Дата документу 29.01.2025 Справа № 321/1283/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 321/1283/17 Головуючий у 1-й інстанції: Березніков О.В.
Провадження № 22-ц/807/111/25 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Трофимової Д.А.

суддів: Кухаря С.В.,

Онищенка Е.А.

при секретарі: Бєловій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Шубіна Олега Петровича на заочне рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 04 грудня 2017 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 році представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що відповідно до укладеного кредитного договору № б/н від 13 травня 2011 року відповідач отримала кредит у розмірі 5 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, який відповідає строку дії картки.

Відповідач не виконувала зобов`язання по договору, внаслідок чого утворилась заборгованість, що станом на 31 липня 2017 року становить 101 334,89 грн., яка складається з наступного: 4 443,00 грн. заборгованість за кредитом; 86 991,23 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом; 4 599,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 4 801,66 грн. штраф (процентна складова).

Посилаючись на зазначені обставини, представник позивача просив суд стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 101 334,89 грн., та понесені судові витрати в розмірі 1 600,00 грн. Крім того просив стягнути судові витрати, пов`язані з публікацією оголошення в пресі про виклик відповідача по справі, в розмірі 330,00 грн.

Заочним рішенням Михайлівськиого районного суду Запорізької області від 04 грудня 2017 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 13 травня 2011 року в сумі 101 334 грн. 89 коп., судовий збір в сумі 1 600 грн. 00 коп., а також судові витрати, пов`язані з опублікуванням оголошення в пресі про виклик відповідача по справі, в сумі 330 грн. 00 коп., а всього - 103 264 грн. 89 коп.

У серпні 2024 року ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Шубіна О.П. звернулася до суду з заявою про відновлення втраченого судового провадження та перегляд заочного рішення, просила:

- відновити втрачене судове провадження по цивільній справі ЄУН 321/1283/17 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 13.05.2011 в сумі 101 334,89 грн., судового збору в сумі 1 600,00 грн., судових витрат, пов`язаних з опублікуванням оголошення в пресі про виклик відповідача по справі, в сумі 330,00 грн., а всього 103 264,89 грн., в якій 04.12.2017 Михайлівським районним судом Запорізької області ухвалено заочне рішення;

- визнати поважними причини пропуску та поновити строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 04.12.2017 у справі ЄУН 321/1283/17, скасувати заочне рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 04.12.2017 у даній справі та призначити справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 16 серпня 2024 року заяву ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Шубін Олег Петрович, про відновлення втраченого судового провадження по цивільній справі №321/1283/17 задоволено частково.

Відновлено втрачене судове провадження по цивільній справі № 321/1283/17, провадження №2/321/576/2017, за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, в частині відновлення:

- ухвали про відкриття провадження від 07.11.2017 у цивільній справі № 321/1283/17, провадження №2/321/576/2017, за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості;

- заочного рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 04.12.2017 року.

У задоволенні іншої частини заяви про відновлення втраченого судового провадження відмовлено.

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23 вересня 2024 року поновлено представнику ОСОБА_1 - адвокату Шубіну Олегу Петровичу строк на перегляд заочного рішення.

Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Шубіна Олега Петровича про перегляд заочного рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 04 грудня 2017 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості залишено без задоволення.

Не погоджуючись із заочним рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 04 грудня 2017 року, представник ОСОБА_1 адвокат Шубін О.П. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» судові витрати.

Вказує на те, що прізвище « ОСОБА_4 » змінено відповідачем на прізвище « ОСОБА_5 » внаслідок укладення шлюбу, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , що видане 03.05.2019 року Василівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис про шлюбу №20.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судове рішення не містить чіткого зазначення, у який спосіб було повідомлено відповідача про час та місце судового розгляду і чи відповідає цей спосіб повідомлення процесуальному закону.

Посилається на те, що суд, ухвалюючи заочне рішення по справі, не встановив основні обставини, які впливають на обґрунтованість та законність позовних вимог, зокрема: строк кредитування та належне погодження відсоткової ставки за кредитом; факт отримання відповідачем кредиту в сумі 5 000,00 грн. та його використання; детальний розрахунок суми боргу; обґрунтованість нарахування штрафів, пені, комісії.

Звертає увагу, що відповідач по справі була позбавлена можливості надати обґрунтований відзив на позовну заяву та заяву про застосування позовної давності, томускаржник заявляє про застосування до позовних вимог загальної та спеціальної позовної давності. Початок перебігу позовної давності щодо місячних платежів має обчислюватися зі спливом строку виконання чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця, вказаного на картці, яким є останній день травня 2014 року. Обрахування цього строку скаржник здійснює від дня укладення кредитного договору - 13.05.2011 року, відповідно місяцем видачі картки є травень 2011 року, картка видається на три роки - відповідно останній місяць дії картки припадає на травень 2014 року (сама платіжна картка не збереглась та не може бути надана суду як доказ), відповідно повне погашення кредиту мало відбутися до 31.05.2014р. Позивач звернувся до суду з даною позовною заявою 05.10.2017 року, тобто за межами строку позовної давності.

Від представника АТ КБ «ПриватБанк» - адвоката Якушева С.О. на адресу апеляційного суду надійшов відзив, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Заперечуючи щодо доводів апеляційної скарги зазначає наступне.

Стосовно строку кредитування - згідно довідки Банка щодо виданих кредитних карток відповідачки, то її кредитна картка № НОМЕР_2 була чинною до останнього дня лютого місяця 2015 р. включно.

Щодо належного погодження відсоткової ставки за кредитом (2,5 % в місяць) та інших умов кредитування (пеня та штрафні санкції), то до позовної заяви були долучені Тарифи/довідка щодо умов кредитування, яка особисто підписана відповідачкою 13.05.2011 р.

Детальний розрахунок боргу міститься в розрахунку заборгованості та банківській виписці, які були в матеріалах справах та долучені до позову.

Обґрунтованість нарахування штрафів, пені та комісії зазначена в особисто підписаній відповідачкою 13.05.2011 р. Тарифах/довідці щодо умов кредитування.

Банківська виписка за договором є належним та допустимим доказом, бо виписка є первинним бухгалтерським документом відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно наданої банківської виписки чітко видно, що нараховувалася згідно Тарифів/довідки щодо умов кредитування, яка особисто підписана відповідачкою 13.05.2011 р., - пеня, а не комісія.

Щодо позовної давності, то Банком не пропущено строк звернення до суду з позовом, бо лише 01 березня 2015 р. закінчився строк дії картки/кредитного договору/строку кредитування, а Банк звернувся до суду з цим позовом - 30.09.2017 р., що підтверджується відповідними доказами.

Враховуючи вказані обставини, то правомірним є стягнення Банком заборгованості в межах строку дії картки, нарахованої за період з 30.09.2014 р. по 28.02.2015 р., що дорівнює 6 832,75 грн. та складається з:

- заборгованість за наданим кредитом - 2118,15 грн. (це поточна заборгованість за наданим кредитом станом на 30.09.2014 р., що відображена у третьому стовпчику розрахунку заборгованості Сальдо поточної заборгованості за кредитом);

- заборгованість за процентами - 3436,85 грн. як різниця сум: 6707,74 грн. (це загальна нарахована заборгованість за процентами станом на 28.02.2015 р. - стовпчик у розрахунку Загальна заборгованість за процентами (накопичувальним підсумком)) мінус 3270,89 грн. (це загальна заборгованість за процентами станом на 30.09.2014 р.);

- заборгованість з пені - 500 грн. - нарахування пені кожного останнього дня місяця по 100 грн. за 5 місяців та як різниця сум: 1699,00 грн. (це загальна нарахована заборгованість з пені станом на 28.02.2015 р. - стовпчик у розрахунку Сума комісії та пені (накопичувальним підсумком)) мінус 1199,00 грн. (це загальна заборгованість за процентами станом на 30.09.2014 р.);

- штрафні санкції (500 грн. + 5 % від суми загальної заборгованості за кредитом (2118,15 грн. + 3436,85 грн. = 5555 грн. = 277,75 грн. - це 5 %, що зазначені в Тарифах/довідці щодо умов кредитування, яка особисто підписана відповідачкою 13.05.2011 р.) дорівнює: 500 грн. + 277,75 грн. = 777,75 грн.

Від представника ОСОБА_6 адвоката Попова В.Г. до апеляційного суду надійшла відповідь на відзив, зазначає, що з наданої в якості доказу фотокопії анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 13.05.2011, зокрема її розділу «виявляю бажання оформити на своє ім`я», не вбачається, що відповідач виявила бажання оформити на своє ім`я будь-яку з запропонованих платіжних карток, що вбачається з відсутності відповідної відмітки навпроти відповідного виду картки.

Заявник вважає, що за вказаних умов, кредитна картка, відомості про яку зазначив позивач у відзиві на апеляційну скаргу, не може бути віднесена до Анкети-заяви від 13.05.2011, так як вона видана всупереч її умовам та змісту.

Вищезазначене також виключає можливість прийняття як належного доказу наданої позивачем фотокопії «Справки об условиях кредитования с использованием кредитки Универсальная 55 дней льготного периода по договору SAMDN7654, ИНН , ОСОБА_7 », крім того, слід зазначити що у цій довідці зазначено номер договору SAMDN7654, в той час коли інші надані позивачем докази свідчать про відсутність будь-якої нумерації у кредитного договору (у доказах зазначається «кредитний договір № б/н»), на який посилається позивач як на підставу своїх вимог. Наявний на вказаній довідці підпис має відношення до «договору SAMDN7654», проте позивач не надав примірник цього договору.

Виходячи з вказаного, вважає, що позивач не спростував твердження відповідача про відсутність належного погодження між сторонами усіх суттєвих умов кредитного договору зокрема виду кредитної картки, строку кредитування, суми кредиту, відсоткової ставки, неустойки, комісії.

Крім того, з наданого позивачем в якості доказу розрахунку заборгованості за договором №б/н від 13.05.2011 року, укладеного мiж ПриватБанком та ОСОБА_8 , станом на 31-07-2017, - вбачається, що останній платіж відповідачем було здійснено 13.08.2013 року в сумі 200,00 грн., відтак перебіг строку позовної давності у спірних правовідносинах розпочався з 26.08.2013 року. В той же час, позивач надав суду доказ направлення позовної заяви поштою на адресу Михайлівського районного суду Запорізької області, з якого вбачається, що він звернувся до суду 30.09.2017 року, тобто за межами строку позовної давності.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За приписами частини 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позовні вимоги є доведеними та обґрунтованими.

Проте, з такими висновками суду погодитися не можна з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

Частиною 1статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 13 травня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № б/н, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

У заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта та Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та Банком договір про надання банківських послуг. Вона ознайомилась та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку, які були надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді.

Відповідно до укладеного договору №б/н від 13 травня 2011 року ОСОБА_2 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Універсальна»/Gold в розмірі 1 500 грн., який у подальшому було неодноразово збільшено, останній раз 07.12.2012 до 5 000 грн., а потім 25.06.2013 зменшено до 4 590 грн., а 07.11.2019 до 0 грн.

До кредитного договору банк додав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». З вказаної довідки, підписаної відповідачем, вбачається, що сторонами було погоджено процентну ставку у розмірі 30 % річних.

Згідно наданого Банком розрахунку станом 31 липня 2017 року мається заборгованість в розмірі 101 334,89 грн., яка складається з наступного: 4 443,00 грн. заборгованість за кредитом; 86 991,23 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом; 4 599,00 грн. заборгованість за пенею; а також штрафи: 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 4801,66 грн. штраф (процентна складова).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Як вбачається з матеріалів справи 13 травня 2011 року ОСОБА_2 було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Банком на підтвердження наявності не виконаних кредитних зобов`язань надано розрахунок заборгованості за договором та виписки по рахунку.

Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12 квітня 2012 року №578/5 (далі - Перелік № 578/5), згідно якого до первинних документів, які фіксують факт виконання госоперації та служать підставою для записів у регістрах бухобліку і в податкових документах, віднесені:

касові, банківські документи;

повідомлення банків;

виписки банків;

корінці квитанцій і касових чекових книжок.

Згідно із бухгалтерським обліком, якість кредиторської заборгованості характеризується показниками, що відбивають своєчасність здійснення розрахунків по зобов`язанням. Приклад цього дає показник частки простроченої кредиторської заборгованості в загальному обсязі. Дані для розрахунку таких показників (саме розрахунку заборгованості) приводяться в розділі «Дебіторська і кредиторська заборгованість» Додатка до бухгалтерського балансу (форма № 5), який складається на підставі первинної бухгалтерської документації в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». При цьому, у вказаному розділі наводяться дані про рух відповідних показників кредиторської заборгованості.

Аналіз кредиторської заборгованості проводиться на підставі використання фінансової звітності, бухгалтерського балансу і форми № 5. Для того, щоб співвіднести динаміку величини кредиторської заборгованості зі змінами масштабів діяльності установи, при складанні розрахунку заборгованості, використовуються ряд коефіцієнтів оборотності кредиторської заборгованості, як показники фінансових результатів.

Таким чином, розрахунок заборгованості, відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» є похідним від первинної бухгалтерської документації та містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

З розрахунку заборгованості та наданої Банком виписки по рахунку вбачається, що з травня 2011 року по липень 2013 року відповідач активно користувалася кредитною карткою, отримувала кредитні кошти готівкою, розплачувався в магазинах, аптеках, і т.і., та нею систематично вносились кошти на погашення заборгованості. Виписка містить всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після проведеної операції).

Отже, відповідач своїми діями визнавала наявність кредитних правовідносин з АТ КБ «ПриватБанк».

Дані обставини відповідачем не спростовано, доказів щодо неотримання коштів або їх фактичного повернення останньою не надано.

Крім того, зі змісту апеляційної скарги вбачається, що відповідач не заперечує факту отримання сум на банківську карту та внесення коштів на погашення заборгованості.

Враховуючи, що фактично кредитні кошти згідно зазначеного обсягу кредитних зобов`язань відповідачем отримано, що свідчить про погодження відповідачем дій Банку щодо умов кредитування в цій частині, колегія судів вважає, що наявні підстави для стягнення заборгованості за тілом кредиту, як фактично отриманої суми кредитних коштів.

Банк, пред`являючи вимоги, просив окрім заборгованості за тілом кредиту в розмірі 4 443,00 грн., стягнути з відповідача заборгованість за відсотками за користування кредитом в розмірі 86 991,23 грн., заборгованість за пенею - 4 599,00 грн. а також штрафи: штраф (фіксована частина) - 500,00 грн.; штраф (процентна складова) - 4 801,66 грн.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (частини друга статті 1046 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

В анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 13 травня 2011 року розмір процентної ставки не погоджений.

Разом з тим, згідно довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 13 травня 2011 року, яка підписана відповідачем, сторонами погоджено розмір процентної ставки за користування кредитом 2,5% на місяць (тобто 30% на рік).

Отже, під час укладення кредитного договору діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 30,00 % на рік, яка, як вбачається із наданого Банком розрахунку була змінена, а саме: з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року на 34,80 %, з 01 квітня 2015 року по 31 липня 2017 року на 43,20 %.

Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом України 11 жовтня 2017 року по справі №6-1374цс17 у разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Проте доказів повідомлення боржника про підвищення розміру процентної ставки позивачем не надано.

Посилання Банку на Умови та правила надання банківських послуг, які є складовою кредитного договору, колегію суддів не приймаються.

Матеріали справи не містять підтверджень, що які саме Умови та Правила надання банківських послуг розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (13 травня 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (30 вересня 2017 року), тобто кредитор міг надати Умови у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про зміну відсоткової ставки за користування кредитними коштами, надані банком Умови не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Як зазначалося вище, відповідно до частини другої ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Матеріали справи свідчать, що випущена Карта Універсальна була з терміном дії - 02/15 року, тобто до 28 лютого 2015 року.

Відтак, у межах строку кредитування до 28 лютого 2015 року відповідач має, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти. Починаючи з 01 березня 2015 року відповідач мала обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, тобто з 01 березня 2015 року.

Отже, заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитним коштами має бути розрахована з дати виникнення прострочки по 28 лютого 2015 року (по строк дії картки) та лише за первісною відсотковою ставкою, визначеною у довідці про умови кредитування з користування кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», а саме 30 % із розрахунку 360 днів у року.

Що стосується стягнення неустойки, то колегія суддів зазначає наступне.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору неустойку поділяють на встановлену законом (розмір та підстави стягнення визначаються актами законодавства) та договірну (розмір та підстави стягнення визначаються сторонами в самому договорі).

Обґрунтовуючи позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» посилається на довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 13 травня 2011 року, в якій також погоджено сторонами розмір пені.

З даної довідки вбачається, що у разі несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором розмір пені визначається наступним чином: пеня(1) - базова відсоткова ставка по договору/ 30 , яка нараховується за кожен день прострочення кредиту + пеня(2) = 1% від заборгованості, але не менш 30 грн. в місяць, нараховується 1 раз на місяць за наявності прострочення за кредитом або відсоткам 5 та більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн. та більше.

Оскільки матеріали справи містять належні та допустимі докази на підтвердження факту погодження між сторонами розміру пені за порушення грошового зобов`язання, у суду першої інстанції не було правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми нарахованої пені.

Водночас суд враховує, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом та пеню припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, що узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.

Таким чином, оскільки строк виконання, строк дії картки встановлений до 28 лютого 2015 року, тому пеня, як і вищевказані відсотки за користування кредитом, повинні нараховуватися за період з моменту виникнення прострочки по 28 лютого 2015 року (по строк дії картки).

Разом з тим, які свідчать матеріали справи, скаржником, поміж іншого, заявлено клопотання про застосування строку позовної давності.

У відповідності до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільним кодексом України визначено два види строків позовної давності: а) загальний; б) спеціальні.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Загальні строки позовної давності є абстрактними, поширюються на всі цивільні правовідносини, за винятком тих, щодо яких законом встановлений інший строк або які взагалі виведені з-під дії строків позовної давності.

Загальний строк позовної давності складає три роки і не залежить від суб`єктного складу правовідносин (стаття 257 ЦК України).

Спеціальна позовна давність визначена статтею 258 ЦК України.

Так, відповідно до п. 1 ч. 2 цієї статті позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Верховним Судом України у постанові від 23 листопада 2016 року (справа №6-2104цс16), висловлено наступну правову позицію: «Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України)».

Матеріали справи свідчать, що строк дії кредитної картки встановлено до 28 лютого 2015 року. Банк звернувся до суду з цим позовом 30 вересня 2017 року, тобто в межах загального трирічного строку позовної давності.

Таким чином, стягненню підлягає заборгованість за тілом кредиту в розмірі 2 118,15 грн. та відсотками за користування кредитом в розмірі 267,23 грн. (2 118,15 грн. (тіло кредиту) х 0,083 (відсоткова ставка за день, місячна 30%) / 100 х 152 (дня)), які не були простроченими станом на 30 вересня 2014 року та виникли за період з 30 вересня 2014 року по 28 лютого 2015 року, а всього - 2 385,38 грн. (2 118,15 грн. + 267,23 грн.).

Що стосується вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), то оскільки Банк звернувся до суду із даним позовом лише 30 вересня 2017 року, тому спеціальний строк позовної давності щодо позовних вимог про стягнення неустойки сплив.

Згідно п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

З урахуванням викладених обставин справи рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором слід задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_6 на користь позивача заборгованість за кредитним договором № б/н від 13 травня 2011 року у розмірі 2 385,38 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог необхідно відмовити.

Крім того, колегія суддів наголошує, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за відновленим судовим провадженням, будь-яких доказів щодо належного/неналежного повідомлення відповідача про дату та час розгляду справи в суді першої інстанції матеріали відновленого судового провадження не містять, тому колегія суддів не має можливості перевірити доводи апеляційної скарги щодо неналежного повідомлення відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат (ч. 10 ст. 141 ЦПК України).

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

Згідно з п.п. б), в) ч. 4 ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Позивачем у даній справі при поданні позовної заяви сплачено судовий збір у сумі 1 600,00 грн., а також судові витрати пов`язані з опублікуванням оголошення в пресі про виклик відповідача по справі в сумі 330,00 грн., а всього 1 930 грн.

При поданні апеляційної скарги відповідачем сплачено судовий збір в розмірі 2 400 грн.

При зверненні до суду з позовом Банк просив стягнути з відповідача заборгованість в сумі 101 334,89 грн.,за результатом апеляційного перегляду справи колегія суддів дійшла висновку, що з відповідача підлягає стягненню заборгованість в розмірі 2 385,38 грн., тобто позовні вимоги задоволено на 2,35 %.

У зв`язку з чим, відповідно зменшенню підлягає і сума судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог. Отже, щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, то з відповідача на користь Банку підлягає стягненню 45,36 грн. (2,35 % від 1 930 грн.).

Оскільки колегія суддів дійшла висновку щодо часткового задоволення апеляційної скарги, відповідач має право на компенсацію судових витрат у вигляді судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2 343,60 грн. (97,65 % від 2 400 грн.).

За вказаних обставин, з огляду на положення ч. 10 ст. 141 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягають стягненню 2 298,24 грн. в рахунок відшкодування судового збору за подання апеляційної скарги (2 343,60 грн. 45,36 грн).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 адвоката Шубіна Олега Петровича задовольнити частково.

Заочне рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 04 грудня 2017 року у цій справі скасувати та прийняти постанову наступного змісту.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () заборгованості за кредитним договором № б/н від 13 травня 2011 рокуу розмірі 2 385 (дві тисячі триста вісімдесят п`ять) грн. 38 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () на користь ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_3 ) в рахунок відшкодування судових витрат 2 298 (дві тисячі двісті дев`яносто вісім) грн. 24 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 10 лютого 2025 року.

Головуючий Д.А. Трофимова

Судді: С.В. Кухар

Е.А. Онищенко