Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/140/25
Провадження № 2/499/189/25
У Х В А Л А

Іменем України

"12" лютого 2025 р. селище Іванівка

Суддя Іванівського районного суду Одеської області Тимчук Р.М., вивчивши позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа служба у справах дітей Татарбунарської міської ради ( як орган опіки та піклування) про позбавлення батьківських прав ,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 , третя особа служба у справах дітей Татарбунарської міської ради ( як орган опіки та піклування) про позбавлення батьківських прав.

Зазначена позовна заява відповідно до автоматизованого розподілу судових справ передана в провадження судді Тимчука Р.М.

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За правилами цивільного процесуального законодавства, позовна заява за формою та змістом повинна відповідати статті 175 ЦПК України, а також вимогам статті 177 цього Кодексу.

Суддею при дослідженні поданої позовної заяви встановлено, що позивачем при поданні позову не дотримано вимоги ст.. 175,177 ЦПК України.

Згідно з ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Стороною позивача до позову додано документ, що про сплату судового збору : платіжну інструкцію від 06.06.2024 року №0.0..1 на суму 1211,20 гривень.

Відповідно до ч.2 ст.9 Закону України «Про судовий збір» суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Перевіряючи зарахування сплаченого судового збору відповідно до ч.2 ст.9 Закону України «Про судовий збір» судом встановлена та обставина, що згідно інформації наявної в програмі документообігу суду та відповідно до акту від 07.02.2025 року при реєстрації судового збору в обліково-статистичній картці на справу №499/140/25 встановлено неможливість реєстрації судового збору, вбачається, що платіжна інструкція від 06.06.2024 року №0.0..1 на суму 1211,20 гривень приєднана до іншої справи, а саме №499/694/24 за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа служба у справах дітей Татарбунарської міської ради ( як орган опіки та піклування) про позбавлення батьківських прав, яка була подана до суду 27.06.2024 року та розглянута Іванівським районним судом Одеської області з постановленням ухвали від 23.12.2024 року про повернення позову, а судовий збір згідно вказаної квитанції був сплачений саме за подання позову у справі № 499/694/24.

Отже судом встановлено, що згідно наданого позивачем документу, що підтверджує сплату судового збору, а саме згідно платіжної інструкції від 06.06.2024 року №0.0..1 на суму 1211,20 гривень судовий збір у даній справі не зарахований до спеціального фонду Державного бюджету України, з тих підстав, що дана суму згідно цього платіжного документу була зарахована до спеціального фонду Державного бюджету України у справі № 499/694/24.

На підставі вищезазначеного суд не може прийняти платіжну інструкцію від 06.06.2024 року №0.0..1 на суму 1211,20 гривень як доказ сплати судового збору за подання даного цивільного позову.

Враховуючи вищезазначене судом встановлено, що позивачем до позовної заяви не додано доказів на підтвердження сплати судового збору відповідно до вимог чинного законодавства чи доказів на підтвердження підстав для звільнення від сплати судового збору в повному обсязі.

Згідно з ст. 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

Відповідно до вимог ст. 52, ст. 53 ЦПК України треті особи поділяються на два види: треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору та треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача.

Позивач не зазначає чи заявляє вказана третя особа самостійні вимоги щодо предмета спору, на боці кого виступає вказаний учасник процесу .

У зв`язку із наведеним вище, суд позбавлений можливості вирішити питання про відкриття провадження у даній справі.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов`язаної з його або її правами та обов`язками цивільного характеру (рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (п.36).

На це "право на суд", в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним (рішення від 13 жовтня 2009 року у справі "Салонтаджі-Дробняк проти Сербії" (п. 132).

Поряд із цим, як зазначає Європейський суд з прав людини, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету. Також Європейський суд з прав людини зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі «Жоффре де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року).

З практики Європейського суду з прав людини випливає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (Рішення Суду у справі «Артіко проти Італії» (Artico c. Italie) від 13 травня 1980 року).

Таким чином, слід зазначити, що саме звернення особи до суду з заявою не спричиняє безумовне відкриття провадження у справі. Адже суддя, відкриваючи провадження, перевіряє, зокрема, чи дотрималася особа, яка подала позовну заяву, порядку здійснення права на звернення до суду. Процесуальним наслідком недотримання заявником умов реалізації права на звернення до цього суду з заявою є залишення її без руху або її повернення в разі не усунення недоліків.

Спосіб усунення недоліків позовної заяви полягає в поданні документу про сплату судового збору в повному обсязі відповідно до вимог чинного законодавства з урахуванням ставок судового збору, або зазначення підстав звільнення від його сплати та надання позовної заяви з урахуванням вимог ст.52,53 ЦПК України.

З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовна заява не може вважатися такою, що відповідає вимогам чинного цивільно-процесуального законодавства, які ставляться до її форми та змісту.

У відповідності до частини 1 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Керуючись ст.ст.175, 185 ЦПК України, суддя,-

Постановив:

Позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа служба у справах дітей Татарбунарської міської ради ( як орган опіки та піклування) про позбавлення батьківських прав - залишити без руху.

Повідомити представника позивача про необхідність виправити вищевказані недоліки позовної заяви у десятиденний строк з дня отримання ухвали .

Роз`яснити позивачу та його представнику, що якщо відповідно до ухвали суду у встановлений строк вимоги ухвали суду будуть виконані, позовна заява буде вважатися поданою в день первісного її подання, а інакше заява буде вважатися неподаною і повернута позивачу.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

СуддяР. М. Тимчук