Справа № 375/1505/24
Провадження № 2/375/102/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2025 року селище Рокитне

Рокитнянський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Смик М.М.,

за участю секретаря судових засідань Киричок В.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - адвокат Скопич М.С.,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - орган опіки та піклування виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Рокитне Білоцерківського району Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - орган опіки та піклування виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області, про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - орган опіки та піклування виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області, про позбавлення батьківських прав.

Позов обґрунтовувала тим, що з 3 листопада 2007 року вона перебувала з ОСОБА_2 у шлюбі, який рішенням Броварського районного суду Київської області від 22 квітня 2015 року розірвано. У цьому шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 народилися дочки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

24 грудня 2016 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 та змінила прізвище з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 ».

Позивач стверджує, що дочки проживають з нею та перебувають на її утриманні. Відповідач протягом тривалого часу не цікавиться дітьми, не приймає участі у їх вихованні, не піклується про їх здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, матеріальної допомоги не надає, що, на її думку, свідчить про самоусунення від виконання батьківських обов`язків.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 березня 2017 року стягнено з ОСОБА_2 на її користь аліменти на дочок у твердій грошовій у розмірі 750 грн, щомісячно на кожну дитину, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 20 січня 2017 року, і до досягнення дітьми повноліття.

Також позивач вказувала, що відповідач аліменти на утримання дочок сплачує періодично.

Позивач вважає, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання батьківських обов`язків, тому просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників

Ухвалою судді Рокитнянського районного суду Київської області від 15 жовтня 2024 року позовну заяву залишено без руху.

31 жовтня 2024 року ухвалою судді Рокитнянського районного суду Київської області позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 28 листопада 2024 року на 11 год 30 хв.

28 листопада 2024 року представник позивача - адвокат Скопич М.С. через підсистему «Електронний суд» подала клопотання про відкладення розгляду справи. Розгляд справи відкладено на 19 грудня 2024 року на 11 год 30 хв.

19 грудня 2024 року розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою сторін на 20 січня 2025 року на 13 год 00 хв.

Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 20 січня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 12 лютого 2025 року 14 год 00 хв.

12 лютого 2025 року представник позивача - адвокат Скопич М.С. через підсистему "Електронний суд" подала заяву, в якій просила розглянути справу у відсутності позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримують та просили їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Орган опіки та піклування виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області направив на адресу суду клопотання, в якому просив розглядати справу у відсутності представника, а також просили позовні вимоги задовольнити.

Таким чином, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін.

Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Стислий виклад позиції інших учасників справи

Відзив на позовну заяву не надходив.

Встановлені судом фактичні обставини справи

Судом встановлено, що з 3 листопада 2007 року ОСОБА_9 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, який рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2015 року розірвано.

У цьому шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 народилися дочки - ОСОБА_8 та ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 та свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , видані відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області 13 серпня 2010 року.

24 грудня 2016 року ОСОБА_10 зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , та змінила прізвище з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 ».

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 березня 2017 року стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на дочку ОСОБА_3 та дочку ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі у розмірі 750 грн щомісячно на кожну дитину, а всього 1 500 грн, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20 січня 2017 року, і до досягнення дітьми повноліття.

З характеристик, виданих директором Броварського ліцею № 7 - ОСОБА_13, судом встановлено, що ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ученицями 9-Є класу Броварського ліцею № 7, які зарекомендували себе як старанні, ввічливі, тактовні учениці. У цій же характеристиці зазначено, що вихованням ОСОБА_3 та ОСОБА_4 займаються мати - ОСОБА_1 та вітчим - ОСОБА_5 ; біологічний батько у школі жодного разу не був та не цікавиться ні успіхами ні проблемами своїх дочок.

З акта обстеження житлово-побутових умов від 16 січня 2023 року судом встановлено, що ОСОБА_5 проживає у квартирі АДРЕСА_1 та має склад сім`ї: дружина - ОСОБА_1 , діти: ОСОБА_5 , ОСОБА_8 та ОСОБА_8 . У цьому ж акті зазначено, що зі слів сусідів з ОСОБА_5 проживає троє дітей та дружина.

У акті обстеження житлово-побутових умов від 28 червня 2024 року зазначено, що у квартирі АДРЕСА_1 мешкають: ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 та ОСОБА_8 . За даною адресою родина мешкає з 10 серпня 2021 року. Також зазначено, що діти знаходяться на повному вихованні та утриманні ОСОБА_5 та ОСОБА_1 ; батько ОСОБА_2 участі у вихованні та матеріальному забезпеченні не приймає.

10 грудня 2024 року виконавчий комітет Броварської міської ради Броварського району Київської області надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , відносно дочок: ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У цьому висновку зазначено, що зі слів ОСОБА_1 її колишній чоловік - ОСОБА_2 наразі проживає за межами України. Також ОСОБА_1 зазначала, що спілкування батька з дітьми обмежується лише повідомленнями на день народження дочок та деякі свята. Вихованням дітей займається її чоловік - ОСОБА_5 , а ОСОБА_2 не приймає участі у вихованні дітей, не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, тому вона звернулася до суду з позовом про позбавлення його батьківських прав.

