МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ___________
Справа №521/1983/24
Пр. №2/521/361/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2025 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді Сегеди О.М.,

при секретарі Замниборщ А.С. за участю:

представника позивача Бутрик А.О.,

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 , про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення прибудови,

встановив:

У лютому 2024 року Одеська міська рада звернулась до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_2 , посилаючись на те, що відповідачці на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 27 травня 2016 року належить квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 22,7 кв.м.

Зазначила, що ОСОБА_2 після укладення договору купівлі-продажу від 27 травня 2016 року реконструювала належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 , шляхом будівництва прибудови до неї на території загального користування двору.

23 січня 2024 року Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради (далі-Управління ДАБК ОМР) , Департаментом земельних ресурсів Одеської міської ради (далі-Департамент земельних ресурсів ОМР) було проведено обстеження об`єкта містобудування щодо дотримання законодавства України, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові на території м. Одеси за адресою: АДРЕСА_2 , за результатами якого було встановлено, що площа забудови земельної ділянки під прибудовою до квартири АДРЕСА_3 складає 8,48 кв.м.

Під час обстеження також було зафіксовано, що будівельні роботи завершено, об`єкт експлуатується за функціональним призначенням (квартира).

Відповідно до інформації Департаменту земельних ресурсів ОМР рішень щодо передачі у власність або в користування земельної ділянки, на які розташована прибудова до вищевказаної квартири, Одеською міською радою не приймалось.

Згідно Реєстру будівельної діяльності, відомості щодо реєстрації документів, які дають право на виконання будівельних робіт та підтверджують прийняття до експлуатації об`єкта за вказаною адресою, відсутні.

Відповідно до листа Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради (далі- Департаменту архітектури та містобудування ОМР)від 23 серпня 2023 року за вих. №01-11/1822 містобудівні умови та обмеження на будівництво або реконструкцію за адресою: АДРЕСА_2 , не надавались.

Вказувала, що у разі проведення нового будівництва або реконструкції об`єкта будівництва, що передбачає зміну геометричних розмірів фундаментів у плані, замовник будівництва зобов`язаний підтвердити своє право на проведення будівельних робіт документом, що посвідчує право власності чи право користування земельною ділянкою, на якій буде розміщено об`єкт нерухомості.

Таким чином, будівництво прибудови до квартири АДРЕСА_1 здійснено за відсутності передбачених чинним законодавством дозвільних документів, а саме за відсутності проектної документації, яка мала розроблятись з урахуванням вимог містобудівної документації, вихідних даних на проектування та дотримання вимог законодавства та будівельних норм, без отримання дозволу на виконання будівельних робі; отже об`єкт використовується без введення в експлуатацію.

Крім того, будівництво прибудови до квартири

АДРЕСА_1 , відбулось за рахунок земельної ділянки комунальної власності територіальної громади м. Одеси, яка не була відведена для такої мети у встановленому законом порядку.

З змісту листа Департаменту земельних ресурсів ОМР від 26 січня 2024 року за вих. №01-18/101 рішення стосовно передачі земельної ділянки у власність або в користування за адресою: АДРЕСА_4 , Одеською міською радою не приймалось.

Отже, відповідно до вимог ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Вважає, що самовільна зайнята земельна ділянка комунальної власності за адресою:АДРЕСА_4 , повинна бути звільнена шляхом знесення прибудови до квартири АДРЕСА_3 силами і за рахунок відповідача.

Посилаючись на порушення прав Одеської міської ради, позивач просив суд зобов`язати ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 8,48 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом знесення прибудови та стягнути з відповідачки на користь Одеської міської ради сплачений судовий збір.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2024 року накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.61-62).

Ухвалою суду від 21 лютого 2024 року у справі було відкрито провадження, призначено підготовче судове засідання (а.с.67).

Ухвалою суду від 21 травня 2024 року до участі у справі було залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_3 (а.с. 122-123).

Ухвалою суду від 20 листопада 2024 року залишено без задоволення клопотання представника відповідача про витребування доказів (а.с.165).

Ухвалою суду від 20 листопада 2024 року підготовчого провадження по справі було закрито, справа призначена до судового розгляду (а.с.166).

Представник позивача, діюча за довіреністю від 13 січня 2025 року в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити у повному обсязі. Раніше надав відповідь на відзив (а.с.129-133,177).

Представник відповідача, діючий за дорученням для надання безоплатної вторинної правової допомоги від 03 травня 2024 року в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в їх задоволенні у повному обсязі. Раніше надав відзив на позов, в якому зазначив, що син позивачки ОСОБА_4 , який мешкає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 , за власні кошти виконав роботи по благоустрію прибудинкової території двору та частини фасаду зі згоди інших власників квартир, що підтверджується актом про проведення благоустрою прибудинкової території, фасадних стін будинку, арки та фотофіксацією. Стверджував, що позивачка не порушувала норми діючого законодавства, оскільки відповідно до дозволу Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області (далі-Інспекція ДАБК в Одеській області), попередній власниці квартири ОСОБА_5 було надано дозвіл на виконання будівельних робіт з реконструкції квартири АДРЕСА_1 на виконання будівельних робіт від 10 лютого 2011 року №75 (а.с.90,91,93-97,100).

