Справа №:755/2252/25
Провадження №: 2-з/755/31/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про забезпечення позову

"10" лютого 2025 р. м.Київ

Суддя Дніпровського районного суду міста Києва Коваленко І.В., розглянувши заяву представника ОСОБА_1 , який може набути статусу позивача, - адвоката Шевчука Андрія Леонідовича, про забезпечення позову, подану до пред`явлення позову до ОСОБА_2 , яка може набути статус відповідача ,

ВСТАНОВИВ:

06 лютого 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Шевчук Андрій Леонідович звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до подачі позовної заяви, в якій просить суд:

«Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 82,2 кв.м, що зареєстрована за ОСОБА_2 , (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на праві приватної власності.»

Заява про забезпечення доказів подана до пред`явлення позову.

Заяву про забезпечення позову заявник обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 92 років помер дядько позивача, ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилась спадщина, до якої увійшло рухоме та нерухоме майно. ОСОБА_1 є племінником ОСОБА_3 та його єдиним спадкоємцем за законом. У встановлений законом шестимісячний строк після смерті ОСОБА_3 ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Діброви Ольги Сергіївни із заявою про прийняття спадщини. 21 березня 2024 року приватним нотаріусом Дібровою О.С. було заведено спадкову справу за номером у Спадковому реєстрі 72183009, номер у нотаріуса 17/2024. Після заведення спадкової справи позивачу стало відомо про те, що його дядько, ОСОБА_3 залишив заповіт на ім`я ОСОБА_2 , посвідчений 17 листопада 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бузницькою Ю.О. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_2 належить на праві особистої приватної власності квартира загальною площею 82,2 кв.м, розміщена за адресою: АДРЕСА_2 . В даній кваритрі з 2026 року по теперішній час проживають ОСОБА_1 з дружиною ОСОБА_4 та дітьми: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У зв`язку з наміром звернутись до Дніпровського районного суду міста Києва з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання заповіту та свідоцтва про право на спадщину недійсним, ОСОБА_1 подає до суду заяву про забезпечення позову, оскільки вважає, що відповідачка буде намагатись відчужити майно, яке їй належить, третім особам, або в інший спосіб позбутись даного майна, що унеможливить подальше виконання рішення суду. Заявник вказує, що заповіт оформлений на сторонню особу, яка не перебувала у родинних відносинах із спадкодавцем, не була з ним взагалі знайома за його життя, не здійснювала за ним догляду, у зв`язку з чим, він звернувся до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення групою осіб. Вважає, що накладення арешту на нерухоме майно, щодо реєстрації права власності на яке виник спір, забезпечить неможливість його подальшого відчуження чи обтяження, що сприятиме можливості розгляду справи у розумні строки, та у разі задоволення або часткового задоволення майбутнього позову, забезпечить можливість виконання рішення суду та ефективний захист прав позивача, оскільки за умови зміни власника або застосування обтяження відповідне утруднить виконання рішення суду та породить необхідність подальших звернень до суду за захистом своїх прав, отже в такому випадку захист порушених прав не буде ефективним (у разі, якщо судом буде встановлено порушення прав позивача та необхідність їх захисту).

Частиною 1 статті 153 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Згідно правил частин 5 та 6 вказаної статті залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Заява про забезпечення позову розглянута без повідомлення учасників справи.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із розглядом справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та заяву про забезпечення позову, суддя дійшов висновку про її задоволення з наступних підстав.

Згідно правил статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом. (ч.2 ст.149 ЦПК України)

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 151 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається у письмовій формі, підписується заявником і повинна містити предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Зокрема, згідно п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, серед іншого забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов`язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на ту особу, яка заявляє відповідне клопотання. Отже, за загальним правилом, заявник зобов`язаний довести наявність підстав для забезпечення позову, надавши відповідні докази.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 4 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вжити негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Відповідно до пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Тобто, повинні бути безпосередньо пов`язаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.

При цьому під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605 цс16 від 25.05.2016, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва, та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.08.2018 у справі №922/4587/13.

Встановлено, що майбутнім предметом спору є визнання недійсним заповіту, а також свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого на ім`я ОСОБА_2 , на квартиру АДРЕСА_1 .

Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» регулюються відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав.

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) це - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Під терміном «обтяження» розуміється - заборона або обмеження розпорядження та/або користування нерухомим майном, встановлені законом, актами уповноважених на це органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, інших осіб, яких законом уповноважено накладати відповідну заборону (обмеження), або такі, що виникли з правочину.

Згідно абзацу 3 ч. 1 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державній реєстрації прав підлягають обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, зокрема: арешт.

Проведення реєстраційних дій зупиняється на підставі судового рішення про заборону вчинення реєстраційних дій. Судове рішення або заява власника об`єкта нерухомого майна про заборону вчинення реєстраційних дій реєструється у Державному реєстрі прав.

Державний реєстратор приймає рішення про відновлення реєстраційних дій на підставі судового рішення пр о скасування судового рішення, що було підставою для прийняття рішення про зупинення проведення реєстраційних дій та/або судового рішення про скасування заборони вчинення реєстраційних дій, або на підставі заяви власника об`єкта нерухомого майна про відкликання власної заяви про заборону вчинення реєстраційних дій, зареєстрованих у Державному реєстрі прав.

Беззаперечно, заборона державному реєстратору вчиняти реєстраційні дії щодо нерухомого майна, яке належить ОСОБА_2 на праві власності, та було набуто останньою у зв`язку з прийняттям спадщини за заповітом, є втручанням держави в право на вільне володіння спадковим майном. Водночас, це втручання є необхідним виключно для забезпечення цивільного судочинства та запобігання виникнення нових спорів.

Враховуючи викладене, беручи до уваги, що предметом розгляду, в подальшому поданої заявником, позовної заяви є визнання заповіту та свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсними, суд вважає вимоги заяви про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 82,2 кв.м, що зареєстрована за ОСОБА_2 , (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на праві приватної власності, обґрунтованими, та взаємопов`язаними зі способом забезпечення позову.

Невжиття заходів такого забезпечення позову істотно ускладнить ефективний захист прав позивача у разі їх задоволення та стане перешкодою у відновленні таких, оскільки спонукатимуть до додаткових процесуальних дій за наявності виданих свідоцтв про право на спадщину за заповітом, законність якого ставиться під сумнів наразі позивачем, який в силу закону може бути претендентом на виниклу спадщину у разі визнання недійсним оспорюваного тепер заповіту.

Станом на час розгляду судом заяви про забезпечення позову у суду відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з ч. 3 ст. 154 ЦПК України.

Таким чином, враховуючи наявність спору між сторонами, обсяг позовних вимог, враховуючи також вимоги співмірності виду забезпечення позову із заявленими вимогами, приймаючи до уваги предмет позову, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про забезпечення позову, так як за викладених заявником обставин, невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а тому заява про забезпечення позову підлягає задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1-18, 149-150, 153, 154, 157, 261 Цивільного процесуального кодексу України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Шевчука Андрія Леонідовича про забезпечення позову, подану до пред`явлення позову, - задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 82,2 кв.м, що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер: 1659, виданого 16.10.2024 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дібровою О.С.

Відповідно до норм Закону України "Про виконавче провадження" ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом. Строк пред`явлення ухвали до виконання в межах строків, визначених Законом України «Про виконавче провадження» для пред`явлення виконавчого документа.

Відомості про боржника: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 ,адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_3

Відомості про стягувача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_4 .

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її скарження.

Ухвала може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років з дня її постановлення.

Ухвала набирає чинності з 10 лютого 2025 року.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду або ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Текст ухвали суду складено 10 лютого 2025 року.

Суддя: