КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 824/131/23 Головуючий суддя: Олійник В.І.
провадження № 4-с/824/4/2025
УХВАЛА

Іменем України

10 лютого 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Олійника В.І., за участю секретаря судового засідання - Курченко С.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича, в особі представника - Кусого Андрія Васильовича на дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького Зоряна Вікторовича щодо винесення постанови про відвід у виконавчому провадженні від 20 грудня 2024 року, -

в с т а н о в и в :

02 січня 2025 року приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Білецького І.М., в особі представника - Кусого А.В. звернувся до Київського апеляційного суду із зазначеною скаргою, яку обгрунтовував тим, що 05 листопада 2024 року Київським апеляційним судом видано виконавчий лист у справі №824/131/23 про стягнення з ОСОБА_2 на користь приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. судові витрати у розмірі 10 000 гривень.

Вказує, що 18 грудня 2024 року даний виконавчий документ скеровано на виконання приватному виконавцю виконавчого округу Львівської області Маковецькому З.В.

20 грудня 2024 року на електронну адресу Білецького І.М. від приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького З.В. надійшла постанова про відвід у виконавчому провадженні, тексту якої встановлено, що відповідно до Єдиного реєстру приватних виконавців стягувач Білецький І.М. є приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області, також є діючим членом Асоціації приватних виконавців України, з яким у приватного виконавця того ж виконавчого округу Маковецького З.В., теж діючого члена Асоціації приватних виконавців України є давні, дуже дружні та приязні позаробочі відносини, що виходять за межі формальних взаємовідносин, та створюють передумови для особистого суб`єктивного відношення до службових/посадових обов`язків при здійсненні заходів примусового виконання в межах виконавчого документа та містять ознаки потенційного конфлікту інтересів виконавця із стягувачем.

Вважає дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького З.В. протиправними та незаконними з огляду на те, що в постанові про відвід у виконавчому провадженні від 16 грудня 2024 року приватний виконавець посилається на

ч.4 ст.5 та 23 Закону України «Про виконавче провадження, проте ст.23 не можна застосовувати на стадії вирішення питання про прийняття виконавчого документа до виконання, оскільки дана стаття визначає відводи саме у виконавчому провадженні.

Зазначає, що оскільки приватним виконавцем не виносилась постанова про відкриття виконавчого провадження, то і самого виконавчого провадження просто не існує.

Крім того п.3 ст.23 передбачає, що питання про відвід приватному виконавцю, який не заявив самовідвід, вирішується самим приватним виконавцем у строк до п`яти робочих днів після надходження заяви про відвід.

У випадку самовідводу приватного виконавця він зобов`язаний повернути виконавчий документ стягувачу або передати його за згодою стягувача іншому приватному виконавцю чи відповідному органу державної виконавчої служби.

В даній статті чітко визначено, що приватний виконавець зобов`язаний повернути виконавчий документ стягувачу (ст.37 Закону України «Про виконавче провадження»), а не повернути виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання.

Постанова приватного виконавця про самовідвід або про відмову у відводі може бути оскаржена стягувачем, боржником або їхніми представниками до суду.

Вважає за необхідне зазначити, що приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Маковецьким З.В. винесено постанову про відвід у виконавчому провадженні від 20 грудня 2024 року, проте відвід приватному виконавцю ніхто не заявляв.

Тобто, якщо приватний виконавець вирішив заявити самовідвід, то він мав спочатку відкрити виконавче провадження та тільки після того винести постанову про самовідвід, як це прямо передбачено Законом.

Тому, просив визнати протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького З.В. щодо винесення постанови про відвід у виконавчому провадженні від 20.12.2024 року при надходженні виконавчого листа №824/131/23, виданого 05.11.2024 року Київським апеляційним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. судові витрати у розмірі 10 000 грн та скасувати постанову від 20.12.2024 року приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького З.В. про відвід у виконавчому провадженні.

17 січня 2025 року приватний виконавець Маковецький З.В. подав заперечення на скаргу та просив відмовити в її задоволенні.

В обґрунтування заперечень посилався на те, що за приписами Закону України "Про виконавче провадження" та Інструкції з організації примусового виконання рішень у випадку самовідводу приватного виконавця він зобов`язаний повернути виконавчий документ стягувачу або передати його за згодою стягувача іншому приватному виконавцю чи відповідному органу державної виконавчої служби.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 січня 2025 року відкрито провадження за скаргою та призначено до розгляду.

Представник скаржника Кусий А.В. в судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку скаргу підтримав та просив задовольнити з підстав, наведених в ній.

Приватний виконавець Маковецький З.В. в судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку проти задоволення скарги заперечував та просив відмовити в її задоволенні.

Боржник ОСОБА_2 повідомлявся про день, час та місце розгляду скарги через підсистему «Електронний суд», проте в судове засідання не з`явився.

Згідно з ч.2 ст.450 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути скаргу за відсутності приватного виконавця Білецького І.М. та боржника ОСОБА_2 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника скаржника Кусого А. В. та пояснення приватного виконавця Маковецького З. В., які перебували в судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні скарги з таких підстав.

Судом встановлено, що 05 листопада 2024 року Київським апеляційним судом видано виконавчий лист у справі №824/131/23 про стягнення з ОСОБА_2 на користь приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. судових витрат у розмірі 10 000 гривень.

Встановлено, що 18 грудня 2024 року даний виконавчий документ скеровано на виконання приватному виконавцю виконавчого округу Львівської області Маковецькому З.В.

20 грудня 2024 року на електронну адресу Білецького І.М. від приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького З.В. надійшла постанова про відвід у виконавчому провадженні, тексту якої встановлено, що відповідно до Єдиного реєстру приватних виконавців стягувач Білецький І.М. є приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області, також є діючим членом Асоціації приватних виконавців України, з яким у приватного виконавця того ж виконавчого округу Маковецького З.В., теж діючого члена Асоціації приватних виконавців України є давні, дуже дружні та приязні позаробочі відносини, що виходять за межі формальних взаємовідносин, та створюють передумови для особистого суб`єктивного відношення до службових/посадових обов`язків при здійсненні заходів примусового виконання в межах виконавчого документа та містять ознаки потенційного конфлікту інтересів виконавця із стягувачем.

Відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За змістом ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі №641/7824/18 (провадження №61-10355св19) зазначено: «Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим».

Для приватного права апріорі є притаманною така засада, як розумність.

Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватноправових норм, що здійснюється під час вирішення спорів, так і тлумачення процесуальних норм (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі №209/3085/20).

Звертаючись до суду зі скаргою, приватний виконавець Білецький І. М. вважав, що повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання з тих підстав, що виконавцем Маковецьким З.В. заявлено самовідвід, є протиправним, оскільки у випадку самовідводу виконавця Законом України "Про виконавче провадження" не передбачено повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання. Також посилався на те, що без відкриття виконавчого провадження приватний виконавець Маковецький З.В. не мав права виносити постанову про самовідвід, так як всі дії повинен вчиняти у виконавчому провадженні.

Суд вважає необґрунтованими такі доводи скаржника, виходячи з наступного.

В частині третій статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" зазначено, що приватний виконавець має право повернути виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання:

1) якщо на момент подачі стягувачем заяви про примусове виконання рішення кількість виконавчих документів за рішеннями про стягнення періодичних платежів, заробітної плати, заборгованості фізичних осіб з оплати житлово-комунальних послуг, поновлення на роботі перевищує 20 відсотків загальної кількості виконавчих документів, що перебувають на виконанні у приватного виконавця;

2) в інших випадках, передбачених законом.

При поверненні виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією частиною, приватний виконавець зобов`язаний письмово зазначити підстави повернення, право стягувача оскаржити рішення про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, а також право стягувача подати виконавчий документ на виконання іншого приватного виконавця або до органу державної виконавчої служби.

За ч.1 ст.23 Закону України "Про виконавче провадження" у разі виявлення обставин, передбачених частиною четвертою статті 5 цього Закону, виконавець зобов`язаний заявити самовідвід та повідомити про це стягувача.

У випадку самовідводу приватного виконавця він зобов`язаний повернути виконавчий документ стягувачу або передати його за згодою стягувача іншому приватному виконавцю чи відповідному органу державної виконавчої служби. Постанова приватного виконавця про самовідвід або про відмову у відводі може бути оскаржена стягувачем, боржником або їхніми представниками до суду (ч.3 ст.23 Закону України "Про виконавче провадження").

В пункті 7 Розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції від 02.04.2012 року №512/5 зазначено, що до відкриття виконавцем виконавчого провадження виконавчий документ за заявою стягувача може бути передано від одного приватного виконавця іншому або відповідному органу державної виконавчої служби або від органу державної виконавчої служби - приватному виконавцю (крім виконавчих документів, визначених частиною другою статті 5 Закону).

У випадку самовідводу приватного виконавця виконавчий документ повертається стягувачу або передається за згодою стягувача іншому приватному виконавцю чи відповідному органу державної виконавчої служби.

Системний аналіз наведених положень закону свідчить про наступне:

частина 3 статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" визначає окремі випадки, за яких приватний виконавець має право повернути виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання, а частина четверта - обставини, наявність яких унеможливлює виконання приватним виконавцем рішення;

у частині четвертій статті 5 Закону України «Про виконавче провадження», яка застосовується у системному зв`язку зі статтею 23 цього Закону, законодавець на підставі імперативних приписів визначив обов`язок приватного виконавця заявити самовідвід у разі виявлення обставин, що свідчать про наявність реального або потенційного конфлікту інтересів виконавця та стягувача;

такому обов`язку приватного виконавця кореспондує право на повернення виконавчого документа стягувачу або передачу за його згодою іншому приватному виконавцю чи відповідному органу державної виконавчої служби. Наведений припис деталізовано у пункті 7 Інструкції з організації примусового виконання рішень, яким визначено право стягувача до відкриття виконавцем виконавчого провадження заявити про передачу виконавчого документа від одного приватного виконавця іншому або відповідному органу державної виконавчої служби.

З`ясування обставин щодо наявності реального або потенційного конфлікту інтересів виконавця та стягувача відбувається під час надходження заяви про примусове виконання рішення у порядку, визначеному статтями 4, 5, 23 Закону України «Про виконавче провадження», наслідком якого може бути вирішення питання приватним виконавцем про самовідвід, що вчиняється у формі постанови, яка може бути оскаржена стягувачем, боржником або їхніми представниками до суду.

Скаржником не надано до суду судового рішення про визнання постанови приватного виконавця Маковецького З.В. про самовідвід неправомірною.

З тих самих підстав відвід виконавцю може бути заявлений стягувачем, боржником або їхніми представниками у будь-який час до закінчення виконавчого провадження.

Право стягувача на оскарження постанови приватного виконавця про самовідвід або про відмову у відводі спрямоване на недопущення безпідставного усунення останнього від виконання рішення, відповідає таким засадам виконавчого провадження, як обов`язковість виконання рішень, справедливість, неупередженість та об`єктивність, а також розумність строків виконавчого провадження та забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності приватних виконавців.

З огляду на викладені висновки та норми матеріального права, на переконання суду, апеляційний суд вважає помилковими аргументи приватного виконавця Білецького І.М. про те, що у разі надходження заяви про примусове виконання рішення та у випадку, якщо приватний виконавець вирішив заявити самовідвід, він повинен спочатку відкрити виконавче провадження та лише потім вирішувати щодо самовідводу.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що дії приватного виконавця Маковецького З.В. щодо повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, а відтак і саме повідомлення про повернення виконавчого листа стягувачу, у зв`язку із самовідводом, є правомірними та відповідають вимогам Закону України "Про виконавче провадження".

Приймаючи повідомлення про повернення виконавчого листа стягувачу на підставі постанови про самовідвід приватного виконавця Маковецького З.В. останній діяв у відповідності до вимог п.2 ч.3 ст.5 та ч.3 ст.23 Закону України «Про виконавче провадження».

З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні скарги приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. про визнання протиправними дій приватного виконавця Маковецького З.В. щодо повернення виконавчого листа та скасування повідомлення про повернення виконавчого листа від 20.12.2024 року.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.268, 447-451 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

У задоволенні скарги приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича, в особі представника - Кусого Андрія Васильовича на дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького Зоряна Вікторовича щодо винесення постанови про відвід у виконавчому провадженні від 20 грудня 2024 року відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до цього суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст ухвали складено 13 лютого 2025 року.

Суддя Київського

апеляційного суду В.І. Олійник