 ЗК і в тому разі, коли вони попередньо не розглядалися відповідним органом місцевого самоврядування чи органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

Правовими нормами ст. 158 ЗК України визначено, що земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах території територіальних громад щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, обмежень у використанні земель та земельних сервітутів, додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органу місцевого самоврядування спір вирішується у судовому порядку.

У своїй постанові від 16.06.2020 року Верховний Суд вказує, що межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками, необхідно відрізняти позовні вимоги про встановлення та про відновлення меж земельної ділянки. Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) не є компетенцією суду. Суд розглядає справи щодо відновлення меж земельної ділянки, тобто спір про поновлення права, яке існувало у разі його можливого порушення, справа за №285/1018/18 .

Про те, що встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) не є компетенцією суду і суд розглядає справи по відновленню меж земельної ділянки, тобто спір про поновлення права, яке існувало у разі його можливого порушення Верховний Суд зазначає також і в постанові від 24.04.2019 року у справі за №128/3751/14-а.

Правовими нормами ст. ст. 106 і 107 ЗК України закріплені обов`язки щодо визначення спільних меж і про відновлення меж, а ст. 55 Закону України «Про землеустрій» - про технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

У судовому порядку вирішується спір про поновлення права, яке існувало, у разі його можливого порушення, запобіганню вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення права.

Висновком судової земельно-технічної експертизи № 03-24 від 17 листопада 2024 року встановлено порушення прав позивача, а саме, що фактичне землекористування земельною ділянкою за ресою: АДРЕСА_1 , що має кадастровий номер :02:000:0025 і на праві власності належить ОСОБА_1 , не відповідає даним правовстановлюючих документів, Державному земельному кадастру та документації із землеустрою на цю земельну ділянку. Частина земельної ділянки площею 0,0033 га, що знаходиться у фактичному користуванні ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , накладається на земельну ділянку кадастрвого номеру :02:000:0025, за адресою: АДРЕСА_1 .

Враховуючи викладене, суд висновує, що матеріали справи містять належні, достовірні та допустимі докази на підтвердження того, що ОСОБА_2 самовільно встановлено паркан на земельній ділянці ОСОБА_1 кадастровий номер :02:000:0025 таким чином, що частина його земельної ділянки площею 0,0033 га, знаходиться у фактичному користуванні ОСОБА_2 . Таким чином встановлено, що ОСОБА_2 чинить перешкоди в користуванні земельною ділянкою ОСОБА_1 , який є власником цієї земельної ділянки, тому наявні підстави для задоволення позову.

Від сплати судового збору позивач звільнений, є учасником бойових дій, (а.с. 15). Судовий збір у розмірі 1 073 грн. 60 коп., у випадку задоволення позовних вимог, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Керуючись ст.10, 12, 13, 76, 77, 81, 89, 258, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою - задовольнити.

Зобов`язати відповідача ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 , усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:000:0025, шляхом відновлення стану суміжного землеволодіння та перенесення огорожі (паркану), встановленого між земельною ділянкою кадастровий номер :02:000:0025 та земельною ділянкою кадастровий номер :02:000:0325 на дійсну визначену межу зазначених суміжних земельних ділянок відповідно до додатку №15 судової земельно- технічної експертизи № 03-24 від 17 листопада 2024 року.

Стягнути з ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 , на користь держави 1 073 грн. 60 копійок судового збору.

Повний текст рішення суду складено 10 лютого 2025 року.

Відомості про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ), адреса проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), адреса проживання: АДРЕСА_2

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому не було вручено рішення у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Хоменко Л.В.