Справа № 643/1589/25
Провадження № 2/643/2256/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.02.2025

14 лютого 2025 року місто Харків

Суддя Московського районного суду м. Харкова Сугачова О.О. розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , третя особа Міністерство оборони України, про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання права на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця,

в с т а н о в и в:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , третя особа Міністерство оборони України, про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання права на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця.

Суд, дослідивши матеріали позовної заяви, дійшов до такого.

За змістом ст. 187 Цивільного процесуального кодексу України, суд відкриває провадження у справі лише за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження.

Згідно із ст. 186 Цивільного процесуального кодексу України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, про що постановляє ухвалу.

Відповідно до ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 5 ст. 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється у порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

У ст. 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що соціальний захист військовослужбовців діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно із ч. 1 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.

Статтею 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що у випадках, зазначених у пп.1-3 п. 2 ст. 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.

Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Частиною 6 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Частиною 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено право кожної особи звернутися до адміністративного суду, якщо вона вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності (п. 1 ч. 12 цієї статті).

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

Міністерство оборони України як спеціально уповноважений суб`єкт, який уповноважений на призначення одноразової грошової допомоги відповідно до вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку № 45 від 25.01.2023, яку має на меті отримати позивачка ОСОБА_1 у разі встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 , який загинув під час участі у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і стримуванні збройної агресії російської федерації.

У справі № 287/167/18-ц Велика Палата Верховного Суду у п.п. 33-35 постанови від 30 січня 2020 року зазначила про таке: «33. Вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, зокрема, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність, тобто суддя повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. 34. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито, закриває провадження у ній.»

Визначаючи, чи пов`язується із встановленням зазначеного факту виникнення у заявника певних цивільних прав та обов`язків, суд застосовує положення ст. 1 Цивільного кодексу України.

За змістом ч. 1 ст. 1 Цивільного кодексу України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини, засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (цивільні відносини). Тобто цивільними є відносини, які відповідають наведеним критеріям.

Відповідно у порядку цивільного судочинства, за загальним правилом, не підлягають вирішенню спори (розгляду заяви), що виникають не з цивільних, земельних, трудових, сімейних або житлових правовідносин.

Усі інші спори, що виникають у публічно-правових відносинах за участю осіб, підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства виключно у тих випадках, коли безпосередньою нормою процесуального права визначено, що вирішення такого спору належить здійснювати саме в порядку цивільного судочинства.

Обидві позовні вимоги позивачки ОСОБА_1 пов`язані з доведенням наявності підстав для визнання (підтвердження) за нею певного соціально-правового статусу, не пов`язаного з будь-якими цивільними права та обов`язками, їх виникненням, існуванням та припиненням. Відповідно, за своїм предметом та можливими правовими наслідками такі вимоги пов`язані з публічно-правовими відносинами заявниці з державою, а отже, не підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства.

Суд враховує, що між позивачкою ОСОБА_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також Міністерством оборони України виник спір, пов`язаний з доведенням наявності підстав для підтвердження за позивачкою певного соціально-правового статусу щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги сім`ї військовослужбовця, не пов`язаного з будь-якими цивільними права та обов`язками заявниці, їх виникненням, існуванням та припиненням.

Отже, за предметом та можливими правовими наслідками цей спір існує у сфері публічно-правових відносин, а отже, не підлягає вирішенню у порядку цивільного судочинства.

Тож у спірних правовідносинах суд повинен врахувати правову мету звернення позивачки до суду, яка полягає у підтвердженні її певного соціального статусу. Такий статус має правове значення виключно у публічно-правових відносинах, оскільки впливає на підтвердження та можливість реалізації прав у сфері соціального забезпечення.

Врахувавши визначені законом завдання цивільного судочинства, суд визнає недопустимим ініціювання судового провадження у порядку цивільного судочинства з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у провадженні в порядку адміністративного судочинства, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, належним та допустимим.

З урахуванням наведеного, позовні вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 , який загинув під час участі у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і стримуванні збройної агресії російської федерації, а також послідуюче визнання за позивачкою на підставі встановлення зазначеного факту права на отримання одноразової грошової допомоги після загибелі військовослужбовця, не підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства, а тому необхідно відмовити у відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , третя особа Міністерство оборони України, про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання права на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 Цивільного процесуального кодексу України.

На підставі ч. 5 ст. 186 Цивільного процесуального кодексу України, слід роз`яснити позивачці її право на звернення із ці/ю позовною заявою до суду адміністративної юрисдикції, у порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України.

Зазначення позивачкою у якості другого відповідача додатково ще одну фізичну особу, не впливає на правильність зазначених вище правових висновків щодо юрисдикційності спору, оскільки позивачкою жодним чином не мотивовано, в чому саме полягає спір між нею та відповідачкою - фізичною особою, а жодна із заявлених позовних вимог фактично не пред`явлена до відповідачки - фізичної особи.

Більш того, можливість призначення і виплати позивачці бажаної нею одноразової грошової допомоги після загибелі військовослужбовця жодним чином не залежить від волевиявлення та/або дій відповідачки - фізичної особи, а перебуває виключно у площині компетенції Міністерства оборони України. Тому спір існує виключно між позивачем та ІНФОРМАЦІЯ_2 та Міністерством оборони України, і цей спір є публічно-правовим, а тому підлягає розгляду виключно судами адміністративної юрисдикції.

Наведені вище правові висновки щодо юрисдикційності спору повністю відповідають та узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 22 березня 2023 року по справі № 290/289/22.

Відповідно до ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду, зокрема, в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції. З цієї підстави судовий збір повертається у повному обсязі.

Враховуючи викладене вище та приймаючи до уваги, що позивачкою при зверненні до суду із цією позовною заявою було сплачено судовий збір в розмірі 1 211,20 гривень, суд дійшов висновку про необхідність повернення позивачці судового збору у зазначеному вище розмірі.

Керуючись ст.ст. 186-187, 258-261 Цивільного процесуального кодексу України, суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , третя особа Міністерство оборони України, про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання права на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця.

На виконання вимог ч. 5 ст. 186 Цивільного процесуального кодексу України роз`яснити позивачці, що розгляд справи за її позовною заявою віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Зобов`язати Головне Управління Державної казначейської служби України у Харківській області повернути ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , повністю сплачений нею судовий збір в сумі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок, відповідно платіжної інструкції № 0.0..1 від 09.01.2025 а також повністю сплачений нею судовий збір в сумі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок, відповідно платіжної інструкції № 0.0..1 від 30.01.2025.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.О. Сугачова