Дата документу 11.02.2025
Справа № 501/4930/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2025 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Пушкарського Д.В.,

за участю:

секретаря судового засідання - Карпової Ю.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі Іллічівського міського суду Одеської області цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №4992994 від 29.10.2021 у розмірі 12200,00 грн., проценти за користування кредитом у розмірі 23411,80 грн, інфляційні втрати у розмірі 9864,45 грн, три відсотки річних у розмірі 1630,34 грн, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2147,20 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 29.10.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» укладено електронний договір №4992994 про надання споживчого кредиту. Зазначений кредитний договір укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», затверджених наказом №53-ОД від 16.01.2020. За умовами кредитного договору сума кредиту складає 12200,00 грн. (п.1.3). Строк кредиту - 30 днів. Дата повернення кредиту 28.11.2021 вказується в Графіку платежів, що є Додатком № 1 до цього договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядка та на умовах, визначених в Розділі 4 цього Договору (п.1.4).

Позивач вказує, що ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало, надавши йому кредит в сумі 12200,00 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 . Відповідно до п.1.5. кредитного договору стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується: у межах строку кредиту, зазначеного в пункті 1.4 цього договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулась пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до п.4.2. договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулась автопролонгація, відповідно до п.4.3 договору.

28.11.2021 відповідач здійснив оплату на рахунок кредитора в розмірі процентів за користування кредитом на суму 3477,00 грн. в зв`язку з чим, у відповідності до п. 1.4 та п 4.2 кредитного договору відбулося продовження строку кредиту, ще на 30 днів з стандартною процентною ставкою 1,90 % в день.

28.12.2021 відповідач здійснив оплату на рахунок кредитора в розмірі процентів за користування кредитом на суму 6954,00 грн. в зв`язку з чим, у відповідності до п. 1.4 та п 4.2 кредитного договору відбулося продовження строку кредиту, ще на 30 днів з стандартною процентною ставкою 1,90 % в день.

27.01.2022 відповідач здійснив оплату на рахунок кредитора в розмірі процентів за користування кредитом на суму 6954,00 грн. в зв`язку з чим, у відповідності до п. 1.4 та п 4.2 кредитного договору відбулося продовження строку кредиту, ще на 30 днів з стандартною процентною ставкою 1,90 % в день.

ТОВ «Авентус Україна» у зв`язку з введенням воєнного стану та з метою врегулювання кредитних правовідносин з клієнтами, а також зменшення їх фінансового навантаження призупинило нарахування процентів та надання кредитних канікул за користування кредитними коштами в період з 25.02.2022 по 30.04.2022 за всіма кредитними договорами, в тому числі і для відповідача.

У період з 01.05.2022 по 27.05.2022 ТОВ «Авентус Україна» здійснило відповідачу нарахування за стандартною процентною ставкою.

Проте, 15.06.2022 ТОВ «Авентус Україна» в індивідуальному порядку здійснило списання всіх нарахованих відсотків відповідачу у сумі 12749,00 грн. та надано можливості відповідачу виконання боргових зобов`язань строком до 24.06.2022 і вийти на звичайний графік платежів за договором або виконати зобов`язання, сплативши тіло кредиту.

24.06.2022 відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, а також не уклав угоду щодо пролонгації строку дії кредитного договору, в зв`язку з чим, керуючись п.4.3 кредитного договору, кредитний договір було автопролонговано, а строк користування кредитом продовжено на 90 календарних днів поспіль. Відповідач оплати за кредитним договором не здійснював. Згідно з пп. 3 п. 5.1 кредитного договору, ТОВ «Авентус Україна» має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди відповідача. 19.06.2023 між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом, та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», як фактором, укладено договір факторингу № 19.06/23-Ф, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором. Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «Авентус Україна» повідомило відповідача шляхом направлення на електронну пошту зазначену при укладенні кредитного договору відповідного повідомлення.

Станом на 06.11.2023 заборгованість відповідача по кредитному договору не сплачена і складає 23411,80 грн., інфляційні втрати у розмірі 9864,45 грн., три відсотки річних у розмірі 1630,34 грн. за прострочення виконання зобов`язання.

В судове засідання представник ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» не з`явився, однак подав заяву згідно якої позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, справу розглянути без участі представника позивача.

Відповідач просить суд відмовити в повному обсязі у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позов, запереченнях на відповідь на відзив та у письмових поясненнях (т.1 а.с.152-155, т.2 а.с.6-7, 40-41).

Суд, вивчивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини, дослідивши та проаналізувавши представлені докази в їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

29.10.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» укладено електронний договір № 4992994 про надання споживчого кредиту. Зазначений кредитний договір укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», затверджених наказом № 53-ОД від 16.01.2020. За умовами кредитного договору сума кредиту складає 12200,00 грн (п.1.3). Строк кредиту - 30 днів. Дата повернення кредиту 28.11.2021 вказується в Графіку платежів, що є Додатком № 1 до цього договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах, визначених в Розділі 4 цього Договору. Як вбачається з Договору, останній підписаний електронним підписом з одноразовим ідентифікатором.

Згідно п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно ч.1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.

Електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа (ч.1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»).

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».

З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. В силу ст. 12 цього Закону якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч.2 ст. 1054 та ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушення зобов`язання є й невиконання або виконання, порушення умов, визначених змістом зобов`язання.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та розмір процентів, встановлений договором.

Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконанням ним грошового зобов`язання.

На підтвердження виконання зобов`язання ТОВ «Авентус Україна» перед відповідачем за Кредитним договором №4992994, позивачем подано до суду довідку ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім»» про перерахування кредитних коштів ОСОБА_1 в сумі 12200 грн., на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 .

Дослідивши наданий доказ, судом встановлено, що останній не є достатнім та належним для того щоб дійти висновку про факт отримання відповідачем кредитних коштів у вказаній сумі у зв`язку з відсутністю інших доказів які б в сукупності могли підтвердити такий факт, зокрема відомостей про належність картки відповідачу, виписки з рахунку відповідача та ін… а також, доказів взаємовідносин між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім»» щодо можливості останнім здійснення такої операції.

Крім того, позивачем подано Картку обліку договору (розрахунок заборгованості) за підписом директора ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», однак даний доказ не підтверджує ні факт отримання кредиту, ні умови кредитування, ні суму заборгованості за кредитом, оскільки зазначений доказ не є підтвердженням виконаних банківських операцій та повністю залежить від волевиявлення кредитора.

За вимогами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У Постанові Верховного Суду від 30.01.2018 року по справі №161/16891/15-ц вказано, що відповідно до змісту частини першої статті 1050 ЦК України з урахуванням статей 526, 527, 530 ЦК України, банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Виписка з рахунку особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16.09.2020 року у справі №200/5647/18, від 25.05.2021 року у справі №554/4300/16-ц, від 26.05.2021 року у справі №204/2972/20, від 13.10.2021 року у справі №209/3046/20, від 01.06.2022 року у справі №175/35/16-ц.

Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи №342/180/17 у постанові від 03.07.2019 зауважила, що розрахунок кредитної заборгованості, не підтверджує умови кредитування та суму заборгованості за кредитом, оскільки зазначений доказ не є підтвердженням виконаних позивачем банківських операцій та повністю залежить від волевиявлення банку.

Тобто, з урахування вище вказаного, суду не доведено належними доказами, що ОСОБА_1 отримав кошти у сумі 12200,00 грн. за кредитним договором №4992994 від 29.10.2021, на що посилається позивач.

Стосовно поданого позивачем договору факторингу та тверджень позивача про наявність у нього права вимоги до відповідача, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно з ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно з ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

У ч.2 ст.517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

За висновками Верховного Суду України, що викладені у постанові № 6-979цс15 від 23 вересня 2015 року, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Оскільки боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.

Згідно позовної заяви, 19.06.2023 між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом, та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», як фактором, було укладено Договір Факторингу №19.06/23-Ф, (далі Договір Факторингу), згідно з умовами якого, а також на підставі Акту прийому-передачі Реєстру Боржників від 19.06.2023 за Договором Факторингу №19.06/23-Ф та Реєстру Боржників, Клієнт відступив Фактору, а Фактор прийняв права грошової вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором №4992994 від 29.10.2021.

Відповідно до п.1.1. Договору Факторингу, за цим договором (Позивач) Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ТОВ «Авентус Україна») (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Перелік Боржників, підстави виникнення Права грошової вимоги до Боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі Боржників, який формується згідно Додатку №1 та є невід`ємною частиною Договору.

Згідно п.1.2. Договору Факторингу Перехід від Клієнта (ТОВ «Авентус Україна») до Фактора (Позивача) Вимоги Заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатку № 2, після чого Фактор (Позивач) стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права Вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників - підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора (Позивача) Права Вимоги Заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору.

Клієнт зобов`язується надати Документацію по Боржниках, зазначених у Реєстрі Боржників протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту підписання Акту прийому-передачі Реєстру Боржників, але в будь-якому разі не раніше дня сплати Фактором Ціни продажу. Передача Документації здійснюється шляхом укладення між сторонами відповідного Акту прийому-передачі Документації за формою, встановленою в Додатку №3 до цього Договору (п. 4.1 Договору Факторингу).

Згідно п.3.1. Договору Факторингу загальна сума Прав Вимоги, що відступається за цим договором, Ціна Продажу та Одинична Ціна визначаються в день передачі по Акту прийому-Передачі Реєстру Боржників, який складається та підписується у день укладення Договору.

Згідно п.3.2 Договору Факторингу, загальна сума Прав Вимоги, що відступаються за Договором становить 50639498,17 грн.

Згідно п.3.3 Договору Факторингу, Ціна продажу за Договором становить 553902,76 грн.

Згідно п.3.4 Договору Факторингу, Фактор сплачує клієнту 100% ціни продажу, передбаченої п.3.3. цього договору протягом п`яти робочих днів з моменту передачі по Акту прийому-передачі Реєстру Боржників, шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок Клієнта.

Згідно п.3.6 Договору Факторингу, моментом виконанням Фактором грошового зобов`язання сторони визначають момент надходження Ціни продажу за цим Договором на рахунок Клієнта, зазначений в п.3.4. даного Договору.

На підтвердження переходу до позивача права грошової вимоги до відповідача, позивачем, окрім Договору Факторингу, подано до суду копію Акту прийому-передачі Реєстру Боржників (Додаток №2) від 19.06.2023 за Договором факторингу 19.06/23-Ф, згідно якого Клієнт передав, а Фактор прийняв Реєстр боржників кількістю 3087, після чого з урахуванням пункту 1.2. Договору Факторингу від Клієнта до Фактора переходять Права вимоги Заборгованості від Боржників і Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно заборгованостей. А також подано Витяг з Реєстру Боржників від 19.06.2023 (Додаток №1) до Договору Факторингу, згідно якого: боржник ОСОБА_1 ; номер кредитного договору 4992994; сума заборгованості 12200,00 грн.; сума відсотків 23411,80 грн.; сума заборгованості разом 35611,80 грн.; кількість днів прострочення виконання зобов`язань 557.

При цьому, матеріали справи не містять відомостей про сплату суми Ціни продажу, визначеної у п.3.3 Договору Факторингу в порядку визначеному п. 3.4. Договору Факторингу, а саме сплати Фактором Клієнту 100% ціни продажу (553902,76 грн.) протягом п`яти робочих днів з моменту передачі по Акту прийому-передачі Реєстру Боржників, шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок Клієнта.

Тож, суду не підтверджено виконанням Фактором грошового зобов`язання щодо передачі грошових коштів в розпорядження Клієнта (ціна продажу) (сплати Фактором Клієнту 100% ціни продажу, передбаченої п.3.3. цього договору протягом п`яти робочих), за відступлення Клієнтом Факторові Права грошової Вимоги.

Суд зазначає, що метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату.

Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю.

Якщо право вимоги відступається «за номінальною вартістю» без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (ч. 3 ст. 656 ЦК України).

Договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядження певної суми грошових коштів. Вказана послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд наголошує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує.

Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Верховний Суд звертається до власних висновків у Постанові від 02.10.2018 року у справі №910/18036/17.

Судовим розглядом встановлено, що позивачем не доведено суду, що за зазначеним Договором Факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) фактор передав грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, як це передбачено договором, а тому суду не доведено, що клієнт відступив факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Виконання умов щодо оплати за договором про відступлення права вимоги до боржника та подання відповідних доказів має значення для реалізації прав нового кредитора, який замінив первісного кредитора у зобов`язанні, зокрема для підтвердження правонаступництва, в тому числі процесуального, або для спростування боржником пред`явлених до нього вимог нового кредитора як таких, що останнім не набуті в силу невиконання умов договору щодо оплати.

Так, сторони договору факторингу поставили фактично три умови щодо настання моменту виникнення права вимоги за договором факторингу, що мають настати: укладення договору факторингу, підписання акта приймання-передачі реєстру боржників та сплата суми фінансування на рахунок клієнта.

Враховуючи недоведеність позивачем перерахування суми фінансування на рахунок клієнта за відступлені права вимоги, суд позбавлений правової можливості зробити висновок щодо переходу права вимоги до позивача.

А тому враховуючи все вище викладене, позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Згідно ст.141 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

У зв`язку з відмовою позивачу у задоволенні його вимог, судові витрати (судовий збір та витрати на правничу допомогу) не підлягають стягненню з відповідача і підлягають покладенню на позивача.

Керуючись ст.ст.263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволені позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя