ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2025 року

м. Київ

справа № 705/4295/23

провадження № 61-5880св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Прометей»,

відповідачі: ОСОБА_1 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Юрінвест Агро»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Прометей» на постанову Черкаського апеляційного суду від 13 березня 2024 року у складі колегії суддів: Василенко Л. І., Бородійчука В. Г., Карпенко О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Прометей» (далі -ТОВ «Прометей») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Юрінвест Агро» (далі - ТОВ «Юрінвест Агро») про визнання договору оренди землі продовженим.

Позовну заяву мотивувало тим, що 30 грудня 2015 року між ним та ОСОБА_1 укладено договір оренди земельної ділянки № 440, кадастровий номер :02:000:1617, загальною площею 3,1787 га, яка знаходиться в адміністративних межах Аполянської сільської ради Уманського району Черкаської області, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Цей договір 29 березня 2016 року був зареєстрований Уманським міськрайонним управлінням юстиції Черкаської області з правом пролонгації.

Пунктом 8 зазначеного договору передбачено, що цей договір укладено на 7 років, до 30 грудня 2022 року (у разі укладення договору оренди землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з урахуванням ротації культур згідно з проектом землеустрою). Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. Якщо жодна із сторін не заявить про свої наміри щодо поновлення договору оренди, то даний договір вважається пролонгованим на такий же термін.

ТОВ «Прометей» зазначало, що після закінчення строку дії договору оренди земельної ділянки № 440, тобто після 30 грудня 2022 року, воно продовжило виконувати свої обов`язки орендаря, використовуючи земельну ділянку, вносячи за це орендну плату, оскільки відповідачем ОСОБА_1 не було вчинено дій спрямованих на поновлення договору оренди чи висловлено заперечення щодо його поновлення, що свідчить про його «мовчазну згоду» на продовження дії договору на такий же термін, відповідно до частини третьої статті 205 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Стверджувало, що поновлення договору оренди землі має здійснюватися на умовах, визначених таким договором, за правилами, чинними на момент його укладення, а саме відповідно до положень статті 33 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на час його укладення.

Переконувало, що частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачена інша, ніж у першій частині статті, підстава поновлення договору оренди, а саме: у тому разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Після закінчення строку дії договору оренди землі № 440, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 31 січня 2023 року було укладено договір оренди землі між ТОВ «Прометей» та ОСОБА_1 , зареєстрований 31 січня 2023 року Виконавчим комітетом Ладижинської сільської ради Уманського району Черкаської області, строком на 7 років до 30 січня 2030 року, тобто продовжено дію договору.

З осені 2022 року та навесні 2023 року позивачем проводилися сільськогосподарські роботи (оранка, дискування, закриття вологи) на земельній ділянці, кадастровий номер :02:000:1617, в полі № 1 площею 84,0 га де і знаходиться земельна ділянка ОСОБА_1 , що підтверджуються довідкою-розрахунком, оскільки договір оренди землі продовжений та зареєстрований на 7 років, а від відповідача ОСОБА_1 не надходило будь-яких повідомлень та заперечень, стосовно продовження договору оренди землі. Однак, у січні 2023 року ОСОБА_1 , не попередивши його про свій намір, уклав новий договір оренди землі, кадастровий номер :02:000:1617, з ТОВ «Юрінвест Агро» рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 02 лютого 2023 року № 66278258, чим порушив умови договору оренди землі № 440.

З огляду на викладене, ТОВ «Прометей» просило суд:

- визнати договір оренди землі від 30 грудня 2015 року № 440, укладений між ним та ОСОБА_1 , продовженим на тих самих умовах та на той самий строк, а саме 7 років, до 30 січня 2030 року;

- визнати договір оренди землі від 30 січня 2023 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Юрінвест Агро», недійсним.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28 листопада 2023 року у складі судді Годік Л. С. позов ТОВ «Прометей» задоволено. Визнано договір оренди землі від 30 грудня 2015 року № 440, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Прометей», продовженим на тих самих умовах та на той самий строк, а саме 7 років до 30 січня 2030 року. Визнано договір оренди землі від 30 січня 2023 року укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Юрінвест Агро» недійсним.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки після закінчення строку дії договору оренди землі в 2022 році позивач продовжив користуватися земельною ділянкою, яка є предметом спірного договору (зокрема зорав її, підготував під урожай та закрив вологу), а відповідач ОСОБА_1 протягом місця з дня такого закінчення не направив позивачу листа-заперечення щодо такого користування, то відповідно до частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі» та змісту пункту 8 самого договору, цей договір оренди є продовженим на тих самих умовах та на той самий строк.

Короткий зміст постанов суду апеляційної інстанції

Постановою Черкаського апеляційного суду від 13 березня 2024 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та ТОВ «Юрінвест Агро» задоволено. Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28 листопада 2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ТОВ «Прометей» відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що оскільки позивач не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі № 440, як це передбачено законодавством, не направив відповідачу ОСОБА_1 лист-повідомлення з проектом додаткової угоди про те що він має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, а відповідач ОСОБА_1 у свою чергу також не надіслав позивачу лист-повідомлення про свої наміри щодо поновлення чи продовження дії договору, або щодо його заперечень з приводу пролонгації договору, але 09 січня 2023 року звернувся до державного реєстратора з заявою про реєстрацію припинення договору в зв`язку з закінченням його строку дії і надалі 30 січня 2023 року уклав новий договір оренди спірної земельної ділянки з ТОВ «Юрінвест Агро», який був зареєстрований 02 лютого 2023 року, то можна стверджувати, що ОСОБА_1 виразив своє волевиявлення не продовжувати термін дії договору оренди землі з ТОВ «Прометей» на той самий строк та на тих самих умовах, і тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Додатковою постановою Черкаського апеляційного суду 09 квітня 2024 року заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діяв адвокат Кравченко Р. М., про ухвалення додаткового рішення задоволено. Стягнуто із ТОВ «Прометей» на користь ОСОБА_1 22 000,00 грн на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в суді першої та апеляційної інстанцій.

Приймаючи вказану постанову, апеляційний суд дійшов висновку про те, що враховуючи предмет спору, значення справи для сторін, складність справи, відмову в задоволенні позовних вимог позивача та відсутність заяви представника позивача із запереченнями щодо поданої заяви про ухвалення додаткового рішення, за рахунок позивача підлягають відшкодуванню понесені відповідачем ОСОБА_1 судові витрати в сумі 22 000,00 грн, пов`язані із витратами на професійну правову допомогу в суді першої та апеляційної інстанцій.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги та позиція інших учасників справи

У квітні 2024 року ТОВ «Прометей» через підсистему «Електронний суд» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Черкаського апеляційного суду від 13 березня 2024 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову апеляційного суду, а рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28 листопада 2023 рокузалишити в силі.

Як на підставу касаційного оскарження заявник посилається на неврахування апеляційним судом правових висновків Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справах № 159/5756/18, № 313/350/16-ц, від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19; у постановахВерховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 917/439/18, від 04 червня 2019 року у справі № 910/21516/17, від 22 січня 2020 року у справі № 399/590/17, від 03 лютого 2021 року у справі № 915/1003/20, від 23 серпня 2022 року у справі № 920/102/21; у постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у справі № 594/151/16-ц (пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України, далі - ЦПК України).

Касаційна скарга обґрунтована тим, що апеляційний суд:

- не звернув увагу на пункту 8 договору оренди землі від 30 грудня 2015 року № 440, укладений між заявником та ОСОБА_1 , який передбачає, що у випадку якщо жодна із сторін не заявить про свої наміри щодо поновлення договору оренди, то цей договір вважається пролонгованим на такий же термін;

- не врахував, що оскільки ОСОБА_1 не повідомив заявника про його заперечення щодо поновлення дії договору оренди землі від 30 грудня 2015 року № 440, натомість заявник продовжував використовувати земельну ділянку відповідача до травня місяця 2023 року, то вказаний договір оренди землі підлягає продовженню на той самий строк та на тих самих умовах.

Також у касаційній скарзі заявник виклав клопотання про поновлення йому строку на касаційне оскарження судового рішення апеляційного суду у цій справі, яке мотивував тим, що повний текст постанови Черкаського апеляційного суду від 13 березня 2024 року отримано засобами поштового зв`язку 26 березня 2024 року.

Станом на момент розгляду справи Верховним Судом відзиви на касаційну скаргу ТОВ «Прометей» від відповідачів не надходили.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 квітня 2024 року касаційну скаргу ТОВ «Прометей» на постанову Черкаського апеляційного суду від 13 березня 2024 року передано на розгляд судді-доповідачу Гулейкову І. Ю.; судді які входять до складу колегії: Лідовець Р. А., Луспеник Д. Д.

Ухвалою Верховного Суду від 07 травня 2024 року поновлено ТОВ «Прометей» строк на касаційне оскарження постанови Черкаського апеляційного суду від 13 березня 2024 року; відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ТОВ «Прометей» з підстав визначених пунктом 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України); витребувано із Уманського міськрайонного суду Черкаської області матеріали справи № 705/4295/23; надано іншим учасникам справи строк для подання відзивів на касаційну скаргу.

У травні 2024 року матеріали справи № 705/4295/23 надійшли до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.

Фактичні обставини справи

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 30 грудня 2015 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Прометей» укладено договір оренди землі № 440, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передав в оренду ТОВ «Прометей» земельну ділянку, кадастровий номер :02:000:1617, загальною площею 3,1787 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться в адміністративних межах Аполянської сільської ради Уманського району Черкаської області. Договір зареєстрований 29 березня 2016 року Уманським міськрайонним управлінням юстиції Черкаської області, договір укладено на 7 років з правом пролонгації.

Пунктом 8 договору оренди землі від 30 грудня 2015 року № 440 «Строк дії Договору» передбачено, що договір укладено на 7 років, до 30 грудня 2022 року (у разі укладення договору оренди землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з урахуванням ротації культур згідно з проектом землеустрою). Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. Якщо жодна із сторін не заявить про свої наміри щодо поновлення договору оренди, то даний договір вважається продовженим на такий же термін.

Пунктом 9 вказаного договору оренди визначено, що орендна плата вноситься в розмірі не менше 4,5% виправлено на 7% (без будь-яких вказівок дійсність виправлення) від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 8 187,70 грн (грошовими коштами або с/г продукцією по цінах реалізації. У випадку, якщо орендна плата вноситься в натуральній формі, ціна продукції встановлюється на рівні ціни, за якою орендар продає аналогічну продукцію третім особам.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 56579526, договір оренди землі, серія та № 440 виданий 30 грудня 2015 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Прометей» зареєстрований 29 березня 2016 року.

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 338896587, у реєстрі наявний запис від 31 січня 2023 року № 49129551 про реєстрацію іншого речового права (права оренди земельної ділянки), зареєстрованого на підставі договору оренди землі від 30 січня 2023 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Юрінвест Агро».

Відповідно до довідки-розрахунку втрат (збитків) товарного сільськогосподарського виробництва ТОВ «Прометей» та додатків до довідки: -розрахунок фактичних витрат; - розрахунок не отриманого очікуваного чистого прибутку ТОВ «Прометей» продовжувало користуватися земельною ділянкою ОСОБА_1 після закінчення договору строку договору оренди землі від 30 грудня 2015 року № 440.

Згідно з довідкою ТОВ «Юрінвест Агро» від 21 вересня 2023 року № 21/09 з 31 січня 2023 року (час реєстрації договору оренди з ТОВ «Юрінвест Агро») до цього часу (моменту формування довідки) земельною ділянкою, кадастровий номер :02:000:1617, площею 3,1787 га, належною ОСОБА_1 , користується ТОВ «Юрінвест Агро» та проводить самостійно всі сільськогосподарські роботи на даній ділянці.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права індексний номер витягу: 320207105 та Реєстру прав власності на нерухоме майно на підставі заяви ОСОБА_1 від 09 січня 2023 року, реєстраційний номер 53709691, державним реєстратором Виконавчого комітету Ладижинської сільської ради Уманського району Черкаської області, 09 січня 2023 року здійснено реєстрацію припинення речового права: договору оренди від 30 грудня 2015 року № 440 щодо земельної ділянки, кадастровий номер :02:000:1617, площею 3,1787 га.

30 січня 2023 року, ОСОБА_1 , як власник земельної ділянки, уклав договір оренди земельної ділянки із ТОВ «Юрінвест Агро» строком на 7 років до 30 січня 2030 року.

Пунктом 4.1 договору визначено, що орендна плата становить 31 056,00 грн, за один календарний рік, та виплачується у грошовій або натуральній формі (за вибором орендовавця). Пунктом 4.8 договору передбачені додаткові, зокрема безкоштовні послуги.

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав 02 лютого 2023 року зареєстровано договір оренди землі від 30 січня 2023 року, який укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Юрінвест Агро» індексний номер: 66278258.

Правове обґрунтування

Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Згідно з частиною першою статті 78 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Відповідно до частини першої статі 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За приписами частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Правові підстави поновлення договору оренди землі визначаються статтею 33 Закону України «Про оренду землі», яка фактично об`єднує два випадки пролонгації договору оренди землі.

Відповідно до частин першої-п`ятої статті 33 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, установлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Частинами восьмою та одинадцятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку.

Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди можуть бути оскаржені в суді.

Ці положення узгоджуються із загальною нормою частини першої статті 777 ЦК України (переважні права наймача).

Тобто реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону України «Про оренду землі» у відповідній редакції, можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури і строків.

Отже, для застосування частини першої статті 33 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди згідно частинами другою-п`ятою цього Закону необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов`язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.

Частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено іншу підставу поновлення договору оренди землі: у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі» у відповідній редакції, необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов`язки за договором оренди; до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець письмово не повідомив орендаря про відмову в поновленні договору оренди.

Таким чином, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що переважне право орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦПК України, буде порушене в разі укладення договору оренди з новим орендарем при дотриманні процедури повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право, продовження користування земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди і відсутності протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди заперечень орендодавця щодо поновлення договору. Аналогічного правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 594/376/17-ц (провадження № 14-65цс18)).

Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд, дослідивши наявні у справі докази та надавши їх належну оцінку, правильно виходив із того, що оскільки позивач не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі № 440, як це передбачено законодавством, не направив відповідачу ОСОБА_1 лист-повідомлення з проектом додаткової угоди про те що він має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, а відповідач ОСОБА_1 у свою чергу також не надіслав позивачу лист-повідомлення про свої наміри щодо поновлення чи продовження дії договору, або щодо його заперечень з приводу пролонгації договору, але 09 січня 2023 року звернувся до державного реєстратора з заявою про реєстрацію припинення договору в зв`язку з закінченням його строку дії і надалі 30 січня 2023 року уклав новий договір оренди спірної земельної ділянки з ТОВ «Юрінвест Агро», то можна стверджувати, що позивач не реалізував своє право на продовження договору оренди землі № 440, а відповідач ОСОБА_1 виразив своє волевиявлення не продовжувати термін такого договору, тому підстав для задоволення позовних вимог немає.

Посилання у касаційній скарзі на те, що апеляційний суд не звернув увагу на пункт 8 договору оренди землі від 30 грудня 2015 року № 440, укладений між заявником та ОСОБА_1 , який передбачає, що у випадку якщо жодна із сторін не заявить про свої наміри щодо поновлення договору оренди, то цей договір вважається пролонгованим на такий же термін, Верховний Суд відхиляє, оскільки стаття 33 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) імперативно визначала порядок поновлення договору оренди землі, і зміст правочину не може суперечити цьому акту цивільного законодавства (стаття 203 ЦК України).

Аргументи касаційної скарги стосовно того, що апеляційний суд не врахував правових висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справах № 159/5756/18, № 313/350/16-ц, від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19; у постановах Верховного Судувід 22 травня 2019 року у справі № 917/439/18, від 04 червня 2019 року у справі № 910/21516/17, від 22 січня 2020 року у справі № 399/590/17, від 03 лютого 2021 року у справі № 915/1003/20, від 23 серпня 2022 року у справі № 920/102/21; у постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у справі № 594/151/16-ц, є необґрунтованими, оскільки оскаржуване судове рішення таким висновкам не суперечить, і встановлені судами у цих справах фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є іншими ніж у справі, яка переглядається. У цій справі суд апеляційної інстанцій виходив з конкретних обставин справи з урахуванням наданих сторонами доказів.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд не врахував, що оскільки ОСОБА_1 не повідомив заявника про його заперечення щодо поновлення дії договору оренди землі від 30 грудня 2015 року № 440, натомість заявник продовжував використовувати земельну ділянку відповідача до травня місяця 2023 року, то вказаний договір оренди землі підлягає продовженню на той самий строк та на тих самих умовах є безпідставними, оскільки для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі» у відповідній редакції, заявнику необхідно було не пізніше ніж за місяць до закінчення строку дії договору оренди землі від 30 грудня 2015 року № 440 повідомити орендодавця ОСОБА_1 про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк, додати до вказаного листа-повідомлення проєкт додаткової угоди, продовжувати користування земельною ділянкою відповідача після закінчення строку дії договору оренди.

Однак матеріали справи, яка переглядається, свідчать, що позивач цього визначеного законом порядку не дотримався, та до спливу строку договору оренди землі № 440, як це передбачено законодавством, не направив відповідачу ОСОБА_1 лист-повідомлення з проектом додаткової угоди про те що він має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладено у мотивувальній частині оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.

Водночас Верховний Суд враховує, що, як неодноразово відзначав Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява № 18390/91).

Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржене судове рішення суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки підстави для його скасування відсутні.

Щодо розподілу судових витрат

Статтею 416 ЦПК України передбачено, що постанова суду касаційної інстанції складається, зокрема із розподілу судових витрат.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, то підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Прометей» залишити без задоволення.

Постанову Черкаського апеляційного суду від 13 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков
Р. А. Лідовець
Д. Д. Луспеник