Крім того, у висновку також зазначено, що 12 листопада 2024 року спеціалістом служби по відеозв`язку за допомогою мобільного додатку «Viber» проведено бесіду з батьком дітей - ОСОБА_2 , під час якої ОСОБА_2 розповів, що після розірвання шлюбу, ОСОБА_1 повернулася до своєї матері у м. Бровари Київської області, а він залишився проживати у селищі Рокитне. Проте у квітні 2024 року він виїхав за межі України зі своєю дружиною та їхньою спільною дитиною. З дочками періодично спілкується, або він їм пише, або вони йому. Зауважив, що перетнув кордон України на підставі документів про непридатність до військової служби та як багатодітній батько. Під час бесіди ОСОБА_2 також зазначав, що, на його думку, позбавлення його батьківських прав відносно дочок потрібно колишній дружині для того, щоб зняти з місця реєстрації дітей, та задля уникнення мобілізації нинішнім чоловіком ОСОБА_1 . Зазначав, що категорично заперечує щодо позбавлення його батьківських прав щодо дочок ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

18 листопада 2024 року спеціалістом служби проведено бесіду з неповнолітніми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , дівчата легко йшли на контакт та відверто відповідали на запитання. Вказували, що проживають з мамою та вітчимом, з яким у них склалися дуже гарні стосунки, оскільки він турбується про них, матеріально утримує та цікавиться їхнім навчанням; не проти позбавлення їх батька батьківських прав та хочуть бути усиновленими вітчимом.

Оцінивши висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області від 10 грудня 2024 року, яким визнано за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно дочок - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд зазначає, що не погоджуються з висновком органу опіки та піклування, оскільки він є недостатньо обґрунтованим; вказаний висновок не містить однозначних обставин, які б вказували на наявність підстав для застосування відносно відповідача такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав.

Позиція суду, мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, третьої статті 5 Сімейного кодексу України (далі - СК України) держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини.

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною першою статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Стаття 5 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачає, що держави-учасниці поважають відповідальність, права і обов`язки батьків і у відповідних випадках членів розширеної сім`ї чи общини, як це передбачено місцевим звичаєм, опікунів чи інших осіб, що за законом відповідають за дитину, належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються.

Відповідно до пунктів 1-3 статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору.

Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Згідно з пунктом 1 статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі, шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР.

Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» зазначав, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

В рішенні у справі «Нойлінґер та Шурук проти Швейцарії» Європейський суд з прав людини вказував, що інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю (рішення у справі «Гнахоре проти Франції»). З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути наданоправо за статтею 8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року вказував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (рішення у справі «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року пункт 86). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві» (рішення у справі «МакМайкл проти Сполученого Королівства», пункт 87).

Відповідно до статті одинадцятої Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Частиною першою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з частиною першою статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Відповідно до статті п`ятнадцятої Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків, виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.

Дитина має право на отримання інформації про відсутніх батьків, якщо це не завдає шкоди її психічному і фізичному здоров`ю.

Відповідно до частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини і водночас, санкція (відповідальність) за протиправну винну поведінку матері або батька.

Згідно пунктів 15, 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, тощо), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків та саме ухилення від здійснення своїх батьківських обов`язків.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Належних і допустимих доказів винного свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення його батьківських прав, ОСОБА_1 не надано.

Саме по собі невідвідування відповідачем навчальних закладів дочок та закладів охорони здоров`я, не є належним доказом його свідомого навмисного ухилення від виконання батьківських обов`язків, і необхідності застосування крайнього заходу, враховуючи, що вони проживають у різних країнах.

Такі висновки містяться у постановах Верховного Суду від 17 листопада 2021 року у справі №690/406/18, від 6 липня 2022 року у справі 237/1587/18.

З урахуванням зазначеного, беззаперечні докази нехтування ОСОБА_2 своїми батьківськими обов`язками, які б свідчили про необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення його батьківських прав, відсутні.

Встановивши такі обставини, врахувавши зміст висновку органу і піклування, де зазначено, що ОСОБА_2 категорично заперечує проти позбавлення його батьківських прав, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову та застосування до відповідача крайнього заходу впливу, яким є позбавлення батьківських прав.

Висновки суду щодо розподілу судових витрат

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, відсутні підстави для відшкодування позивачу судового збору, сплаченого за подання позову.

Керуючись статтями 13, 81, 141, 259, 263-265, 274-279, 352, 354 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - орган опіки та піклування виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області, про позбавлення батьківських прав.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зареєстрована у квартирі АДРЕСА_2 та фактично проживає у квартирі АДРЕСА_1 , (РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який зареєстрований на АДРЕСА_3 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - орган опіки та піклування виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області, вул. Героїв України, 15 м. Бровари Київської області (ЄДРПО 04054932).

Повне рішення складено 12 лютого 2025 року.

Суддя Марина СМИК