ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12лютого 2025 року

м. Київ

справа № 2-554/10

провадження № 61-13080св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І., Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач- ОСОБА_1 , правонаступником якої є Одеська міська рада,

відповідачі: ОСОБА_2 , Управління житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради, правонаступником якого є Департамент міського господарства Одеської області, треті особи: ОСОБА_3 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс груп», ОСОБА_4 ,

особа, яка подала апеляційну скаргу, - ОСОБА_5 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Одеської міської ради на ухвалу Одеського апеляційного суду від 06 серпня 2024 року, прийняту у складі колегії суддів: Лозко Ю. П., Назарової М. В., Стахової Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2010 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , Управління житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради (далі - УЖКГ та ПЕК Одеської міської ради), правонаступником якого є Департамент міського господарства Одеської області, про скасування розпорядження органу приватизації та скасування свідоцтва про право власності на житло.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що у період з 18 лютого 1988 року до 26 лютого 1996 року вона працювала на посаді двірника у Комунальному підприємстві «Житлово-комунальний сервіс «Порто-Франківський» (далі - КП «ЖКС «Порто-Франківський»). За період роботи їй у користування надано службове приміщення - квартиру АДРЕСА_1 . Весь цей час вона проживала в цій квартирі, сплачувала рахунки та робила поточні ремонти. Квартира видана їй як працівнику КП ЖКС «Порто-Франківський», а тому вона не могла зареєструватися в ній.

У 2008 році, маючи намір приватизувати вказану квартиру, вона звернулася до Відділу громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Приморського районного відділу Одеського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області (далі - ВГМРФО Приморського РВ Одеського МУ ГУМВС України в Одеській області) для реєстрації у зазначеній квартирі, але їй було відмовлено у зв`язку з тим, що ця квартира належить на праві приватної власності ОСОБА_2 на підставі рішення Приморського районного суду міста Одеси.

23 жовтня 2008 року вона звернулася до Приморського районного суду міста Одеси із заявою про видачу завіреної копії рішення Приморського районного суду міста Одеси, але у відповіді суду значилось, що за 2006-2007 роки зазначена справа не розглядалася, а під номером вказаного рішення зареєстрована інша цивільна справа, що перебувала в провадженні іншого судді.

Вказувала на те, що ОСОБА_2 ніколи не проживала у квартирі АДРЕСА_1 , приватизація проведена на підставі підроблених документів, а тому ОСОБА_2 протиправно набула право власності на спірну квартиру, чим порушено її права, як фактичного користувача вказаної квартири, на приватизацію.

Зважаючи на зазначене, ОСОБА_1 , з урахуванням уточнених позовних вимог, просила суд скасувати розпорядження органу приватизації від 26 червня 2007 року № 204370 про передачу ОСОБА_2 у приватну власність двокімнатної квартири АДРЕСА_1 ; скасувати свідоцтво про право власності на житло від 26 червня 2007 року № НОМЕР_1 , видане УЖКГ та ПЕК Одеської міської ради, згідно з яким ОСОБА_2 є власником двокімнатної квартири АДРЕСА_1 .

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28 липня 2010 рокуу складі судді Загороднюка В. І. позов ОСОБА_6 задоволено.

Скасовано розпорядження органу приватизації від 26 червня 2007 року № 204370 про передачу ОСОБА_2 у приватну власність двокімнатної квартири АДРЕСА_1 .

Скасовано свідоцтво про право власності на житло від 26 червня 2007 року № НОМЕР_1 , видане УЖКГ та ПЕК Одеської міської ради, згідно з яким ОСОБА_2 є власником двокімнатної квартири АДРЕСА_1 .

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що реєстрація ОСОБА_2 у двокімнатній квартирі АДРЕСА_1 та приватизація спірної квартири порушують права позивачки на реєстрацію в цій квартирі та її приватизацію.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_5 , як особа, яка не брала участі у справі, у квітні 2019 року оскаржила рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 17 лютого 2022 року залучено до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп», ОСОБА_4 .

