Провадження № 2/361/2356/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

22 січня 2025 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Радзівіл А.Г.

за участю секретаря Коваль О.О.

представника позивача Кацуби А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бровари цивільну справу за позовом Заступника керівника Броварської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області до ОСОБА_1 про конфіскацію земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И В:

27 грудня 2023 року представник позивача подав до суду позовну заяву у якій просив суд конфіскувати у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області земельну ділянку громадянина російської федерації ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :01:007:0003 площею 0,0585 га, яка розташована на території Калитянської селищної територіальної громади Броварського району Київської області, стягнути з відповідача на користь Київської обласної прокуратури (рахунок отримувача UА0015641, код ЄДРПОУ - 02909996; банк отримувача - ДКСУ м. Київ; МФО банку: 820172) витрати зі сплати судового збору в сумі 4 026,00 грн.

Свій позов обґрунтував тим, що за результатами опрацювання відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є громадянином російської федерації, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.09.2021 № 5-1015, виданого державним нотаріусом Шостої Київської державної нотаріальної контори Мотицькою С.А., набув право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :01:007:0003 площею 0,0585 га із цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, розташованої на території с. Мокрець Броварського району Київської області.

Право власності на дану земельну ділянку зареєстровано за ОСОБА_1 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень 21.09.2021 на підставі рішення державного нотаріуса Шостої Київської державної нотаріальної контори Мотицької С.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 60476173 від 21.09.2021 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 060).

При цьому, з відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та свідоцтва про право на спадщину за законом вбачається, що ОСОБА_1 станом на дату набуття права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:007:0003 був громадянином російської федерації та проживав в м. Хабаровську російської федерації.

З інформації ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області від 15.08.2023 № 8010.5.3-29476/80.3-23 відомостей про належність ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до громадянства України, документування паспортом громадянина України та паспортом громадянина України за кордон не встановлено.

Таким чином, громадянин російської федерації ОСОБА_1 21.09.2021 в порядку спадкування набув право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, однак, протягом року не виконав покладений на нього чинним законодавством України обов`язок по відчуженню земельної ділянки та залишається її власником дотепер.

У зв`язку із викладеним, наявні підстави для конфіскації у громадянина російської федерації ОСОБА_1 земельної ділянки з кадастровим номером :01:007:0003 у власність держави.

01 січня 2024 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г. прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 18 червня 2024 року.

18 червня 2024 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представники позивача позов підтримала та просила задовольнити, пояснення надала аналогічно викладеним у позовній заяві.

Відповідача, будучи належним чином повідомленим, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Суд, вислухаши представника позивача, дослідивши письмові докази у справі, встановивши виниклі правовідносини, дійшов висновку.

Судом встановлено, що згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 328987044 від 12.04.2023 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є громадянином російської федерації, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.09.2021 року, зареєстровано в реєстрі № 5-1015, виданого приватним нотаріусом Шостої Київської державної нотаріальної контори Мотицькою С.А., набув право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :01:007:0003 площею 0,0585 га із цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, розташованої на території с. Мокрець Броварського району Київської області, розташованої на території Бобрицької сільської ради Броварського району Київської області.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.09.2021 року, посвідченим приватним нотаріусом Шостої Київської державної нотаріальної контори Мотицькою С.А., зареєстровано в реєстрі № 5-1015, спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з земельної ділянки, що розташована за адресою: Київська область, Броварський район, с. Мокрець, кадастровим номером :01:007:0003 площею 0,0585 га, спадкодавцем даної земельної ділянки є ОСОБА_2 , 1935 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Земельна ділянка належала померлій на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЯА № 575483, виданого Мокрецькою сільською радою 23 лютого 2006 року на підставі рішення 14 сесії XXIIIV скликання Мокрецької сільської ради від 08 липня 2005 року за № 144, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №5 ОСОБА_3 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадкоємцем якого була його дружина ОСОБА_2 , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав, а спадкоємцем померлої ОСОБА_2 є її син громадянин російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків в Україні НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

В листі Броварського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області № 849/22.13-33а від 20.04.2023 зазначено, що в архіві відділу та за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян відсутній актовий запис про смерть, складений щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно листа Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київської області №8010.5.3-29476/80.3-23 від 15.08.2023, за обліками Єдиної інформаційно-аналітичної системи управління міграційними процесами ДМС громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 паспортом громадянина України, паспортом громадянина України для виїзду за кордон, посвідкою на постійне/тимчасове проживання в Україні в підрозділах м. Києва та Київської області не документувався.

За даними управління обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області ОСОБА_1 зареєстрованим/знятим із зареєстрованого місця проживання не значиться.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно ч.1, 2 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно ч.1, 2, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ч.1, 2 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідно до положень ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 3 Земельного кодексу України, земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави (ст.14 Конституції України).

Відповідно до ст. 19 ЗКУ, землі України за основним цільовим призначенням поділяються на категорії, одною з яких є землі сільськогосподарського призначення.

Землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей (ч.1 ст.22 ЗК). Частина 5 цієї норми передбачає, що набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог статті 130 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.130 ЗК набувати право власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення можуть: а) громадяни України; б) юридичні особи України, створені і зареєстровані за законодавством України, учасниками (акціонерами, членами) яких є лише громадяни України та/або держава, та/або територіальні громади; в) територіальні громади; г) держава.

Згідно із частиною другою статті 78 Земельного кодексу України, право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ч.ч. 2, 3, 4 ст.81 ЗК іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності.

Іноземці та особи без громадянств можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини.

Землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню.

Відповідно до частини першої статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно із ст.140 ЗК України підставами припинення права власності на земельну ділянку є: а) добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; б) смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; в) відчуження земельної ділянки за рішенням власника; г) звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; ґ) відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; д) конфіскація за рішенням суду; е) невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом; є) примусове вилучення земельних ділянок з мотивів суспільної необхідності.

Примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі: а) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; б) неусунення допущених порушень законодавства (забруднення земель радіоактивними і хімічними речовинами, відходами, стічними водами, забруднення земель бактеріально-паразитичними і карантинно-шкідливими організмами, засмічення земель забороненими рослинами, пошкодження і знищення родючого шару ґрунту, об`єктів інженерної інфраструктури меліоративних систем, порушення встановленого режиму використання земель, що особливо охороняються, а також використання земель способами, які завдають шкоди здоров`ю населення) в строки, встановлені приписами органів, що здійснюють державний контроль за використанням та охороною земель; в) конфіскації земельної ділянки; г) примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності; ґ) примусового звернення стягнень на земельну ділянку по зобов`язаннях власника цієї земельної ділянки; ґ-1) примусового звернення стягнень на право емфітевзису, суперфіцію за зобов`язаннями особи, яка використовує земельну ділянку на такому праві. (ст.143 ЗК України).

Згідно ст. 145 ЗК, припинення права власності на земельну ділянку особи, якщо земельна ділянка не може належати їй на праві власності та/або у зв`язку з порушенням обов`язку щодо її відчуження протягом установленого законом строку, якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права.

У разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду.

У разі порушення вимог статті 130 цього Кодексу щодо граничної площі земель сільськогосподарського призначення, що можуть перебувати у власності однієї особи, земельні ділянки, площа яких перевищує зазначені граничні розміри, конфіскуються за рішенням суду.

Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику.

Аналіз вище вказаних норм права у їх системному взаємозв`язку дає підстави для висновку, що якщо власник земельної ділянки, який відповідно до закону зобов`язаний відчужити її протягом певного строку, однак не виконав такого обов`язку, то орган, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель, звертається до суд з позовом про конфіскацію вказаної земельної ділянки. За насідками розгляду такого позову суд ухвалює рішення про конфіскацію даної земельної ділянки або відмови у її конфіскації. Рішення суду про конфіскацію земельної ділянки в подальшому є підставою для продажу даної земельної ділянки на земельних торгах.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований, підтверджений належними та достовірними доказами, підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 76 83, 264, 265, 268, 280 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Конфіскувати у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у м.Києві та Київській області земельну ділянку громадянина російської федерації ОСОБА_1 сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :01:007:0003 площею 0,0585 га, яка розташована на території Калитянської селищної територіальної громади Броварського району Київської області.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Київської обласної прокуратури витрати зі сплати судового збору в сумі 4026,00 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя Радзівіл А.Г.