справа № 489/4246/24 провадження №2/489/170/25
РІШЕННЯ

Іменем України

12 лютого 2025 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.,

за участю секретаря судового засідання Воробйова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради, третя особа ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

встановив:

У червні 2024 року позивач, через свого представника адвоката Ремешевського Є.А., звернувся до суду з позовом в якому просить визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном у три місяці з часу набрання рішенням суду законної сили.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_3 , який на день смерті мешкав у м. Черкеськ Карачаєво-Черкеської республіки. Після його смерті відкрилась спадщина до якої входить: 51/100 частка житлового будинку АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та спорудами, та земельна ділянка площею 0,0744 га, яка розташована за тією ж адресою. Крім позивача спадкоємцем за законом є мати померлого ОСОБА_2 , яка не подала заяву про прийняття спадщини. Інші спадкоємці за заповітом чи законом відсутні. 05.06.2024 позивач звернувся до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Денисової О.В. для оформлення спадщини, але йому роз`яснено, що оскільки він не подав у шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини та на день смерті спадкодавця разом з ним не проживав, він вважається таким, що не прийняв спадщину після смерті свого батька. Про смерть батька позивач дізнався від своєї матері ОСОБА_4 , яка на день смерті батька проживала разом з ним. Позивач зазначив, що багато років має в Україні постійне місце проживання, офіційне працевлаштування, широке коло соціальних зв`язків, тому відмовився у 2020 році переїхати разом з батьками до російської федерації. Після смерті батька, яка сталась в період повномасштабного вторгнення, позивач також не міг поїхати на його поховання та оформлення документів на спадщину, оскільки побоювався негативних наслідків для себе з боку держави-агресора. Також він не міг виїхати до третьої країни, яка зберігає відносини із російською федерацією, для отримання свідоцтва про смерть батька засобами поштового зв`язку, оскільки здійснює догляд за хворою бабусею. Враховуючи вищевказані обставини щодо відсутності поштового обміну між Україною та російською федерацією, а також необхідність додаткової легалізації офіційних документів виданих державними установами російської федерації, мати позивача змогла передати йому належним чином засвідчену копію свідоцтва про смерть батька через знайомих лише у травні 2024 року, тобто вже зі спливом строку для прийняття спадщини. Додатковий час також був витрачений позивачем на проставлення апостилю на зазначених документах. Тому вважає, що в даному випадку збройна агресія російської федерації проти України та її наслідки є об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для прийняття спадщини спадкоємцем, що свідчить про необхідність надання йому додаткового строку для прийняття спадщини.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 13.06.2024 вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 16.09.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання, призначене на 29.01.2025, сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник позивача надав до суду письмову заяву в якій просив розгляд справи провести за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача 10.07.2024 надала до суду письмову заяву в якій просить розгляд справи проводити за її відсутності.

Третя особа надала до суду письмову заяву в якій просить розгляд справи провести за її відсутності, зазначила, що згодна з обставинами, викладеними у позові та просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, дійшов наступного.

Згідно із свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , актовий запис №243, батьком позивача записаний ОСОБА_3 .

Відповідно до договору дарування 51/100 частки житлового будинку від 26.07.2013, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ягужинською К.Т., батьку позивача на праві спільної часткової власності належить 51/100 частка житлового будинку АДРЕСА_1 .

Крім того, відповідно до договору дарування земельної ділянки від 26.07.2013, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ягужинською К.Т., ОСОБА_3 на праві власності належить земельна ділянка площею 0,0744 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Вказані обставини також підтверджуються інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, довідка №382591993.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Черкеськ Карачаєво-Черкеської республіки, російська федерація, що підтверджується нотаріально посвідченою копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданим 24.10.2023, про що зроблено відповідний актовий запис про смерть № 3, вірність копії оригіналу якого 01.04.2024 засвідчено апостилем відповідно до Гаазької конвенції від 05 жовтня 1961 року та підписано нотаріусом Черкеського нотаріального округу Абайханова Артура Азнауровича (з посвідченим нотаріусом перекладом такого документу українською).

05.06.2024 приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Денисовою О.О. надано роз`яснення позивачу за №39/01-16 в яких йому було роз`яснено, що якщо він не проживав разом зі спадкодавцем на день її смерті, та у шестимісячний строк з дня смерті батька не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, для вирішення питання спадкування йому необхідно звертатись до суду.

Згідно вказаного роз`яснення приватного нотаріуса останнім місцем реєстрації ОСОБА_3 було: АДРЕСА_2 .

Як вбачається з матеріалів справи позивач є спадкоємцем за законом та згідно інформації, наданої на запит суду приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Денисовою О.О. від 18.07.2024, спадкова справа після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , не заводилась.

Статтями 1216-1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності до статей 1220-1222, 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи , які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно із статтями 1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини

Відповідно до статті 1272 ЦК України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Правила цієї норми застосовуються, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви і ці обставини суд визнав поважними. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій (пункт 24 постанови Пленуму ВСУ №7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008).

Закон не містить переліку таких причин, тому обставини, на які посилається позивач, оцінюються судом з урахуванням доводів та заперечень учасників справи та наданих ними доказів.

Окрім спеціальних норм спадкового права, які регулюють питання строку для прийняття спадщини (стаття 1272 ЦК), при вирішенні справ цієї категорії суд також має враховувати загальні засади цивільного судочинства та європейські стандарти щодо захисту права власності, в тому числі принцип пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства, дотримання якого є необхідним за положеннями Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція).

При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Як вбачається з викладених у позовній заяві обставин, якими позивач обґрунтовує заявлені позовні вимоги, у 2020 році його батько та мати переїхали до російської федерації. Про смерть батька він дізнався від матері, але через початок збройної агресії російської федерації щодо України він не міг поїхати на поховання батька та оформлення документів на спадщину. Враховуючи відсутність поштового обміну між Україною та російською федерацією, а також необхідність додаткової легалізації офіційних документів виданих державними установами російської федерації, мати позивача змогла передати йому належним чином засвідчену копію свідоцтва про смерть батька через знайомих лише у травні 2024 року, тобто вже зі спливом строку для прийняття спадщини. У зв`язку з цим ним було пропущено строк для подання заяви про прийняття спадщини.

У постанові Верховного Суду від 13.03.2020 у справі №314/2550/17 Суд дійшов переконання про те, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України,Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 5 години 30 хвилин 24.02.2022.

Відповідно до статей 1 та 2 Закону України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 року» зупинено у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь дію та здійснено вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року.

Разом з тим, відповідно до повідомлення, розміщеного 25.02.2022 на офіційному веб-сайті Акціонерного товариства «Укрпошта», у зв`язку з агресією з боку рф та введенням воєнного стану, АТ «Укрпошта» припинило поштове співробітництво з Поштою росії та білорусі; посилки та перекази в ці країни не приймаються.

Згідно з листом Міністерства юстиції України «Щодо забезпечення виконання міжнародних договорів України у період воєнного стану» № 25814/12.1.1/32-22 від 21.03.2022 з урахуванням норм звичаєвого права щодо припинення застосування міжнародних договорів державами у період військового конфлікту між ними, рекомендується не здійснювати будь-яке листування, що стосується співробітництва з установами рф на підставі міжнародних договорів України з питань міжнародно-правових відносин та правового співробітництва у цивільних справах та у галузі міжнародного приватного права.

Крім того, відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в`їхати в Україну.

За загальним правилом на період дії правового режиму воєнного стану чоловікам - громадянам України, віком від 18 до 60 років, а також жінкам-військовозобов`язаним обмежено виїзд за межі України, крім військовозобов`язаних, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації відповідно до статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Позивач, як особа призовного віку, який зареєстрований на території України та є громадянином України, позбавлений можливості виїхати за межі України, оскільки на нього поширюється заборона виїзду за кордон.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі статей 12, 81 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене, аналізуючи докази в їх сукупності, суд вважає, що позивач пропустив встановлений строк для прийняття спадщини після смерті батька з поважної причини, оскільки через початок збройної агресії російської федерації щодо України, відсутність поштового обміну між Україною та російською федерацією, не мав можливості отримати свідоцтво про смерть батька, та у встановлений законодавством строк звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Оскільки позивач в інший спосіб, крім як звернутися з позовом до суду про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, захистити своє порушене право не може, суд вважає за можливе визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини за законом, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити та визначити позивачу три місяці з дня набрання рішенням законної сили для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 200, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задовольнити.

Визначити ОСОБА_5 додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном в три місяці після набрання даним рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

позивач ОСОБА_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;

відповідач Миколаївська міська рада, місцезнаходження: м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20;

третя особа ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повний текст судового рішення складено 12.02.2025.

Суддя І.В.Коваленко