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються розділом першим книгою третьою Цивільного кодексу України, тому при ухваленні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами.

Судом встановлено, що Одеська міська рада є юридичною особою та діє на підставі Статуту, що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Встановлено, що ОСОБА_2 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 27 травня 2016 року належить квартира

АДРЕСА_1 , яка розташована на першому поверсі багатоквартирного будинку та складається з однією жилої кімнати, жилої площею 20,5 кв.м., загальною площею 22,7 кв.м. (а.с.44-46).

Право власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с.47-48).

Встановлено, що раніше квартира АДРЕСА_1 належала на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 27 листопада 2001 року, ОСОБА_5 , яка придбала зазначену квартиру у ОСОБА_6 (а.с.13).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 після укладення договору купівлі-продажу від 27 травня 2016 року реконструювала належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 , шляхом будівництва прибудови до неї на території загального користування двору.

Встановлено, син позивачки ОСОБА_4 , який мешкає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 , за власні кошти виконав роботи по благоустрію прибудинкової території двору та частини фасаду зі згоди інших власників квартир, що підтверджується актом про проведення благоустрою прибудинкової території, фасадних стін будинку, арки та фотофіксацією (а.с.103,106-107).

З матеріалів справи вбачається, що 10 лютого 2011 року Інспекцією ДАБК в Одеській області, колишній власниці квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_5 було надано дозвіл на виконання будівельних робіт з реконструкції квартири АДРЕСА_1 від 10 лютого 2011 року №75 (а.с.100).

З змісту листа Управління ДАБК ОМР від 24 січня 2024 року вбачається, що 23 січня 2024 року посадовими особами Управління Департаменту земельних ресурсів ОМР було проведено комісійне обстеження за адресою: АДРЕСА_2 , прибудови до квартири на першому поверсі та встановлено, що на території загального користування двору за адресою: АДРЕСА_2 , виконано будівельні роботи з реконструкції квартири на першому поверсі шляхом прибудови приміщення, площа забудови земельної ділянки під прибудовою до квартири АДРЕСА_3 складає 8,48 кв.м.

Під час обстеження зафіксовано, що будівельні роботи завершено, об`єкт експлуатується за функціональним призначенням (квартира).

Відповідно до Реєстру будівельної діяльності, відомості щодо реєстрації документів, які дають право на виконання будівельних робіт та підтверджують прийняття до експлуатації об`єкта за вказаною адресою, відсутні.

Згідно інформації Департаменту земельних ресурсів ОМР від 26 січня 2024 року №01-18/101 рішення щодо передачі у власність або в користування земельної ділянки, на які розташована прибудова до квартири АДРЕСА_1 , Одеською міською радою не приймалось (а.с. 34, 39-40).

Встановлено, що 23 січня 2024 року за результатами обстеження за адресою: АДРЕСА_2 було складено акт обстеження об`єкта містобудування щодо дотримання законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудови території м. Одеси та зафіксовано, що будівельні роботи завершено, об`єкт експлуатується за функціональним

призначенням (квартира)(а.с.41-42,43).

Судом встановлено, що аналогічні акти обстеження об`єкта містобудування щодо дотримання законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудови території м. Одеси були складанні 25 квітня 2023 року та 04 вересня 2023 року (а.с.22-23, 29-30,31,32).

Встановлено, що містобудівні умови та обмеження на будівництво або реконструкцію за адресою: АДРЕСА_2 , не надавались, що підтверджується листом Департаменту архітектури та містобудування ОМР від 23 серпня 2023 року за вих. №01-11/1822 (а.с.27).

Згідно інформації Департаменту земельних ресурсів ОМР від 05 вересня 2023 року №01-25/458 рішення щодо передачі у власність або в оренду земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , не приймались (а.с.28).

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Відповідно до ч.2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Статтею 79-1 ЗК України встановлено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Відповідно до пунктів «г», «е» ч.1 ст.91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства.

Частиною 1 ст. 116 ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Відповідно до ст.212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Частиною першою статі 375 ЦК України визначено, що власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.

Пунктом 5 постанови пленуму ВССУ від 30 березня 2012 року за № 6 «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України про правовий режим самочинного будівництва» визначено, що, відповідно до вимог статті 376 ЦК України, право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування.

Згідно ст. 83 ЗК України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності.

Статтею 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до делегованих державою органам місцевого самоврядування повноважень належить здійснення контролю за додержанням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель, природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення.

Згідно із п.5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

З змісту листа Департаменту земельних ресурсів ОМР від 26 січня 2024 року №01-18/101 вбачається, що рішення щодо передачі у власність або в користування земельної ділянки, на які розташована прибудова до квартири АДРЕСА_1 , Одеською міською радою не приймалось (а.с. 34, 39-40).

Статтею 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що забудова територій здійснюється шляхом розміщення об`єктів будівництва. Суб`єкти містобудування зобов`язані дотримуватися містобудівним умовам і обмеженням під час проектування і будівництва об`єктів.

Право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок (ч.1 ст. 90 ЗК України), землекористувачі (ч.1 ст. 95 ЗК України), особи, які набули права користування чужою земельною ділянкою (суперфіцій) за договором із власником земельної ділянки (ч. 1 ст. 102-1 ЗК України) або з інших передбачених законом підстав.

Відповідно до ч.4 ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Частиною 1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що замовник має право виконувати будівельні роботи після подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об`єктів будівництва, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта та які не потребують отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються Кабінетом Міністрів України; видачі замовнику органом державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт - щодо об`єктів, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками або підлягають оцінці впливу на довкілля згідно із Законом України «Про оцінку впливу на довкілля».

Як було встановлено судом, у відповідачки відсутні будь-які дозвільні документи на будівництво прибудови до квартири АДРЕСА_1 .

Крім того, земельна ділянка для будівництва прибудови до квартири АДРЕСА_1 , не відводилась у встановленому законом порядку.

Суд вважає, що наявність дозволу на виконання будівельних робіт з реконструкції квартири АДРЕСА_1 , виданого 10 лютого 2011 року Інспекцією ДАБК в Одеській області за №75, колишній власниці квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_5 , не свідчить про правомірність дій відповідачки, оскільки даний дозвіл був виданий на ім`я іншої особи та без відводу земльної ділянки під прибудову у встановленому законом порядку.

Статтею 376 ЦК України визначено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Отже, юридичними фактами, які становлять правову підставу знесення самочинного будівництва, є: істотне відхилення від проекту та/або істотне порушення будівельних норм і правил, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб; неможливість проведення перебудови або відмова особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, від її проведення.

Під істотним порушенням будівельних норм і правил необхідно розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність та загрожує життю й здоров`ю людини, тощо.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 725/5630/15-ц та постановах Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 361/765/16-ц, від 02 лютого 2022 року у справі № 521/16974/17, від 17 січня 2022 року у справі № 442/4338/17.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Відповідно до ст. 376 ЦК України право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У разі порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (ст. 391 ЦК України), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 ЦК України). Позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред`явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки, з підстав, передбачених статтями 391 396 ЦК України, статтею 103 ЗК України.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Верховний Суд у постановах від 29 січня 2020 року у справі № 822/2149/18 та від 10 квітня 2020 року у справі № 344/4319/16-а визначив, що […правовий порядок знесення будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна залежить від підстав, за якими його віднесено до об`єкта самочинного будівництва. За змістом ч.7 ст. 376 ЦК України зобов`язання особи, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову можливе лише у разі істотного відхилення від проєкту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, та істотного порушення будівельних норм і правил. У цих випадках з позовом про зобов`язання особи до проведення перебудови може звернутися відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування. Таке рішення суд може ухвалити і за позовом про знесення самочинного будівництва, якщо за наслідками розгляду справи дійде висновку, що можливість перебудови і усунення наслідків самочинного будівництва не втрачено і відповідач згоден виконати перебудову. У разі невиконання особою судового рішення про здійснення перебудови суд може постановити рішення про знесення самочинного будівництва.

В інших випадках самочинного будівництва, зокрема, якщо нерухоме майно збудоване або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проєкту, стаття 376 ЦК України не ставить можливість знесення об`єкта самочинного будівництва в залежність від можливостей його перебудови. Натомість правове значення має позиція власника (користувача) земельної ділянки, а також дотримання прав інших осіб. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (ч.4 ст. 376 ЦК України). В цьому випадку знесення самочинного будівництва можливе без попереднього рішення суду про зобов`язання особи, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову. Це є логічним та виправданим, оскільки такі види самочинного будівництва, безперечно, не можуть бути приведені до легітимного стану шляхом перебудови].

За обставин, коли належний власник земельної ділянки не надавав згоди на будівництво на його земельній ділянці об`єкта нерухомого майна, він має право вимагати усунення будь-яких порушень його прав як власника земельної ділянки шляхом знесення усіх об`єктів, зокрема й самочинного будівництва, навіть у разі його державної реєстрації, здійсненого не власником або без його згоди.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 204/3027/20, від 01 лютого 2023 року у справі № 204/1053/20, від 22 червня 2023 року у справі № 592/16491/18.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позивач правомірно звернувся до суду з зазначеним позовом, тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладається у разі задоволення позову - на відповідача.

Судовий збір по справі становить 3028,00 грн., який повністю сплачено позивачем при зверненні до суду (а.с 1).

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов Одеської міської ради до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 , про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення прибудови задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_2 , виданий Дзержинським РВ Криворізького МУ УМВС України в Дніпропетровської області 12 грудня 1997 року, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, площею 8,48 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 шляхом знесення прибудови.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_2 , виданий Дзержинським РВ Криворізького МУ УМВС України в Дніпропетровської області 12 грудня 1997 року, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 на користь Одеської міської ради (на рахунок юридичного департаменту Одеської міської ради: ідентифікаційний код: 26302537, р/р UA 0034995 в ДКСУ м. Київ, МФО 820172) судовий збір у розмірі 3028 ( три тисячі двадцять вісім) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 14 лютого 2025 року.

Суддя: О.М. Сегеда