КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №363/2727/24 Головуючий у 1 інстанції: Рудюк О.Д.
провадження №22-ц/824/3938/2025 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 лютого 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Музичко С.Г., Сушко Л.П.,

при секретарі: Курченко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Логойди Яни Василівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 11 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «СЕТАМ», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Теплюк Галини Михайлівни про визнання незаконними та скасування рішень, витребування майна з чужого незаконного володіння, -

в с т а н о в и в :

У провадженні Вишгородського районного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом заява ОСОБА_1 до ДП «СЕТАМ», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Теплюк Г.М. про визнання незаконними та скасування рішень, витребування майна з чужого незаконного володіння.

08 жовтня 2024 року адвокат Логойда Я.В., яка здійснює представництво позивача ОСОБА_1 , подала до суду заяву про забезпечення позову, в якій просила заборонити ОСОБА_3 та/або іншим особам за її дорученням до набрання законної сили рішенням суду у даній справі вчиняти дії щодо виселення ОСОБА_1 та/або інших осіб зі спірної квартири, загальною площею 47,5 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100), та дії щодо вселення у зазначену квартиру будь-яких інших осіб, а також вчиняти дії щодо зміни, скасування (припинення) державної реєстрації (декларування) місця проживання будь-яких осіб у зазначеній спірній квартирі.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову адвокат Логойда Я.В. посилається на те, що незважаючи на відкриття провадження у даній справі та вжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на спірну квартиру відповідачем ОСОБА_3 та невідомими особами чиняться дії щодо виселення ОСОБА_1 та членів її сім`ї, а також орендаря - ОСОБА_5 зі спірної квартири, зокрема, неодноразово змінювались замки у вказаній квартирі, що мало місце 06.08.2024 року, та надсилаються повідомлення про виселення і бажання інших осіб самостійно вселитися в спірну квартиру. Дане підтверджується поясненнями ОСОБА_6 від 06.08.2024 року, матеріалами справи Вишгородського РУП ГУНП у Київській області за результатом розгляду звернення заяви (повідомлення) ОСОБА_1 про кримінальне правопорушення та іншу подію, зареєстрованого в журналі ЄО за номером 12355 від 06.08.2024 року, а також аудіо записом телефонної розмови з погрозами. Окрім цього, 02.09.2024 року повторно невідомі особи намагались незаконно проникнути до спірної квартири, у зв`язку з чим було здійснено виклик на спецлінію «102» щодо необхідності виїзду працівників поліції з огляду на вчинення невстановленими особами зазначених неправомірних дій. Дані обставини підтверджуються записом з камер відеоспостереження, а також листом Вишгородського РУП ГУНП в Київській області за №СЕД-56144-2024 від 11.09.2024 року та адвокатським запитом від 16.09.2024 року за вихідним №1088/1609/24 до Головного управління Національної поліції в Київській області. Відповідачем ОСОБА_3 та невідомими особами за її вказівкою зазначені протиправні дії по відношенню до ОСОБА_1 , членів її сім`ї та орендаря - ОСОБА_5 , спрямовані на виселення їх зі спірної квартири чиняться всупереч тому, що станом на сьогодні існує невирішений судом у даній справі спір про визнання незаконними та скасування результатів електронних торгів, проведених ДП «СЕТАМ» по лоту №548633, з продажу спірної квартири, відповідно невирішеним наразі є й питання законності набуття ОСОБА_3 права власності на зазначену квартиру. Виселення позивачки зі спірної квартири, в якій зареєстроване її місце проживання та права власності на яку вона була протиправно позбавлена на підставі незаконних електронних торгів, позбавить її єдиного наявного в неї житла. При цьому, у випадку виселення позивачки зі спірної квартири та вселення в таку квартиру інших осіб, вона не зможе захистити свої права в межах даної справи. Адже у разі передачі відповідачем ОСОБА_3 спірної квартири в оренду іншим особам під час розгляду даної справи судом та до набрання судовим рішенням у цій справі законної сили (про наявність реального ризику чого свідчать вищезазначені дії ОСОБА_3 та інших осіб за її дорученням), для відновлення порушених прав позивачки також виникне необхідність у вжитті нею додаткових заходів, зокрема, подання нових позовів про припинення права користування на спірну квартиру інших осіб або витребування манна тощо. Таким чином, вважають, що існує об`єктивна і нагальна необхідність у вжитті заходів забезпечення позову. Невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи взагалі унеможливити виконання рішення суду у даній справі, як і забезпечити ефективний захист порушених прав позивачки в рамках цієї справи.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 11 жовтня 2024 року в задоволенні заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі адвоката Логойди Я.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм процесуального права ставиться питання про скасування ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про задоволення заяви.

Скарга обґрунтована тим, що у поданій до суду заяві від 08.10.2024 року сторона позивача наголошувала на тому, що виселення позивачки зі спірної квартири, права власності на яку вона була протиправно позбавлена на підставі незаконних електронних торгів, що оспорюється, позбавить її єдиного житла.

Водночас, оскільки спір щодо незаконного відчуження належної позивачці квартири на даний час не розглянуто, виселення її зі спірної квартири та вселення в таку квартиру інших осіб унеможливить захист позивачкою своїх прав в межах одного даного спору та зумовить необхідність в ініціюванні нею нових позовів з виселення незаконно вселених з ініціативи відповідачки ОСОБА_3 в спірну квартиру осіб.

Тобто стороною позивача були наведені обставини, наявність яких об`єктивно свідчить про обґрунтованість припущення щодо ризику ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду у даній справі, у разі задоволення позовних вимог позивачки.

Вказувала, що позивачкою у даній справі заявлено позовні вимоги, задоволення яких спрямовано на відновлення закріпленого нормами міжнародного права та Конституцією України її права власності на спірну квартиру, розташовану за адресою:

АДРЕСА_1 . Натомість, заявлений вид забезпечення позову, у застосуванні якого судом першої інстанції оскаржуваною ухвалою було відмовлено, спрямований на запобігання безконтрольному розширенню кола осіб, яких може стосуватись вирішення даного спору, внаслідок дій відповідачки ОСОБА_3 (тобто особи, якою незаконно набуто у власність спірне нерухоме майно) з виселення позивачки зі спірної квартири та/або вселення в неї інших, невідомих осіб. Адже таке розширення кола осіб об`єктивно унеможливить захист та відновлення порушеного права позивачки на підставі рішення про задоволення позовних вимог у даній справі, а вимагатиме ініціювання нею інших позовів про виселення незаконно вселених в спірну квартиру осіб.

Тобто незастосування судом першої інстанції запропонованого стороною позивача у заяві від 08.10.2024 року виду забезпечення позову може призвести до покладення на позивачку додаткового тягаря у вигляді необхідності ініціювання нових позовів для відновлення свого порушеного права, що суперечить засадам цивільного судочинства. В той час як застосування відповідного виду забезпечення позову для відповідача матиме наслідком лише тимчасове обмеження виключно у праві визначення фактичної долі спірного нерухомого майна, що є об`єктивно необхідним, зважаючи на незаконність підстав набуття Відповідачкою права власності на спірну квартиру.

Зауважує, що згідно правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у згаданій вище постанові від 15.09.2020 року в справі №753/22860/17, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Так, судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі частково наведені вищевикладені правові висновки Верховного Суду щодо вирішення судом питання забезпечення позову, проте, при розгляді заяви позивача від 08.10.2024 року вони не були застосовані судом фактично.

Так, всупереч приписам ст.ст.149, 153 та 263 ЦПК України судом першої інстанції не враховано обґрунтованість доводів щодо об`єктивного ризику ускладнення або унеможливлення як виконання рішення суду у даній справі, так і ефективного захисту порушених прав позивача загалом, а також співмірність заявленого позивачем виду забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, оскільки не взято до уваги той факт, що розпорядження відповідачкою шляхом визначення фактичної долі спірної квартири і передачі її в користування для проживання третім особам, як і виселення цими особами проживаючих в ній на законних підставах осіб за своїми можливими наслідками є значно тяжчим від майнових наслідків заборони відповідачці розпоряджатися спірним нерухомим майном до набрання законної сили рішенням суду у даній справі.

Наголошує, що встановлення заборони відповідачу вчиняти будь-які дії щодо розпорядження спірною квартирою в частині визначення фактичної долі такого майна, є обґрунтованим та не порушить вимоги ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а навпаки сприятиме захисту права Позивачки на справедливий суд, гарантованого ч.1 ст.6 цієї ж Конвенції, а також її законного права власності на спірну квартиру.

Зауважує, що згідно згаданої в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали судом першої інстанції ухвали Вишгородського районного суду Київської області від 07.06.2024 року, у даній справі нею накладено арешт на спірну квартиру та заборонено вчиняти відносно неї будь-які нотаріальні та реєстраційні дії (правочини) у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації прав власності та інших речових прав, а також будь-які дії (в тому числі правочини, щодо реєстрації іпотеки, відступлення прав за договором іпотеки, внесення до договору іпотеки змін та доповнень, відчуження, передачі у володіння, користування, внесення до статутних капіталів юридичних осіб, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження, змін площі, частки, власника, тощо) виключно органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав, зокрема, Міністерству юстиції України, його територіальним органам, Департаменту державної реєстрації, нотаріусам та іншим органам, які виконують функції реєстрації.

Важливо, що розпорядження є однією з правомочностей власника (нарівні з володінням і користуванням) та передбачає можливість визначати фактичну і юридичну долю речі.

Водночас, забезпечення позову, застосоване судом першої інстанції ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 07.06.2024 року у даній справі стосується обмеження можливості визначення юридичної, а не фактичної долі спірної квартири, при цьому заборону вчинення дій щодо зазначеного нерухомого майна встановлено для органів та осіб, які виконують функції реєстрації, тобто, не для всіх фізичних осіб, зокрема, не для відповідачки ОСОБА_3 , яка за таких обставин, як вже зазначалось, має можливість визначити фактичну долю спірної квартири, зокрема, передавши її в користування іншим особам шляхом їх вселення в цю квартиру.

Відтак, встановлення заборони саме ОСОБА_3 та/або іншим особам за її дорученням вчиняти дії щодо виселення зі спірної квартири проживаючих там наразі на законних підставах позивача, членів її сім`ї та наймача та дії щодо вселення у дану квартиру будь-яких інших осіб, як і заборони вчиняти дії щодо зміни, скасування (припинення) державної реєстрації місця проживання у зазначеній спірній квартирі будь[1]яких осіб, запобігатиме як неконтрольованому розширенню кола осіб, яких стосуватиметься вирішення даного спору, так і протиправному визначенню фактичної долі нерухомого майна особою, право власності якої наразі оспорюється.

Проте, судом першої інстанції оскаржуваною ухвалою необґрунтовано відмовлено у задоволенні заяви позивача від 08.10.2024 про забезпечення позову з посиланням на чинну ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 07.06.2024 року у даній справі, незважаючи на те, що визначений нею вид забезпечення позову не здатний запобігти вищеописаним ризикам ускладнення чи загалом унеможливлення виконання рішення суду у даній справі, що підтверджується фактами незаконних дій з боку відповідача та інших осіб за її дорученням, детально викладеним у вказаній заяві від 08.10.2024, з якої були подані й відповідні докази на підтвердження таких обставин.

Крім вищевикладеного зазначає, що в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали суд першої інстанції вказав на те, що нібито стороною позивача подано клопотання про забезпечення позову з аналогічних мотивів та підстав, яке розглянуто судом та винесено ухвалу суду від 19.08.2024 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання про забезпечення позову, а ухвала суду від 19.08.2024 року є предметом апеляційного розгляду за апеляційною скаргою сторони позивача.

Також зауважує наступне. По-перше, заява про забезпечення позову у даній справі від 08.10.2024 року заявлена з іншим формулюванням вимог у прохальній частині, а також за нових обставин, які виникли вже після розгляду судом першої інстанції попередньо поданої заяви про забезпечення позову. По-друге, станом на дату винесення судом першої інстанції оскаржуваної ухвали апеляційна скарга на попередню ухвалу суду від 19.08.2024 року у цій справі вже була розглянута судом апеляційної інстанції, за результатом чого винесено постанову Київського апеляційного суду від 02.10.2024 року про відмову у задоволенні апеляційної скарги сторони позивача. Відтак, вищезазначені доводи суду першої інстанції, викладені ним в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали не відповідають дійсності. Вважає, що позивачем у заяві від 08.10.2024 року заявлено заходи забезпечення позову, які є потрібними та співмірними з предметом позову в даній справі, з урахуванням правової природи відносин, що виникли між сторонами, за наявності обставин, які свідчать про реальні ризики ускладнення чи загалом унеможливлення виконання рішення суду у даній справі, відповідно й ефективного захисту порушених прав позивачки в рамках даної справи. Проте, всупереч зазначеному, з порушенням норм процесуального права, зокрема, приписів ст.ст.77,89,149,150 та 263 ЦПК України.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем подано клопотання про забезпечення позову з аналогічних мотивів та підстав, яке розглянуто судом та винесено ухвалу суду від 19.08.2024 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання про забезпечення позову. На час розгляду даного клопотання сторони позивача ухвала суду від 19.08.2024 року є предметом апеляційного розгляду за апеляційною скаргою сторони позивача.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до п.1, 2, 3 ч.1 ст.152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається: до подання позовної заяви; одночасно з пред`явленням позову; після відкриття провадження у справі.

За ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п.2 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, предметом позову є визнання незаконним та скасування результатів електронних торгів, проведені ДП «СЕТАМ» по лоту №548633, з продажу квартири, загальною площею 47,5 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , що належала ОСОБА_1 , оформлені протоколом, №609838 від 25.04.2024 року; визнання незаконним та скасування акту про проведені електронні торги, складеного Чучковим М.О., приватним виконавцем виконавчого округу Київської області 08.05.2024; визнання недійсним та скасування свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів від 22.05.2024 року №449, виданого приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Теплюк Г.М.; скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 73264893 від 22.05.2024 року, прийняте приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Теплюк Г.М. про реєстрацію права власності на квартиру, загальною площею 47,5 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_3 ; витребування з чужого незаконного володіння у ОСОБА_3 квартиру, загальною площею 47,5 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 100) у власність ОСОБА_1 .

Звертаючись до суду 05.06.2024 року з позовною заявою про визнання незаконними та скасування рішень, витребування майна з чужого незаконного володіння, та подаючи одночасно заяву про забезпечення позову, стороною позивача доведено, що обраний спосіб забезпечення позову співвідноситься з предметом позову, оскільки існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Ухвалою суду від 07.06.2024 року заяву про забезпечення позову задоволено частково, накладено арешт на спірну квартиру та заборонено усім органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав, зокрема, Міністерству юстиції України, його територіальним органам, Департаменту державної реєстрації, нотаріусам та іншим органам, які виконують функції реєстрації, вчиняти будь-які нотаріальні та реєстраційні дії (правочини) у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації прав власності та інших речових прав, а також будь-які дії (в тому числі правочини, щодо реєстрації іпотеки, відступлення прав за договором іпотеки, внесення до договору іпотеки змін та доповнень, відчуження, передачі у володіння, користування, внесення до статутних капіталів юридичних осіб, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження, змін площі, частки, власника, тощо) відносно спірної квартири.

За ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Проте, згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Суди повинні враховувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки одо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 року у справі №381/4019/18 (провадження №14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 року у справі №753/22860/17 (провадження №14-88цс20) зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Цей спір стосується, зокрема, майнових прав на частину будинку.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2024 року у справі №754/5683/22 (провадження №14-28цс23) зазначено, що жодних обмежень щодо застосування такого виду забезпечення позову, як накладення арешту на майно (грошові кошти), лише у сфері майнових спорів або заборони його застосування при вирішенні немайнового спору цивільне процесуальне законодавство не містить. Тому Велика Палата Верховного Суду констатує, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами. Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.

Судом встановлено, що між сторонами виник спір, щодо визнання незаконними та скасування рішень, витребування квартири з чужого незаконного володіння, тому ухвалою суду від 07.06.2024 року накладено арешт на спірну квартиру та заборонено усім органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав, зокрема, Міністерству юстиції України, його територіальним органам, Департаменту державної реєстрації, нотаріусам та іншим органам, які виконують функції реєстрації, вчиняти будь-які нотаріальні та реєстраційні дії (правочини) у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації прав власності та інших речових прав, а також будь-які дії (в тому числі правочини, щодо реєстрації іпотеки, відступлення прав за договором іпотеки, внесення до договору іпотеки змін та доповнень, відчуження, передачі у володіння, користування, внесення до статутних капіталів юридичних осіб, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження, змін площі, частки, власника, тощо) відносно спірної квартири.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у справі №567/459/23 від 24.07.2024 року, арешт, як заборона на право розпоряджатися майном, включає і обмеження на розпорядження таким майном. Тому при накладенні арешту на майно вжиття додаткових заходів забезпечення, направлених на обмеження розпорядження таким майном, не є необхідним.

Також, відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у справі №908/2382/21 від 17.06.2022 року, та у справі №504/3408/22 від 14.02.2024 року, арешт майна, як спосіб забезпечення позову, передбачає накладання заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна.

Звертаючись вчетверте із заявою про забезпечення позову, щодо заборони ОСОБА_3 та/або іншим особам за її дорученням до набрання законної сили рішенням суду у даній справі вчиняти дії щодо виселення ОСОБА_1 та/або інших осіб зі спірної квартири, загальною площею 47,5 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100), та дії щодо вселення у зазначену квартиру будь-яких інших осіб, а також вчиняти дії щодо зміни, скасування (припинення) державної реєстрації (декларування) місця проживання будь-яких осіб у зазначеній спірній квартирі, та враховуючі заявлені позовні вимоги, а саме в частині витребування майна з чужого незаконного володіння, обраний стороною позивача спосіб забезпечення позову не є необхідним та співмірним з предметом позовних вимог в даній справі.

Крім того, подані стороною позивача пояснення ОСОБА_6 від 06.08.2024 року, копія матеріалів ЄО за номером №12355 від 06.08.2024 року, фото переписки, аудіо запис розмови невідомого чоловіка, та відеозапис з камер відео спостереження не є належним доказом протиправних дій ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та членів її сім`ї.

З огляду на вищенаведене, враховуючи те, що ухвалою суду від 07.06.2024 року накладено арешт на спірну квартиру, а також враховуючи правову позицію Верховного Суду, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що заява про забезпечення позову не підлягала до задоволення, оскільки накладений судом арешт на спірну квартиру включає і обмеження на розпорядження майном.

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку щодо залишення без задоволення апеляційної скарги адвоката Логойди Я.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , та залишення без змін ухвали Вишгородського районного суду Київської області від 11 жовтня 2024 року.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу адвоката Логойди Яни Василівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 11 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 13 лютого 2025 року.

Головуючий:

Судді: