Провадження № 2/643/76/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2025 р. м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Харченко А.М.

за участю секретаря Іщенко Ю.Д.

позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Крамаренко В.П.

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача адвоката Панченко А.В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в режимі відеоконференції в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання частини майна особистою власністю одного з подружжя та поділ майна, набутого під час шлюбу,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся із зазначеним позовом до Московського районного суду м. Харкова.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 09.11.2021 відкрито провадження у вказаній справі за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до розпорядження голови Верховного Суду від 08.03.2022 №2/0/9/-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність Московського районного суду м. Харкова на Октябрський районний суд м. Полтави.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 15.05.2023 зазначену цивільну справу передано за підсудністю на розгляд до Московського районного суду м. Харкова.

Згідно з Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.06.2023, справу передано на розгляд судді Харченко А.М.

Ухвалою суду від 09.06.2023 прийнята до провадження цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання частини майна особистою власністю одного з подружжя та розподіл майна, набутого під час шлюбу, визначено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та призначене підготовче судове засідання по справі.

Ухвалою суду від 27.07.2023 позовна заява залишена без руху.

12.09.2023 позивач ОСОБА_1 на виконання ухвали суду від 27 липня 2023 року надав суду уточнену позовну заяву до ОСОБА_2 про визначення частини майна особистою власністю одного з подружжя та розподіл майна, набутого під час шлюбу, в якій просив визнати за ним, ОСОБА_1 право особистої приватної власності на 1/2 частину трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 43.0 кв.м, загальною площею 63.8 кв.м; визнати іншу 1/2 частину трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 43.0 кв.м, загальною площею 63.8 кв.м, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 і ОСОБА_2 ; в порядку розподілу майна подружжя, визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 43.0 кв.м, загальною площею 63.8 кв.м; 1/4 частину трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 43.0 кв.м, загальною площею 63.8 кв.м, залишити у власності ОСОБА_2 ; визнати нерухоме майно земельну ділянку, площею 0,0627 га, кадастровий номер :13:002:0171, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 з цільовим призначенням для колективного садівництва об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 і ОСОБА_2 ; в порядку розподілу майна подружжя, визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,0627 га, кадастровий номер :13:002:0171, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 з цільовим призначенням для колективного садівництва; іншу 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,0627 га, кадастровий номер :13:002:0171, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 з цільовим призначенням для колективного садівництва, залишити у власності ОСОБА_2 . В обгрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що з відповідачем по справі перебував у шлюбі, який був зареєстрований 29.04.20215 року. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 25.11.2020 року шлюб розірваний, рішення набрало законної сили 30.12.2020 року. Крім того, між сторонами було укладено шлюб 21.02.2012 року. Рішенням Московського районного суду від 19.11.2014 року шлюб був розірваний, однак сторони продовжили мешкати разом та у 2015 році знов зареєстрували шлюб. З літа 2020 року відносини між сторонами суттєво погіршилися. Від спільного проживання мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За час перебування у шлюбних відносинах було придбане наступне майно: квартири АДРЕСА_1 на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гончаренко О.М. 12 липня 2012 року, зареєстровано в реєстрі за № 1403, за 400000 гривень, що в еквіваленті становить 51000 доларів США. А також земельну ділянку, площею 0,0627 га, кадастровий номер :13:002:0171, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 з цільовим призначенням для колективного садівництва відповідно до Договору купівлі-продажу від 08.12.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Непочатих В.В. 08.12.2017 року, зареєстровано в реєстрі за № 709. Земельну ділянку сторони придбали за 48476 грн. Крім того, частина спірної квартири була придбана за його особисті кошти. Так, 12.07.2012 року відповідно до Договору купівлі-продажу квартири, позивач разом зі своїми батьками продав належну їм на праві спільної часткової власності відповідно до Свідоцтва про право власності на житло, виданого 06.04.1998 року, квартиру. Відповідно до вищевказаного Договору купівлі-продажу квартири, ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 передали у власність по 1/3 частині кожний однокімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 гр. ОСОБА_6 . Продаж вчинений за 240000 грн., що в еквіваленті становить 30000 доларів США. Відповідно до вищевказаного договору купівлі-продажу квартири, позивач, діючи від імені та в інтересах своїх батьків отримав вищевказані грошові кошти у повному обсязі. Таким чином, на момент придбання спірної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 , позивач мав власні кошти за продаж належної йому та його батькам квартири у розмірі 240 000 грн. Також зазначає, що продаж квартири АДРЕСА_5 та придбання квартири АДРЕСА_1 було здійснено в один день, обидві угоди було укладено у приміщені одного й того ж нотаріуса Гончаренко О.М., що само по собі свідчить про той факт, що ОСОБА_1 на момент придбання спірного житла мав власні кошти у розмірі 240 000 грн., які й використав для придбання спірного житла. Батьки позивача свідомо відмовились від своєї частки у праві власності на житлове приміщення, з метою поліпшення житлових умов сина. Батьки надали синові довіреності на продаж їх спільної квартири та отримання грошових коштів у повному обсязі.

До придбання спірного житла подружжя ОСОБА_7 мешкало у квартирі АДРЕСА_5 , яка належала на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 , та його батькам. Згодом, з метою поліпшення житлових умов родини, було вирішено придбати житло більшої площі. Квартиру підібрали у тому самому будинку, через що й прийняли рішення продавати батьківське житло. Як зазначалось вище, батьки позивача погодились віддати свої частки за продаж квартири синові. Позивач вважає, що частина квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 є його особистою власністю, оскільки на її придбання були використані його особисті кошти у розмірі 240 000 гри, які він отримав від продажу своєї частки квартири і часток своїх батьків в квартирі АДРЕСА_5 .

Визначаючи розмір частки у спірному житлі, яка є особистою власністю, слід виходити з наступного. Спірна квартира придбана за суму 408 000 грн., з яких 240 000 грн. - особисті кошти ОСОБА_1 , які складають 1/2 частину від суми, за яку було придбане спірне житло.

Тобто, позивач вважає, що 1/2 частина спірного житлового приміщення - квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 його особистою власністю. Таким чином, позивач вважає, що 1/2 частина квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 та земельна ділянка, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , є спільною власністю подружжя та він має право на 1/2 частину спірного нерухомого майна, в рахунок поділу майна, набутого під час шлюбу за спільні кошти. А 1/2 частина квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 є його особистою власністю, придбану за власні кошти. Крім того, право власності на усе спірне майно було зареєстровано за відповідачкою, через важкі життєві обставини. Так, позивач є хворою людиною, багато років страждає на тяжку форму цукрового діабету, яка з роками зробила його інвалідом. На теперішній час він інвалід другої групи з 1 травня 2023 року відповідно до Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Серії 12 ААВ № 696817. Маючи вже другий шлюб, маленьку дитину, він повністю довірив своє життя дружині, вважав, що їхні відносини є повністю чесними, мав надію на порядність з боку колишньої дружини, а побачив лише алчність і жадібність. Розуміючи серйозність та важкість свого стану, він бажав, щоб усе залишилось, якщо з ним щось трапиться донці і дружині, щоб вони не мали жодних проблем при переоформленні майна. Крім того, маючи постійні глікемічні приступи, він не завжди міг вживати заходи щодо оформлення документів. Такі обставини стали підставою для оформлення права власності на все спірне майно за відповідачкою. Однак з роками зрозумів, що глибоко помилявся, він не потрібний дружині, є хворою людиною з інвалідністю, та не бачить з боку колишньої дружини жодної підтримки та піклування. На теперішній час сторони в шлюбі не перебувають, ініціатором розірвання шлюбу була дружина, яка не бажає примирятися і продовжити подружнє життя, не бажає примирення та категорично заперечує його право на спірне майно. Однак у батьківській квартирі, гроші за продаж якої він витратив на придбання спірної квартири АДРЕСА_1 , він народився і виріс, проживав там в той час, коли відповідачка ще навіть не народилась. Тому вважає що частина грошових коштів, яка надана від її продажу є його особистою власністю, через що 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 є його особистою власністю.

Відповідач ОСОБА_2 надала суду відзив на позовну заяву, в якому просила в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання частини майна особистою власністю одного з подружжя та розподіл майна, набутого під час шлюбу відмовити; не заперечує проти задоволення позовних вимог лише в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/5 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 , а також визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,0627 га, кадастровий номер :13:002:0171, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 з цільовим призначенням - для колективного садівництва. В обгрунтування зазначила, що 21.02.2012 року між нею та ОСОБА_1 було укладено шлюб. Відповідно до змісту позовної заяви позивач зазначає, що це є його другий шлюб, що не відповідає дійсності, оскільки, як повідомляв позивач, шлюб між нею та позивачем є четвертим. Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 19.11.2014 року у справі № 643/16145/14-ц шлюб між ними розірвано. З червня 2014 року до лютого 2015 року вона не проживала спільно з позивачем, оскільки відносини між нами суттєво погіршились, проте відповідно до змісту позовних вимог позивач зазначає, що нібито вона продовжувала проживати з ним спільно після розірвання шлюбу, що не відповідає дійсності. На прохання позивача, бажаючи, щоб спільна дитина росла в повноцінній сім`ї, 29 квітня 2015 року між нею та ОСОБА_1 знову було укладено шлюб. Так, це є його п`ятий шлюб. Однак примирення було тимчасовим та не надало очікуваних результатів. Відносини між ними погіршились наприкінці весни 2018 року. Твердження позивача, що відносини між ними погіршились з літа 2020 року не відповідають дійсності. Викладені твердження позивача спростовуються тим, що нею 05.09.2019 року було подано до Московського районного суду міста Харкова позовну заяву про розірвання шлюбу, справа № 643/14406/19, провадження № 2/643/4796/19, суддя Харченко А.М., але, зважаючи на обіцянки з боку позивача змінити свою поведінку по відношенню до неї та доньки, влаштуватися на роботу і налагодити сімейні відносини, нею було подано заяву про залишення позову без розгляду, однак відносини між ними на краще не змінились. Дані факти ОСОБА_1 у своїй позовній заяві свідомо приховав. Після того, як ОСОБА_1 почав знущатися з їхньої спільної дитини, вчинювати насильство по відношенню до неї, відповідачем знову 16.07.2020 року було подано позовну заяву про розірвання шлюбу до Московського районного суду міста Харкова, справа № 643/11077/20, провадження № 2/643/3629/20. Викладені нею обставини не впливають на розмір часток нерухомого майна, однак це характеризує позивача, дискредитує його та підтверджує те, що позивач повідомляє суду інформацію, що не відповідає дійсності та фактичним обставинам. Твердження позивача, що вона нібито категорично заперечувала право власності останнього на майно не відповідає дійсності. В 2014 році після розірвання шлюбу рішенням Московського районного суду міста Харкова від 19.11.2014 року у справі № 643/16145/14-ц, позивач поставив запитання про розподіл майна, а саме квартири, на що вона останньому повідомила, що оскільки квартира придбана переважно за належні їй грошові кошти та на її утриманні перебуває донька, якою позивач взагалі не цікавиться, то вона має більшу частину квартири, та запропонувати здійснити розподіл, виділивши їй у власність 4/5 частини, а 1/5 частину виділити у власність позивача. За таких підстав, якщо позивач не погодився з запропонованим розподілом квартири в 2014 році, останній має звернутися до суду із позовом в межах визначених законодавством України строків позовної давності. в 2014 році на пропозицію позивача, вона запропонувала останньому здійснити розподіл квартири, виділивши їй у власність 4/5 частини квартири, а позивачу - 1/5 частину квартири виходячи з наступного.

Протягом тривалого часу ОСОБА_1 ніде не працював, навіть з даного приводу у сторін постійно і виникали конфлікти, оскільки вона була вимушена повністю забезпечувати сім`ю, відповідач забезпечувала їхню спільну дитину, себе, а також позивача, оскільки він постійно потребував грошових коштів на лікування.

Позивач отримує пенсію, якої останньому навіть не вистачає на придбання медичних препаратів. Можливо на теперішній фінансове становище позивача якось змінилось, однак з 2012 року сім`я перебувала на її утриманні. Починаючи з 2004 року і до теперішнього часу відповідач офіційно працює в Харківському національному університеті міського господарства імені О.М. Бекетова, є доцентом кафедри Архітектури будівель і споруд та дизайну архітектурного середовища, кандидат архітектури. Ще до знайомства з позивачем вона накопичувала грошові кошти з метою придбання власної нерухомості. Після знайомства з позивачем, останньому стало відомо про її план та бажання придбати квартиру, позивачу було відомо, що вона накопичила грошові кошти, також вона повідомила позивачу, що її батьки, а також колега по роботі надали їй грошові кошти у позику, та таким чином вона в змозі придбати квартиру.

Так, до часу проживання сторін однією сім`єю, відповідач накопичила 19000 доларів СІЛА, що на той час становило близько 152000,00 грн. Нею було отримано у позику від її знайомої ОСОБА_8 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_6 , грошові кошти отримано в сумі 2000 доларів СІЛА. Грошові кошти до теперішнього часу не повернуто. Також, нею отримано грошові кошти у позику від її батьків, а саме від батька, ОСОБА_9 , мешкає за адресою: АДРЕСА_7 , отримано грошові кошти в сумі 20000 доларів США. Грошові кошти до теперішнього часу не повернуто. Таким чином, до вступу у шлюб, до спільного проживання з позивачем, відповідач мала 41000 доларів США на придбання квартири. Та вказані грошові кошти були її власністю, позивач до них ніякого відношення не мав. На підтвердження отримання грошових коштів у позику нею до відзиву на позовну заяву долучається договір позики та розписка, складені між нею та ОСОБА_9 . Між відповідачем та ОСОБА_8 було укладено договір позики, який вона на теперішній час знайти не може і нею вживаються відповідні заходи до встановлення її примірника договору позики або отримання копії примірника договору позики у ОСОБА_8 . Після отримання даного договору, копія буде приєднана до матеріалів справи відповідною заявою. 21.02.2012 року між нею та ОСОБА_1 було укладено шлюб. 12 липня 2012 року мною було придбано квартиру за адресою: АДРЕСА_4 за 51000 доларів США, що еквівалентно 408000,00 грн. Право власності було зареєстровано на відповідача не через хворобу позивача, а саме тому, що нею було внесено більшу частину грошових коштів. Твердження позивача, що ним було внесено на придбання квартири 30000 доларів США, які отримані від продажу квартири АДРЕСА_5 не відповідає дійсності. Так, відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 12 липня 2012 року продаж квартири АДРЕСА_5 , здійснено ОСОБА_1 , який діяв за себе та від імені та в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Таким чином, квартира була продана трьома продавцями. Відповідно до п. 1 зазначеного договору продавці передали у власність по 1/3 частині квартири, а покупець прийняв у власність та сплатив оговорену грошову суму в розмірі 240000 грн., що еквівалентно 30000 доларів США. Відповідно до п. 2 зазначеного договору квартира АДРЕСА_5 належить продавцям по 1/3 частині кожному на праві спільної часткової власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду 06 квітня 1998 року. Відповідно до п. З договору купівлі-продажу квартири від 12 липня 2012 року ОСОБА_1 чітко зазначає, що продаж квартири здійснено за 240000 грн., що в еквіваленті становить 30000 доларів США, які «я, ОСОБА_1 отримав повністю для себе та для ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , в рівних частинах кожному». Також в даному пункті договору зазначається, що « ОСОБА_1 зобов`язується передати одержані гроші ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не пізніше як через п ять днів з дня їх одержання». З умов даного договору вбачається, що ОСОБА_1 діяв на підставі довіреності.

Таким чином, грошові кошти, отримані від продажу зазначеної квартири належать позивачу - ОСОБА_1 , а також ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в рівних частинах кожному, тобто по 80000,00 грн., що еквівалентно 10000 доларів США.

Відповідно до змісту позовної заяви, позивач зазначає про те, що нібито «батьки позивача свідомо відмовились від своєї частки у праві власності на житлове приміщення з метою поліпшення житлових умов сина. Батьки надали синові довіреності на продаж їх спільної квартири та отримання грошових коштів у повному обсязі». Викладене не відповідає дійсності та фактичним обставинам справи. Довіреність на продаж квартири та отримання грошових коштів у повному обсязі позивачем матеріали справи не містять. Така довіреність позивачу не надавалась. Правочин щодо відмови батьків позивача від своїх часток у праві власності на житлове приміщення не укладався, будь-які договори матеріали справи не містять.

Більш того, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 уповноважили відповідними довіреностями на продаж квартири АДРЕСА_5 не лише позивача, але й відповідача. При цьому умовою продажу квартири від їх імені було те, що частина грошових коштів, які будуть отримані за продаж їх часток нерухомого майна повинні бути передані ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Крім того, положення про перехід права власності на отримані грошові кошти довіреності не містять, саме тому в договорі купівлі-продажу квартири позивач і зазначив умови про те, що ОСОБА_1 зобов`язується передати одержані гроші ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Позивач майже всі факти, викладені в позовній заяві спотворив, зазначив обставини, що не відповідають дійсності, обставини щодо відмови батьків від власності на житлове приміщення, а також щодо надання синові довіреності на продаж їх спільної квартири та отримання останнім грошових коштів також не відповідають дійсності, матеріалами справи не підтверджуються, позивач ввів суд в оману. Саме те, що нею внесено значно більшу частину грошових коштів, які належать особисто їй, оскільки вона накопичувала їх протягом тривалого часу, навіть ще до знайомства з позивачем, а частина грошових коштів отримана нею у позику, яку вона не повернула, підтверджується тим, що в подальшому квартира була оформлена на ім`я відповідача. Твердження, що квартира оформлена на неї через те, що вони мають спільну дитину, а також позивач хворіє не відповідає дійсності. Спільна дитина сторін, ОСОБА_3 , народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що Московським ВДРАЦС реєстраційної служби ХМУЮ 19 лютого 2013 року зроблено відповідний актовий запис за № 267. Спірна квартира придбана 12.07.2012 року, тобто ще до народження спільної дитини. А з моменту народження спільної дитини позивач її ніколи не любив, участь у вихованні не приймав, не цікавився та не цікавиться її духовним та культурним розвитком, допомогу на утримання не надавав та не надає, відповідач самостійно утримує дитину. Більш того, останнім часом позивач знущається над дитиною та над нею та намагається створити умови непридатні для спільного проживання. ОСОБА_1 систематично вчинює відносно неї та її дитини насильство, спричиняє їм фізичні та психічні страждання. Так, кожного дня, коли вона з дитиною перебуває на кухні, ОСОБА_1 навмисно відкриває вікно з метою пониження температури в квартирі та не надає можливості його закрити. Перешкоджає їм вживанню їжі. Кожного разу, коли дитина виходить з ванної кімнати після прийняття душу або ванної, ОСОБА_1 так само навмисно відкриває вікна в квартирі. Внаслідок таких дій вона та дитина в квартирі мерзнуть. На їхні прохання припинити протиправні дії, оскільки вони можуть захворіти, останній не реагує, продовжує вчиняти відносно них насильство. Більш того, від своїх дій останній отримує задоволення, знущається над ними. Дії позивача іноді супроводжуються словесними образами, останній демонструє перед їхньою спільною дитиною ворожість, демонструє свою перевагу перед ними, виражає до них явну неповагу, нехтує потребами дитини, завдає моральні та важкі емоційні страждання, вимагає від них залишення квартири, у зв`язку з чим і створює відповідні умови непридатні для проживання. Такі дії з боку кривдника продовжуються тривалий час. Останній зазначив, що припинить відносно нас протиправні дії лише після того, як відповідач переоформить квартиру на нього. З даного приводу відповідач навіть неодноразово зверталась до поліції, а також служби у справах дітей. 02.11.2020 року судовим наказом Московського районного суду міста Харкова у справі № 643/16275/20, провадження № 2-н/643/4333/20 прийнято рішення стягувати з ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно починаючи з 19 жовтня 2020 року і до повноліття дитини.

Позивач до теперішнього часу навіть аліменти не сплачує. На її прохання сплачувати аліменти на утримання дитини, позивач зазначив, що судовий наказ по стягненню аліментів має намір оскаржувати, що підтверджує його негативне відношення до дитини. З урахуванням всіх викладених обґрунтувань, відповідач заперечує проти позовних вимог ОСОБА_1 . В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнанню частини майна особистою власністю одного з подружжя та розподіл майна, набутого під час шлюбу просить відмовити. Не заперечує проти задоволення позовних вимог лише в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/5 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 , а також визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,0627 га, кадастровий номер :13:002:0171, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 з цільовим призначенням - для колективного садівництва.

Ухвалою суду від 04 грудня 2023 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 про залишення позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання частини майна особистою власністю одного з подружжя та розподіл майна, набутого під час шлюбу, без розгляду відмовлено. Закрите підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_4 та його представник адвокат Крамаренко В.П. підтримали уточнені позовні вимоги позивача в повному обсязі, посилаючись на вищенаведене, та просили позов задовольнити. Крім того, позивач зазначив, що зі своєю майбутньою дружиною відповідачем ОСОБА_10 познайомилися в 2011 році, разом мешкали в квартирі його батьків, а саме: квартира АДРЕСА_5 . В цьому ж будинку та під`їзді звільнилася трикімнатна квартира АДРЕСА_8 . Вони стали збирати кошти на купівлю цієї квартири, зокрема 1000 доларів США від продажу батьками в Воронезькій області спадкового майна. Оскільки він з 1990 року хворіє на діабет, тому вирішили квартиру зареєструвати на дружину, тобто на відповідача. Її батьки дали 50000 грн. Земельну ділянку купили теж до 50000 грн., щоб відповідач могла отримувати субсидію. 40000 грн. дав на придбання житла батько відповідача, 2000 доларів США він позичив у друга; тітка ОСОБА_11 , яка на цей час мешкає в Німеччині, надала 500 доларів США; подруга ОСОБА_2 позичила 2000 доларів США, також продали однокімнатну квартиру. Всього придбали трикімнатну квартиру за 51000 доларів США. Відповідач ОСОБА_2 мешкала в гуртожитку та особистих коштів не мала. Його пенсія була 1100 грн., на цей час 2760 грн. Він сплачував комунальні послуги. Ним та батьками була приватизована однокімнатна квартира по 1/3 частині, однак батьки розлучилися. Мати виїхала на орендовану квартиру, батько відмовився від своєї частки на користь нього. Право власності на спірну трикімнатну квартиру зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 . В квартирі зареєстровані мати позивача, позивач, відповідач та їхня дочка. Мати за виділенням своєї частки з квартири не зверталася, інше майно собі не придбала. Поруч в полях була не оформлена земельна ділянка, обмежена вулицями Героїв Праці та ОСОБА_12 . Після її оформлення викупили. Трикімнатну квартиру та земельну ділянку придбали в період шлюбу. Квартира була в жилому стані з ремонтом, бойлером, вбудовані шафи. За час проживання змінили труби, зробили «косметичний» ремонт. Батькам за придбану квартиру гроші не повертали, а лише друзям ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . Позивач сплачував комунальні послуги.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник адвокат Панченко А.В., який приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, позовні вимоги позивача не визнали та в позові просили відмовити. Крім того, відповідач зазначила, що квартира куплена за спільні кошти подружжя. Її батько працював на заводі «Світло шахтаря» та мав пенсію. Вона планувала купити квартиру. Ніде не було зафіксовано, що спірна квартира була придбана за 240000 грн., належних позивачу. Квартира була куплена за 51000 доларів США. Відповідач сплатив 1/3 частину квартири, вона вклала 41000 доларів США 19000 доларів США свої накопичення, 20000 доларів їй подарували батьки, ці кошти ще не повернуті, 2000 доларів США позичили колишні колеги. Оригінали розписок вона надати не може, оскільки вони зникли з квартири, в зв`язку з чим зверталася до поліції. Позивач фактично не працював, мав інвалідність. Довіреність на продаж однокімнатної квартири була видана на дві сторони. Задаток за трикімнатну квартиру вона давала зі своїх коштів 10000 доларів США. Батьки чоловіка були розлучені, в квартирі не мешкали. Мати чоловіка переїхала в м. Люботин. Відповідач четверта дружина позивача, він має дітей від попередніх шлюбів, тому його мати мешкає ближче до інших онуків. Батьки відповідача від своїх часток за однокімнатну квартиру не відмовлялися. В вересні 2015 року вона вийшла на роботу з декретної відпустки, придбала м`які меблі, меблі на кухню, столи та письмовий стіл на замовлення, замінили сантехніку. Земельну ділянку придбали в 2017 році під час повторного шлюбу. Просила відповідно до вкладених позивачем коштів розподілити трикімнатну квартиру наступним чином 4/5 частини залишити у власності відповідача, 1/5 частину позивачу, а земельну ділянку по 1/2 частині. З батьком колишнього чоловіка у них були дуже гарні стосунки. Донька колишнього свекра в новій сім`ї придбала трикімнатну квартиру. Відповідач не проживає в спірній квартирі з серпня 2021 року, колишній чоловік вже змінив замки на вхідних дверях. На момент продажу однокімнатної квартири, були зареєстровані в ній колишній чоловік та його мати. Однак мати чоловіка орендувала квартиру в іншому місті.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, прийшов до наступного.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, зареєстрованому 21 лютого 2012 року Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис № 105, що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб (т.1 а.с.174).

Від цього шлюбу сторони мають неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (т.1 а.с.13).

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 19 листопада 2014 року шлюб, зареєстрований між сторонами 21.02.2012 року Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 105, розірваний.

29 квітня 2015 року повторно був зареєстрований шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис № 486.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2020 року шлюб, зареєстрований між сторонами 29 квітня 2015 року Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 486, розірваний.

В матеріалах справи наявна копія договору купівлі-продажу квартири від 12.07.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гончаренко О.М., зареєстровано в реєстрі за № 1395, згідно з яким позивач ОСОБА_4 разом зі своїми батьками ОСОБА_1 та ОСОБА_5 продав належну їм на праві спільної часткової власності відповідно до Свідоцтва про право власності на житло, виданого 06.04.1998 року, квартиру. Відповідно до вищевказаного Договору купівлі-продажу квартири, ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 передали у власність по 1/3 частині кожний однокімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 гр. ОСОБА_6 . Продаж вчинений за 240000 грн., що в еквіваленті становить 30000 доларів США на час укладення договору (т.1 а.с. 12).

Крім того, в матеріалах справи наявна копія договору купівлі-продажу квартири від 12.07.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гончаренко О.М., зареєстровано в реєстрі за № 1403, згідно з яким ОСОБА_15 , ОСОБА_16 продали належну їм на праві приватної часткової власності трикімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_4 . відповідачу ОСОБА_2 . Продаж вчинений за 408000 грн., що в еквіваленті становить 51000 доларів США на час укладення договору (т.1 а.с. 13).

Сімейний кодекс України в статті 60 визначає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Разом із тим, відповідно до ч.1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Так, позивач ОСОБА_1 посилається на те, що спірна квартира була придбана за кошти, отримані від продажу разом з батьками однокімнатної квартири.

Однак з Заяви ОСОБА_1 на ім`я нотаріуса за місцем вимоги від 30 червня 2012 року, засвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Поляковою М.В., зареєстровано в реєстрі за № 753, вбачається, що позивач повідомив нотаріуса, що дає згоду своїй дружині ОСОБА_2 на купівлю квартири АДРЕСА_1 , за їх спільні кошти подружжя (т.2 а.с.112)

Частина 1 статті 13 ЦПК України визначає один з основних принципів цивільного судочинства, - диспозитивність, який полягає в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною першою статті 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка батько позивача ОСОБА_4 зазначив, що зареєстрований в гуртожитку. Раніше з сином та колишньою дружиною ОСОБА_5 мешкали в однокімнатній квартирі. Оскільки син хворів, то вирішили покращити свої житлові умови та продали квартиру АДРЕСА_5 . На придбання нової квартири свідок передав 5000 доларів США, його дружина 1000 доларів США та сестра - 500 доларів США. За яку суму коштів була придбана трикімнатна квартира свідок не пам`ятає. Купівлею квартири займався його син ОСОБА_17 . Кошти від продажу однокімнатної квартири він також передав сину. Під час оформлення документів у нотаріуса присутнім не був. Оформленням трикімнатної квартири займалася ОСОБА_10 . Його колишня дружина ОСОБА_5 мешкає на орендованих квартирах. Він передавав кошти від продажу однокімнатної квартири на кімнату в трикімнатній квартирі дружині.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка мати позивача ОСОБА_5 зазначила, що зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 , однак фактично мешкає в орендованій квартирі. В однокімнатній квартирі вони мешкали всією сім`єю з 1971 року, тобто більше ніж 40 років. В 2012 році сусід в їхньому будинку продавав трикімнатну квартиру і вони вирішили продати однокімнатну квартиру, для цього сину та невістці видали довіреність, щоб оформити купівлю-продаж квартири. Однокімнатну квартиру продали за 30000 доларів США, а трикімнатну квартиру купили за 51000 доларів США. 2000 доларів США позичили у матері, а всього заплатили за трикімнатну квартиру 38500 доларів США. Задаток за квартиру нібито був 10000 доларів США, однак хто дав ці кошти свідок не знає. Приблизно 12000 доларів США на купівлю квартири надала ОСОБА_10 . Колишній чоловік свідка надав 5000 доларів США. Він працював на ВО «Комунар», інженером, а вона вчителькою в гімназії. На трикімнатну квартиру свідок не претендувала. Про джерела надходження коштів для купівлі трикімнатної квартири їй відомо з загальних розмов. Комунальні послуги свідок сплачувала за орендовану квартиру.

Свідок ОСОБА_18 показав в судовому засіданні, що знайомий з обома сторонами з початку 2000-х років. Разом працював зі ОСОБА_19 неофіційно, останній надавав консультаційні послуги. ОСОБА_17 позичав у нього 2000 доларів США в 2011-2012 роках. Кошти в борг свідок давав без розписки. ОСОБА_7 ОСОБА_20 хворів, проходив курс лікування, виїжджав на відпочинок. Свідку відомо, що ОСОБА_17 продавав однокімнатну квартиру та купував трикімнатну квартиру. Скільки доплачував за трикімнатну квартиру, свідку не відомо. На момент придбання квартири свідок перебував в м. Харкові, допомагав переносити меблі. Однак у нотаріуса свідок не був, хто платив за квартиру не знає. Позичені кошти віддав ОСОБА_17 . Подробиці купівлі квартири свідку відомі зі слів останнього. Нібито кошти на купівлю квартири дали батьки ОСОБА_21 .

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показала, що добре знайома зі ОСОБА_10 , з якою разом працювали, мешкали в гуртожитку. ОСОБА_22 збиралася купити квартиру і свідок під розписку позичила 2000 доларів США, які остання повернула на початку 2021 року, перебуваючи на зупинці громадського транспорту. Розписка про позичання коштів вже не зберіглася. Свідок одного разу була в гостях в трикімнатній квартирі в дев`ятиповерховому будинку. В якому році ОСОБА_10 придбала квартиру, свідок не пам`ятає. Раніше вона мешкала в м. Харкові на проспекті Тракторобудівників і заперечує, що ОСОБА_17 бував у неї вдома.

Допитана в судовому засіданні мати відповідача свідок ОСОБА_23 показала, що дочка працювала з 2004 року, збирала кошти, однак коштів на придбання квартири не вистачило і вони їй позичили. Дочка раніше мешкала в гуртожитку і тому кошти зберігалися у батьків. Перший раз ОСОБА_12 приїжджала додому і брала 10000 доларів США на задаток. В позику дочці надали 20000 доларів США. Під час придбання квартири свідок присутня не була, однак розмова була про вартість квартири 52000 доларів США. У батька ОСОБА_12 була зарплата 11 12 тис. гри. та отримував пенсію. Вдома у батьків дочка зберігала 20000 доларів США. Квартиру придбали в 2012 році, до цього дочка мешкала в гуртожитку. ОСОБА_20 в той час не працював. В квартирі свідок востаннє була восени 2020 року, були присутні батьки колишнього зятя та тітка.

Таким чином, батьки позивача ОСОБА_4 та ОСОБА_24 до цього часу на квартиру АДРЕСА_1 не претендували, з самостійними вимогами на предмет спору не зверталися.

На підтвердження своїх позовних вимог позивач ОСОБА_1 надавав запис «сімейної ради» щодо спірної квартири на CD-диску, однак коли диск виявився пошкодженим, надав з його слів флеш-накопичувач з записом «сімейної ради».

Зазначений флеш-накопичувач суд не приймає як належний засіб доказування, оскільки позивач самостійно визначав обсяг надання доказу суду.

Статтею 77 КПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з статтею 79 ЦПК України , достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Враховуючи, що від продажу разом з батьками однокімнатної приватизованої квартири позивач ОСОБА_1 отримав 80000 грн., а трикімнатна квартира в цей же день придбана подружжям коштувала 408000 гривень, суд вважає, що 1/5 частина трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 43,0 кв.м, загальною площею 63.8 кв.м, належить позивачу на праві особистої приватної власності.

Частиною першою статті 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу).

Згідно з вимогами ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Підстав для відступу від засади рівності часток подружжя при поділі майна відповідно до ч.2 та 3 ст. 70 СК України, суд не знаходить.

Таким чином, суд вважає, що 4/5 частин трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 43,0 кв.м, загальною площею 63.8 кв.м, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

В порядку поділу спільного майна подружжя суд вважає можливим визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/5 частин трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 43,0 кв.м, загальною площею 63.8 кв.м.

В порядку поділу спільного майна подружжя суд вважає можливим визнати за ОСОБА_2 право власності на 2/5 частин трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 43,0 кв.м, загальною площею 63.8 кв.м.

З Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 08.12.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Непочатих В.В. 08.12.2017 року, зареєстровано в реєстрі за № 709, копія якого знаходиться в матеріалах справи, вбачається, що сторони в період шлюбу придбали земельну ділянку, площею 0,0627 га, кадастровий номер :13:002:0171, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 з цільовим призначенням для колективного садівництва. Земельну ділянку сторони придбали за 48476 грн. (т.1 а.с.14).

Як встановлено судом та не заперечувалося сторонами, зазначена земельна ділянка є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з вимогами ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Статтею 68 СК України визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до вимог ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про запровадження презумпції спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який заперечує її застосування.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Аналогічні положення містяться у частині другій статті 372 ЦК України.

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України (стаття 68 СК України).

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу (частина третя статті 370 ЦК України).

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що нерухоме майно земельна ділянка, площею 0,0627 га, кадастровий номер :13:002:0171, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , з цільовим призначенням для колективного садівництва об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

В порядку поділу спільного майна подружжя, суд вважає можливим визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,0627 га, кадастровий номер :13:002:0171, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , з цільовим призначенням для колективного садівництва.

В порядку поділу спільного майна подружжя, суд вважає можливим визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,0627 га, кадастровий номер :13:002:0171, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , з цільовим призначенням для колективного садівництва.

В порядку ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 3594 грн.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання частини майна особистою власністю одного з подружжя та розподіл майна, набутого під час шлюбу, суд відмовляє за його недоведеністю.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 212, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на 1/5 частин трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 43,0 кв.м, загальною площею 63.8 кв.м.

Визнати 4/5 частин трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 43,0 кв.м, загальною площею 63.8 кв.м, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/5 частин трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 43,0 кв.м, загальною площею 63.8 кв.м.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на 2/5 частин трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 43,0 кв.м, загальною площею 63.8 кв.м.

Визнати нерухоме майно земельну ділянку, площею 0,0627 га, кадастровий номер :13:002:0171, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , з цільовим призначенням для колективного садівництва об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

В порядку поділу спільного майна подружжя, визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,0627 га, кадастровий номер :13:002:0171, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , з цільовим призначенням для колективного садівництва.

В порядку поділу спільного майна подружжя, визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,0627 га, кадастровий номер :13:002:0171, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , з цільовим призначенням для колективного садівництва.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 3594 (три тисячі п`ятсот дев`яносто чотири) грн.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання частини майна особистою власністю одного з подружжя та розподіл майна, набутого під час шлюбу, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення буде складений протягом десяти днів.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце народження місто Харків, РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце народження смт Слатине, Дергачівського району, Харківської області, РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .

Суддя Харченко А.М.