Дата документу 12.02.2025 Справа № 2-2454/10
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №2-2454/10 Головуючий у 1-й інстанції: Крамаренко І. А.
Провадження № 22-ц/807/413/25 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого,судді-доповідача суддів: за участю секретаря Подліянової Г.С., Гончар М.С., Полякова О.З., Камалової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника, адвоката Фельського Сергія Леонідовича на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26 листопада 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Фельського Сергія Леонідовича про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, заінтересована особа стягувач: Акціонерне товариство «МетаБанк», -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Фельського Сергія Леонідовича звернулася до суду з заявою про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, заінтересована особа стягувач: Акціонерне товариство «МетаБанк».

В обґрунтування заяви зазначено, що 21 травня 2010 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя ухвалив рішення (справа №2-2454/2010), яким стягнув на користь ПАТ "МетаБанк" солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у сумі 56 668,61 грн, а також судові витрати у розмірі 686,69 грн.

У подальшому, ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 листопада 2020 року, за заявою АТ «Метабанк» поновлено пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа №2-2454/10 щодо ОСОБА_1 , який виданий Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя 05 жовтня 2020 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «МетаБанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №32-11-08/0042-МК від 23 квітня 2008 року, в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «МетаБанк» заборгованості в сумі 56668,61 грн, та судові витрати в розмірі 686,69 грн. Поновлено пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа №2-2454/10 щодо ОСОБА_2 , який виданий Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя 05 жовтня 2020 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «МетаБанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №32-11-08/0042-МК від 23 квітня 2008 року, в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «МетаБанк» заборгованості в сумі 56668,61грн, а також судові витрати в розмірі 686,69 грн.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 21 жовтня 2024 року у справі № 335/8801/20, апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 листопада 2020 року у цій справі скасовано. Заяву Акціонерного товариства «МетаБанк» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «МетаБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишено без задоволення.

Але, під час апеляційного провадження, АТ "Метабанк" отримало виконавчі листи, та подало на виконання до приватного виконавця Шавлукової З.А., яка відкрила провадження з примусового виконання рішення суду. Провадження відкрито до теперішнього часу.

Вважає, що оскільки строк пред`явлення виконавчих документів до виконання сплинув, а ухвала про поновлення строку подання їх до виконання скасована, відсутні правові підстави для примусового виконання рішення суду.

На підставі вищевикладеного, заявник просила визнати такими, що не підлягають виконанню виконавчі листи №2-2454/10 щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які видані Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя 05 жовтня 2020 року по справі №335/8801/20 за позовом Публічного акціонерного товариства «МетаБанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №32-11-08/0042- МК від 23 квітня 2008 року, в частині стягнення на користь Акціонерного товариства «МетаБанк» заборгованості в сумі 56668,61 грн, а також судові виграти в розмірі 686,69грн.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26 листопада 2024 року у задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 , адвокат Фельський Сергій Леонідович подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26 листопада 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким визнати такими, що не підлягають виконанню виконавчі листи №2-2454/10, щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які видані Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя 05 жовтня 2020 року по справі №335/8801/20 за позовом Публічного акціонерного товариства «МетаБанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №32-11-08/0042-МК від 23 квітня 2008 року, в частині стягнення на користь Акціонерного товариства «МетаБанк» заборгованості в сумі 56668,61 грн, а також судові виграти в розмірі 686,69 грн.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції безпідставно не задовольнив заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню не застосував принцип правової визначеності, оскільки Запорізьким апеляційним судом було скасовано ухвалу суду про поновлення строку на пред`явлення виконавчого документу до виконання, у зв`язку з чим боржник на законних підставах уникнув обов`язку виконання судового рішення. Вважає, що оскільки строк пред`явлення виконавчих документів до виконання сплинув, а ухвала суду про поновлення строку подання їх до виконання скасовано, відсутні правові підстави для примусового виконання рішення суду. Відтак, виконавчі листи по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «МетаБанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №32-11-08/0042-МК від 23.04.2008 року, в частині стягнення на користь Акціонерного товариства «МетаБанк» заборгованості в сумі 56668,61 грн, а також судові виграти в розмірі 686,69 грн не підлягають виконанню

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу Публічне акціонерне товариство «МетаБанк» зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Зазначає, що скасування ухвали суду про поновлення строку пред`явлення виконавчих листів до виконання, які законно перебувають на виконанні, не свідчить про підстави, за якими суд може визнати виконавчі листи такими, що не підлягають виконанню, оскільки виконавчий лист виданий на підставі рішення яке підлягає примусовому виконанню, та не скасоване, помилкової видачі виконавчого листа не вбачається, на момент пред`явлення строк якого було поновлено не закінчився.

АТ «МетаБанк», будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи відповідно до вимог процесуального законодавства (а.с. 66) до апеляційного суду не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, направив на адресу апеляційного суду заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою представника АТ «Мета Банк» Нужного С.П..

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

При цьому, колегія суддів зауважує, що Європейський суд з прав людини у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" ("Alimentaria Sanders S.A. v. Spain", рішення від 7 липня 1989 року, заява №11681/85, п. 35) зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Апеляційний суд виходить з того, що якщо сторони та/або їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Оскільки учасники справи були належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справу АТ « МетаБанк» реалізувала своє право на викладення відповідних аргументів у відзиві на апеляційну скаргу, та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), апеляційний суд вважає за потрібне розглянути справу в даному судовому засіданні, відмовивши у задоволенні клопотання представника АТ « МетаБанк» про відкладення розгляду справи.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відмовляючи у задоволенні заяви про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, суд першої інстанції виходив з того, що виконавчі листи видані компетентним судом, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили та пред`явлений до виконання у встановлений строк. Отже, виконавцем на законних підставах відкрито виконавче провадження, яке на даний час не завершено, оскільки судове рішення не виконано боржником. Скасування ухвали суду про поновлення строку пред`явлення виконавчих листів до виконання, які законно перебувають на виконанні, не свідчить про підстави, за якими суд може визнати виконавчі листи такими, що не підлягають виконанню, помилкової видачі виконавчого листа не вбачається, на момент пред`явлення строк якого було поновлено та не закінчився.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 травня 2010 року, стягнуто солідарно з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , та з ОСОБА_2 на користь ПАТ «МетаБанк», () заборгованість за Кредитним договором у розмірі 56 668, 61 грн, та суму сплачених судових витрат, а саме: судовий збір у розмірі 566, 69 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120,00 грн. Судове рішення набрало законної сили 01 червня 2010 року. Дане рішення суду є в загальному доступі на сайті «Єдиний державний реєстр судових рішень».

05 жовтня 2020 року АТ «МетаБанк», як стягувачем, було отримано виконавчі листи по зазначеній справі.

Відповідно до ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 листопада 2020 року, поновлено пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа №2-2454/10, щодо ОСОБА_1 , який виданий Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя 05 жовтня 2020 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «МетаБанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №32-11-08/0042-МК від 23 квітня 2008 року, в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «МетаБанк» заборгованості в сумі 56668,61 грн, а також судові витрати в розмірі 686,69 грн. Поновлено пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа №2-2454/10, щодо ОСОБА_2 , який виданий Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя 05 жовтня 2020 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «МетаБанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №32-11-08/0042-МК від 23 квітня 2008 року, в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «МетаБанк» заборгованості в сумі 56668,61 грн, а також судові витрати в розмірі 686,69грн. (Єдиний державний реєстр судових рішень https://reestr.court.gov.ua/Review/92657800). Дата набрання законної сили ухвали 20 листопада 2020 року.

12 січня 2021 року АТ «МетаБанк» звернулось до приватного виконавця Шавлукової З.А. із заявою про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом щодо боржника ОСОБА_1

14 січня 2021 року приватним виконавцем Шавлуковою З.А. було відкрито виконавче провадження на підставі оригіналу виконавчого документа щодо боржника та ухвали суду від 04 листопада 2020 року, яка набрала законної сили.

У подальшому, постановою Запорізького апеляційного суду від 21 жовтня 2021 року, ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 листопада 2020 року у цій справі скасовано. Заяву Акціонерного товариства «МетаБанк» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «МетаБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без задоволення. (Єдиний державний реєстр судових рішень https://reestr.court.gov.ua/Review/100629216).

Вказані вище обставини не заперечуються сторонами.

Згідно зі статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Статтею 129-1Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Стаття 6 Конвенції поширює свою дію і на таку стадію цивільного процесу як виконання судового рішення. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї зі сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинне розглядатися як невід`ємна частина "процесу" в розумінні статті 6 Конвенції (рішення від 28 липня 1999 року у справі "Іммобільяре Саффі проти Італії", заява № 22774/93; рішення від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі проти Греції", заява № 18357/91).

У справі "Soering vsUK" [5] Європейський суд визначив, що Конвенція як основоположний правовий акт, що підтверджує, забезпечує та надає захист прав людини, визначає, що її гарантії мають бути реальними та дієвими. Виконання будь-якого рішення суду є обов`язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинна відповідати вимогам ст. 6 Конвенції. Судовий захист прав особи, як і діяльність суду, не може вважатися ефективним, якщо рішення суду не буде виконано або виконано неналежним чином і без подальшого контролю суду за їх виконанням.

Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до частини першої та другої статті 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: процесуально-правові та матеріально-правові.

Процесуально-правовими підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

До матеріально-правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна віднести ті обставини, що свідчать про припинення обов`язку боржника з передбачених законом підстав.

Однак в законі не наведено чіткого визначення "інших причин" для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, зокрема у частині другій статті 432 ЦПК України.

Словосполучення "або з інших причин" не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад: в апеляційному чи касаційному порядку скасовано або змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

Загальні підстави припинення цивільно-правових зобов`язань містяться у главі 50 розділу І книги п`ятої ЦК України. Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Отже, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У зазначеній категорії справ саме на суд на підставі наданих сторонами доказів покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 09 вересня 2021 року у справі № 824/67/20, провадження № 61-10482ав21; від 09 червня 2022 року у справі № 2-118/2001, провадження № 61-1762ав22 та інших.

Таким чином, передумовою для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню є одна з наступних обставин: - помилковість видачі виконавчого листа; - боржником чи іншою особою було добровільно виконано рішення суду, внаслідок чого обов`язок припинився; - обов`язок боржника припинився з інших причин (передання відступного, зарахування, прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі, інші підстави припинення зобов`язання, передбачені главою 50 Цивільного кодексу України).

Отже, закон не передбачає можливість визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, у випадку пропуску строку на його пред`явлення до виконання, якщо він виданий компетентним судом у відповідності до вимог закону і є належним виконавчим документом, який не виконано боржником.

Відповідно до статті 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з вимогами статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції, дослідивши наявні у справі докази та надавши їм належну оцінку, дійшов правильного висновку про те, що вона є необґрунтованою, оскільки заявник не надав доказів того, що виконавчий лист у справі № 2-2454/10 виданий помилково або доказів відсутності обов`язку боржника перед стягувачем за виконавчим листом, виданим на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 травня 2010 року про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором у сумі 56668, 81 грн, судових витрат в розмірі 686. 69 грн у справі № 2-2454/2010, у зв`язку з припиненням, добровільним виконанням боржником вказаного обов`язку.

Як вбачається з матеріалів справи судом першої інстанції встановлено відсутність підстав вважати, що виконавчий лист № 2-2454/10, виданий 05 жовтня 2020 року, було видано помилково, оскільки його було видано за заявою стягувача на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, обов`язок боржника по кредитному договору не припинився, зобов`язання за кредитним договором не виконані, борг за рішенням суду не сплачений, інші підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відсутні.

При цьому у стягувача залишається право на поновлення пропущеного строку ( у випадку його пропущення) для пред`явлення виконавчого листа до виконання, у разі доведеності ( ст. 433 ЦПК України), навіть після скасування ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 листопада 2020 року.

Отже, порушення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання не є підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, такий строк за законом може бути поновлений судом.

Натомість пропуск строку пред`явлення виконавчого документа до виконання може бути підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження ( пункт 1 частини першої статті 26 Закону № 606-Х1V)/

Встановлення обставин дотримання строків пред`явлення виконавчого документа до виконання підлягає з`ясуванню, зокрема, під час оскарження рішення дій чи (бездіяльності) державного чи приватного виконавця, пов`язаних з вирішенням питання про відкриття виконавчого провадження, а тому не мають правового значення під час розгляду питання про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність передбачених ст.432ЦПК України підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчих листів такими, що не підлягає виконанню, оскільки боржником не доведено, що виконавчі листи було видано помилково, або що обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Відповідно, відсутні підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 .

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що висновки суду перової інстанції про відмову в задоволенні заяви є законними та обґрунтованими.

Апеляційна скарга за своїм змістом є повторенням викладених аргументів в заяві про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, аргументи якої знайшли належну оцінку в ухвалі суду першої інстанції. Доводів на спростування висновків суду апеляційна скарга не містить.

Крім того, апеляційна скарга не містить обґрунтування неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які б були підставою для скасування судового рішення у справі.

З огляду на викладене вище, ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права і підстав для її скасування у межах доводів апеляційної скарги немає.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "РуїсТоріха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

З огляду на те, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника, адвоката Фельського Сергія Леонідовича - залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26 листопада 2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 13 лютого 2025 року.

Головуючий, суддя СуддяСуддя
Подліянова Г.С.Гончар М.С. Поляков О.З.