Постановою Одеського апеляційного суду від 16 березня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково, рішення Приморського районного суду міста Одеси від 28 липня 2010 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що, ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції не врахував, що судовим рішенням вирішив питання про права, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_7 , яка не була залучена судом до участі у справі. Вказане свідчить про неналежний суб`єктний склад учасників справи, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвоката Домбровська М. А., задоволено частково. Постанову Одеського апеляційного суду від 16 березня 2023 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції(провадження № 61-8105св23).

Скасовуючи постанову апеляційного суду та направляючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, Верховний Суд дійшов висновку, що апеляційний суд не виконав вимог ЦПК України щодо належного повідомлення ОСОБА_3 про дату, час та місце розгляду справи, призначеної на 16 березня 2023 року, причини неявки заявниці у судове засідання не з`ясував, розгляд справи не відклав та розглянув справу без участі ОСОБА_3 , не повідомленої належним чином, що є порушенням права заявниці на справедливий суд.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 06 серпня 2024 року залучено Одеську міську раду до участі у цій справі як правонаступника позивачки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що відділом ДРАЦС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Одеса Міністерства юстиції України складено актовий запис про смерть від 16 січня 2017 року.

Залучаючи до участі у цій справі Одеську міську раду як правонаступника позивачки, апеляційний суд виходив із того, що спадкоємці за законом та заповітом померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,відсутні, а тому Одеська міська рада відповідно до частини першої статті 1277 ЦК України зобов`язана подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У вересні 2024 року Одеська міська рада подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати ухвалу Одеського апеляційного суду від 06 серпня 2024 року та направити справу до суду апеляційної інстанції для встановлення питання про процесуальне правонаступництво.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для залучення Одеської міської ради як правонаступника померлої позивачки, оскільки Одеська міська рада не зверталася до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою, відповідно, рішення суду про визнання спадщини відумерлою після померлої ОСОБА_1 не ухвалювалось. Відповідно до матеріалів справи та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно померла позивачка не зверталася до органу приватизації, право власності на квартиру АДРЕСА_1 за нею зареєстровано не було.

Суд апеляційної інстанції не вирішував питання стосовно наявності або відсутності у померлої ОСОБА_1 нерухомого майна, у той час як реалізація обов`язку органом місцевого самоврядування із вирішення питання про визнання спадщини відумерлою можливе тільки за наявності майна в межах території відповідної територіальної громади.

Визнання спадщини відумерлою здійснюється в судовому порядку у справі за заявою (позовом) про визнання спадщини відумерлою та не може вирішуватись в межах цієї справи поза встановленим законодавством порядком. Лише рішення суду про визнання спадщини відумерлою може вказувати на перехід до Одеської міської ради майнових прав щодо об`єкта, належного померлій. Відсутність такого рішення свідчить про відсутність матеріально-правового зв`язку між Одеською міською радою та ОСОБА_1 , тому Одеська міська рада не може вважатись правонаступником ОСОБА_1 в розумінні закону. Отже, вказане свідчить, що висновки суду апеляційної інстанції, викладені в оскаржуваній ухвалі, є передчасними.

Таким чином, суд апеляційної інстанції неправильно застосував статтю 1277 ЦК України та порушив норми процесуального права, а саме статті 55, 255 ЦПК України, що призвело до помилкового висновку про наявність підстав для залучення Одеської міської ради як правонаступника позивачки, оскільки у цій справі відсутнє матеріальне правонаступництво Одеської міської ради після смерті ОСОБА_1 .

Крім того, матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження факту смерті позивачки ОСОБА_1 .

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 02 жовтня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

У жовтні 2024 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 12 грудня 2024 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2006 року у справі № 2-10123/06 позов ОСОБА_2 до ВГМРФО Приморського РВ Одеського МУ УМВС України в Одеській області про встановлення фактичного проживання та реєстрацію задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_2 .

Зобов`язано ВГМРФО Приморського РВ Одеського МУ УМВС України в Одеській області зареєструвати ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1 .

Відповідно до листа Приморського районного суду м. Одеси від 04 березня 2010 року, Приморський районний суд м. Одеси, перевірено журнали вхідної кореспонденції, алфавітні покажчики за 2006-2007 роки, дані електронного реєстру та акти прийому-передачі справ до архіву, та встановлено, що справа за позовом ОСОБА_2 до ВГМРФО Приморського РВ Одеського МУ УМВС України в Одеській області про встановлення місця проживання та реєстрацію Приморським районним судом м. Одеси не розглядалась.

Згідно з довідкою Приморського Пенсійного фонду України міста Одеси від 30 липня 2008 року № 2720 ОСОБА_1 , що проживає у квартирі АДРЕСА_1 , перебуває на обліку в Приморському управлінні Пенсійного фонду України міста Одеси та отримує пенсію за віком при неповному стажі.

Відповідно до копії паспорта ОСОБА_1 , остання з 22 липня 1987 року зареєстрована у квартирі АДРЕСА_3 .

Згідно з довідкою КП ЖКС «Порто-Франківський» від 08 липня 2008 року № 269, ОСОБА_1 дійсно працювала на посаді двірника з 18 лютого 1988 року до 26 лютого 1996 року.

Розпорядженням органу приватизації від 26 червня 2007 року № 204370 вирішено передати ОСОБА_2 у приватну власність квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 28, т. 1).

26 червня 2007 року УЖКГ та ПЕК Одеської міської ради видало ОСОБА_2 свідоцтво про право власності на житло - квартиру АДРЕСА_1 , площею 38,30 кв. м.

Відповідно до технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_1 , вказана квартира складається з двох жилих кімнат, загальною площею 38,30 кв. м.

Згідно з актом комісії у складі начальника дільниці № 15 КП ЖКС «Фонтанський» від 13 травня 2010 року за фактом обстеження квартири АДРЕСА_2 , на час обстеження (станом на 13 травня 2010 року) у вказаній квартирі мешкала ОСОБА_1 , з її слів близько 20 років. Квартира оснащена: світло, водоканалізація.

На дільниці № 15 КП ЖКС «Фонтанський» станом на 15 травня 2010 року громадянка ОСОБА_2 не проживає.

24 липня 2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 укладений нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .

24 липня 2007 року між ОСОБА_5 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» укладений іпотечний договір, відповідно до умов якого на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, укладеним між ОСОБА_5 таВАТ «Райффайзен Банк Аваль», в іпотеку банку передано нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 .

УЖКГ та КЕП Одеської міської ради розпорядженням від 07 жовтня 2010 року № 284 скасувало розпорядження органу приватизації від 26 червня 2007 року № 204370 та свідоцтво про право власності на житло від 26 червня 2007 року № НОМЕР_1 на виконання рішення Приморського районного суду міста Одеси від 28 липня 2010 року.

02 листопада 2018 року внесено відповідний запис до Державного реєстру щодо скасування права власності на вищезазначену квартиру громадянки ОСОБА_2 та скасування зазначеного свідоцтва.

16 січня 2019 року державний реєстратор КП «Юридичний департамент реєстрації» Кротова С. О. здійснила реєстрацію права власності на вищезазначену квартиру за ОСОБА_8 (дівоче прізвище - ОСОБА_8 ) на підставі договору купівлі-продажу від 24 липня 2007 року № 2607.

18 січня 2019 року державний реєстратор КП «Юридичний департамент» Іскров О. В. на підставі договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 15 грудня 2017 року № 4329, іпотечного договору від 24 липня 2007 року № 2610, вимоги від 17 січня 2018 року № 16-12/17/4 зареєстрував право власності на зазначену квартиру за ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп».

22 січня 2019 року згідно з договором купівлі-продажу № 147, посвідчений приватним нотаріусом Янковською О. С., квартиру АДРЕСА_1 продано ОСОБА_10

13 березня 2019 року на підставі договору купівлі-продажу № 726 спірну квартиру продано ОСОБА_4 .

Згідно з листом КП «ЖКС «Порто-Франківський» від 13 липня 2021 року документи, які передували наданню ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1 як службового житла на підприємстві, відсутні та знаходяться в Департаменті архівної справи та діловодства Одеської міської ради

Відповідно до листа Департаменту архівної справи та діловодства Одеської міської ради від 17 березня 2022 року в перевірених рішеннях Виконавчого комітету Центральної районної ради народних депутатів за 1988-1996 роки рішення щодо надання службової житлової площі на ім`я ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_4 , не знайдено.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга Одеської міської ради підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Відповідно до статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Процесуальне правонаступництво - це заміна сторони або третьої особи (правопопередника) іншою особою (правонаступником) у зв`язку з вибуттям із процесу суб`єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов`язки правопопередника і він продовжує в цивільному судочинстві участь останнього.

Підставою процесуального правонаступництва є наступництво в матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони, зокрема, внаслідок смерті, зі спірних чи встановлених судом правовідносин майнового характеру. При процесуальному правонаступництві всі процесуальні дії, виконані попередником, є обов`язковими для правонаступника.

У юридичній доктрині розподіл матеріального правонаступництва на універсальне (у порядку спадкування) та сингулярне (уступка права вимоги) пов`язане з об`єктом прав та обов`язків, що переходять до правонаступника.

Правонаступництво у матеріальному праві, хоча і є основою для процесуального правонаступництва, проте не є безумовною підставою для цього. Так, у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, яка була стороною у справі, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі (частина перша статті 251 ЦПК України). Проте у разі настання смерті фізичної особи, яка була однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва, суд закриває провадження у справі (частина перша статті 255 ЦПК України).

Зі змісту статті 254 ЦПК України випливає, що після оформлення матеріального правонаступництва, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво, провадження у справі поновлюється і настає процесуальне правонаступництво.

У справі, яка переглядається, 28 липня 2010 року Приморський районний суд міста Одеси ухвалив рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_6 .

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_5 , особа, яка не брала участі у справі, у квітні 2019 року оскаржила його в апеляційному порядку.

10 грудня 2019 року ОСОБА_3 , особа, яка не брала участі у справі, звернулася до апеляційного суду із заявою про закриття апеляційного провадження.

22 квітня 2020 року ОСОБА_5 звернулася до апеляційного суду із заявою про зупинення провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 251, пункту 1 частини першої статті 253 ЦПК України, посилаючись на те, що згідно з листом Одеського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 10 квітня 2020 року, ОСОБА_1 ,1946 року народження, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16 квітня 2020 року витребувано від Приморської державної нотаріальної контори у м. Одесі інформацію про наявність чи відсутність спадкових спав, відкритих у зв`язку зі смертю ОСОБА_1 , а також про наявність чи відсутність спадкоємців.

Згідно з листом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу від 16 червня 2021 року після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , постійним місцем проживання якої було: АДРЕСА_5 , заведена спадкова справа № 1/2013, спадкоємцями за законом, які прийняли спадщину, є: ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 02 грудня 2021 року залучено до участі у справі ОСОБА_11 та ОСОБА_12 як правонаступників померлої ОСОБА_1 .

29 грудня 2021 року ОСОБА_12 подав до апеляційного суду лист, у якому просив виключити ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , як правонаступників ОСОБА_1 (позивачки), оскільки вони не є спадкоємцями позивачки у цій справі, позивачка є тезкою їх матері та ніякого відношення до них не має.

15 лютого 2022 року ОСОБА_5 подала до апеляційного суду заяву про повторне витребування від Приморської державної нотаріальної контори інформації щодо наявності/відсутності заведеної спадкової справи після смерті ОСОБА_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 17 лютого 2022 року витребувано з Приморської державної нотаріальної контори у місті Одесі інформацію про наявність чи відсутність спадкових справ, відкритих у зв`язку зі смертю ОСОБА_13 , 1946 року народження, дата смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також про наявність чи відсутність спадкоємців та у разі наявності надати копію спадкової справи; з Департаменту архівної справи та діловодства Одеської міської ради відомості щодо надання ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1 як службового приміщення у зв`язку з виконанням трудових обов`язків (робота двірником).

Виключено ОСОБА_11 та ОСОБА_12 з кола учасників справи (правонаступників позивачки).

Залучено до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп», ОСОБА_4 .

Суд апеляційної інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Водночас апеляційний суд посилався на лист Одеського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) від 10 квітня 2020 року № 6249/56-18, у якому зазначено, що перевіркою архіву виявлено актовий запис про смерть від 16 січня 2017 року, складений відділом на гр. ОСОБА_1 , __.__.1946 року народження; дата смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до частин другої, четвертої статті 49 ЦК України актами цивільного стану є народження фізичної особи, встановлення її походження, набуття громадянства, вихід з громадянства та його втрата, досягнення відповідного віку, надання повної цивільної дієздатності, обмеження цивільної дієздатності, визнання особи недієздатною, шлюб, розірвання шлюбу, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, зміна імені, інвалідність, смерть тощо. Державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно із статтею 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану. Актовий запис цивільного стану є безспірним доказом фактів, реєстрація яких посвідчується, до спростування його в судовому порядку.

Відповідно до положень наказу Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5 «Про затвердження Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні» підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма N 106/о); б) фельдшерська довідка про смерть (форма N 106-1/о); в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Ці документи додаються до другого примірника актового запису про смерть.

Матеріали справи не містять прямих доказів, які б підтверджували факт смерті позивачки 28 грудня 2016 року, а саме, актового запису про смерть ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є офіційним визнанням і підтвердженням державою факту смерті фізичної особи, а тому апеляційний суд дійшов передчасного висновку про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Залучаючи до участі у цій справі Одеську міську раду як правонаступника позивачки, апеляційний суд виходив із того, що спадкоємці за законом та заповітом померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 відсутні.

Відповідно до частини першої статті 1277 ЦК України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Частиною другою статті 1277 ЦК України визначено, що заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини.

Згідно з частиною третьою статті 1277 ЦК України спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходженням основної частини рухомого майна.

Відповідно до частини четвертої статті 334 ЦК України право власності на нерухоме майно набувається з моменту реєстрації цього права.

Зміст зазначених норм права свідчить про те, що спадщина набуває статусу відумерлої саме після набуття чинності рішенням суду про визнання її такою, а право власності на зазначене майно набувається у власність територіальної громади з моменту реєстрації цього права за громадою. При цьому слід зауважити, що якщо спадкоємці повинні заявити про прийняття спадщини у строк шість місяців із часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України), то територіальна громада зобов`язана подати заяву про визнання спадщини відумерлою лише після спливу одного року із часу відкриття спадщини (частина друга статті 1277 ЦК України).

За положеннями глави дев`ятої розділу IV ЦПК України справи за заявою про визнання спадщини відумерлою розглядаються в окремому провадженні із залученням органу самоврядування та всіх заінтересованих осіб.

За змістом зазначених норм цивільного та цивільного процесуального права, орган місцевого самоврядування не є спадкоємцем у справі та не залучається до спадкування. Однак у зв`язку з відсутністю інших спадкоємців у нього виникає цивільний інтерес на визнання спадщини відумерлою та отримання її у власність територіальної громади. Зазначене надає підстави місцевій раді звертатись до суду як із заявами про визнання спадщини відумерлою у порядку окремого провадження та у подальшому оформити своє право власності на таке майно, так і з належним позовами в порядку позовного провадження на захист свого інтересу.

Апеляційний суд, залучаючи до участі у цій справі Одеську міську раду як правонаступника позивачки, залишив поза увагою відсутність інформації про те, що орган місцевого самоврядування звертався до суду із заявою про визнання відумерлою спадщини після смерті ОСОБА_1 .

Крім того, апеляційний суд не вирішував питання стосовно наявності або відсутності у померлої ОСОБА_1 нерухомого майна, у той час як реалізація обов`язку органом місцевого самоврядування із вирішення питання про визнання спадщини відумерлою можливе тільки за наявності майна в межах території відповідної територіальної громади.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального права під час вирішення питання про залучення правонаступника позивачки.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції. У випадку скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.

Згідно з частиною шостою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Враховуючи наведене, Верховний Суд вважає, що оскаржувана ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи на розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Одеської міської ради задовольнити.

Ухвалу Одеського апеляційного суду від 06 серпня 2024 року скасувати, справу передати на розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. Ю. Гулейков

Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець