Справа № 503/48/25
Провадження № 2/503/350/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2025 року Кодимський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Сердюка Б.С.,

за участю секретаря судового засідання Клемпуш Ю.В.,

представника позивача адвоката Коротченка В.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про затвердження мирової угоди у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Коротченко В.В., до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

УСТАНОВИВ:

Представник позивача - адвокат Коротченко В.В., в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

До суду надійшла заява сторін про затвердження мирової угоди з текстом мирової угоди від 29 січня 2025 року.

Згідно тексту мирової угоди, сторони по справі домовились про таке:

1. Відповідач ОСОБА_2 визнає борг перед Позивачем ОСОБА_1 у розмірі 41 100 (сорок одна тисяча сто) гривень відповідно до розписки від 07.06.2021 року.

2. Позивач ОСОБА_1 відмовляється від своїх позовних вимог до Відповідача ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики відповідно до розписки від 07.06.2021 року в розмірі 41 100 (сорок одна тисяча сто) гривень та суми судових витрат у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.

3. У зв`язку з відсутністю грошових коштів у Відповідача ОСОБА_2 для виконання зобов`язання по поверненню позики, згідно розписки від 07.06.2021 року та в рахунок погашення заборгованості за позикою, припиняється право власності Відповідача ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на земельні ділянки:

- площею 0,6486 Га за адресою: Україна, Одеська область, Кодимський район, Сербівська селищна рада (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 225, кадастровий номер: :01:003:0201, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва);

- площею 0,399 Га за адресою: Україна, Одеська область, Кодимський район, Сербівська селищна рада (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 225, кадастровий номер: :01:003:0202, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва).

4. Позивач ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) згодна на погашення Відповідачем ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) заборгованості за позикою за рахунок вказаного нерухомого майна, приймає його та набуває право власності на земельні ділянки:

- площею 0,6486 Га за адресою: Україна, Одеська область, Подільський район, Сербівська селищна рада (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 225, кадастровий номер: :01:003:0201, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва);

- площею 0,399 Га за адресою: Україна, Одеська область, Подільський район, Сербівська селищна рада (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 225, кадастровий номер: :01:003:0202, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва).

5. Право власності Відповідача ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на вказане нерухоме майно припиняється, а право власності Позивача ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на вказане нерухоме майно виникає після набрання законної сили ухвали суду про затвердження мирової угоди та реєстрації речового права в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

6. Сторони дійшли згоди щодо повного та остаточного врегулювання питань, стосовно позовних вимог, що розглядаються в межах цієї справи.

7. Укладанням цієї мирової угоди не порушуються права та інтереси позивача, відповідача, інших осіб, в тому числі й держави.

8. Вся інформація, викладена в мировій угоді, сприймається сторонами як повною мірою достовірна. Кожна сторона окремо несе повну відповідальність за недостовірність інформації, яка визначена в мировій угоді.

9. Мирова угода складена у 3 (трьох) примірниках, які мають однакову юридичну силу, один з яких передається на затвердження до Кодимського районного суду Одеської області, а два з яких знаходяться у позивача та відповідача.

10. Понесені сторонами по справі витрати, покладаються на Позивача і відшкодуванню не підлягають.

11. Вимоги ст.ст. 206, 207, 208, 255, 256 ЦПК України сторонам відомі та зрозумілі.

Представник позивача в судовому засіданні просив затвердити мирову угоду, укладену між сторонами.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши заяву про затвердження мирової угоди, мирову угоду та матеріали цивільної справи, дійшов таких висновків.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, що відповідно до частини третьої статті 13 ЦПК України передбачає, у тому числі, можливість для учасника справи розпоряджатися своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з ч. 7ст. 49 ЦПК України, сторони можуть укласти мирову угоду на будь-якій стадії судового процесу.

Мета, зміст, порядок укладення сторонами мирової угоди та її затвердження судом визначені у статті 207 ЦПК України.

Відповідно до положень частин першої-четвертої статті 207 ЦПК України, мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії.

Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі.

Частиною п`ятою статті 207 ЦПК України передбачено, що суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо: умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є не виконуваними; або одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Виходячи зі змісту статті 207 ЦПК України, обов`язковою умовою затвердження судом мирової угоди є її відповідність вимогам закону і відсутність порушення прав чи законних інтересів третіх осіб. Йдеться про дотримання як вимог, передбачених процесуальних законодавством, так і вимог, які випливають з цивільного законодавства.

Відповідність змісту мирової угоди вимогам матеріального закону передбачає, зокрема, аналіз об`єкта мирової угоди - майна, яким за умовами мирової угоди розпоряджаються її суб`єкти. Для того, щоб з`ясувати, що мирова угода не порушує права та законні інтереси інших осіб, суд повинен встановити, що: 1) майно, яке передається за мировою угодою, не вилучено з обігу і не обмежено в обігу; 2) учасники мирової угоди мають право розпоряджатися цим майном, що підтверджується правовстановлюючими документами; 3) майно, яке передається за мировою угодою, не перебуває під арештом і щодо нього відсутній спір з іншими особами.

Визнанням мирової угоди суд засвідчує відповідність умов цієї угоди вимогам закону та дотримання балансу законних прав та інтересів сторін, дотримання вимог (принципу) справедливості судового рішення у спосіб визначений в умовах мирової угоди.

Цивільним процесуальним законом покладено на суд обов`язок під час визнання мирової угоди перевірити, чи не суперечать умови мирової угоди закону, чи не порушують такі умови права, свободи та інтереси інших осіб, чи не суперечать дії законного представника однієї із сторін мирової угоди інтересам особи, яку він представляє, чи мають представники сторін відповідні повноваження на укладення мирової угоди та роз`яснити сторонам наслідки визнання мирової угоди.

Умови мирової угоди мають бути викладені чітко та недвозначно з тим, щоб не виникало неясності спорів з приводу її змісту під час виконання. Суд не затверджує мирову угоду, якщо вона не відповідає закону, або за своїм змістом вона є такою, що не може бути виконана у відповідності з її умовами, або якщо така угода остаточно не вирішує спору чи може призвести до виникнення нового спору.

Таким чином, вирішуючи питання про затвердження мирової угоди, суд має врахувати, що умови мирової угоди не можуть суперечити закону, а також брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із таким затвердженням.

Метою мирової угоди є врегулювання спору між сторонами, а її умови можуть стосуватися лише прав та обов`язків сторін і предмету спору, тобто матеріально-правової вимоги позивача до відповідача, стосовно якої він просить постановити судове рішення. Не може визнаватися судом мирова угода, умови якої не пов`язані зі спірними правовідносинами.

Укладена в цивільному процесі мирова угода породжує права та обов`язки для осіб не тільки процесуальні, а й матеріальні. Тому мирова угода має матеріальний зміст, укладається сторонами, затверджується судом відповідно до вимог цивільного процесуального права, з урахуванням норм матеріального цивільного права.

У судовому засіданні встановлено, що предметом позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 є стягнення боргу за договором позики.

За умовами мирової угоди сторони домовились, що ОСОБА_2 визнає свій борг перед ОСОБА_1 в сумі 41000 грн. за борговою розпискою, і в рахунок погашення заборгованості відповідач передає, а позивач приймає у власність нерухоме майно, а саме, земельні ділянки, у визначеному порядку.

Сторони погоджуються з наслідками укладення мирової угоди, які передбачені статтею 256 ЦПК України.

Таким чином, зі змісту мирової угоди вбачається, що її предметом є передача нерухомого майна - земельних ділянок у власність позивача.

Зі змісту розписки судом було встановлено, що у рахунок забезпечення взятих на себе зобов`язань ОСОБА_2 передала у заставу зазначені земельні ділянки.

Однак, частиною 1 статті 577 ЦК України та статтею 13 Закону України "Про заставу" (у редакції чинній на момент укладення сторонами договору позики) визначено, що у випадках, якщо предметом застави, зокрема, є нерухоме майно, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню.

Таким чином, недотримання сторонами вимог щодо нотаріального посвідчення договору застави земельних ділянок тягне за собою його недійсність.

Тобто, предмет мирової угоди не співвідноситься з предметом позову та виходить за його межі, а сторони фактично просять узаконити перехід права власності на майно від однієї особи до іншої всупереч встановленому законом порядку оформлення відчуження майна.

Сторонами не враховано, що мирова угода не є правочином, який вчиняється за загальними правилами цивільного законодавства. Мирова угода є різновидом зобов`язання, яке виникає на підставі договору, укладеного за взаємною згодою сторін у письмовій формі та затвердженого ухвалою суду.

Відтак, умови мирової угоди, запропоновані сторонами, суперечать закону, так як фактично, за умовою мирової угоди, суд має визнати за позивачем право власності на нерухоме майно, що в свою чергу не відповідає вимогам Цивільного кодексу України.

Суд не затверджує мирову угоду, якщо вона не відповідає закону, або за своїм змістом вона є такою, що не може бути виконана у відповідності з її умовами, або якщо така угода остаточно не вирішує спору чи може призвести до виникнення нового спору.

Укладення мирової угоди неможливе і в тих випадках, коли ті чи інші відносини одночасно врегульовані законом і не можуть змінюватись волевиявленням сторін. Умови мирової угоди повинні безпосередньо стосуватися предмета позову, що виключає зазначення в ній дій, коштів чи майна, які не відносяться до предмету спору.

Набуття права власності, перехід права власності та відчуження нерухомого майна визначається цивільним законодавством, а звернення стягнення на нерухоме майно при відсутності коштів у боржника на погашення боргу здійснюється з додержанням порядку, визначеного ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження".

Крім того, слід зазначити, що в даному випадку, для відчуження земельних ділянок, які належать ОСОБА_2 , застосуванню підлягають положення ч. 4 ст. 81 Земельного кодексу України.

Отже, суд вважає, що сторони шляхом укладення мирової угоди намагаються здійснити відчуження нерухомого майна, однак такий порядок укладення угод щодо відчуження та набуття у власність майна суперечить чинному законодавству.

Таким чином, зважаючи на положення ч. 5 ст. 207 ЦПК України, враховуючи, що подана на затвердження мирова угода суперечить закону, суд дійшов висновку, що у визнанні мирової угоди між сторонами необхідно відмовити та продовжити судовий розгляд справи.

При цьому, відмова у затвердженні мирової угоди не призводить до порушення конституційної засади судочинства рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом та не має наслідком порушення права особи на судовий захист, який реалізується в такому випадку у процесі доказування позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 258 260 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у затвердженні мирової угоди від 29 січня 2025 року укладеної між сторонами у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Продовжити розгляд справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення на неї можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Повна ухвала суду складена 13 лютого 2025 року.

Суддя Б.С. Сердюк