Судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Зайцева А. Ю.
У вересні 2021 року перший заступник керівника Шевченківської окружної прокуратури м. Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , про визнання спадщини відумерлою та витребування майна.
Позов мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 . Відповідно до спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори; спадкові справи та видані на їх підставі, свідоцтва про право на спадщину) інформації щодо спадкодавиці ОСОБА_3 немає.
Проте, відповідно до інформаційної довідки із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, спірна квартира 22 вересня 2017 року зареєстрована за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 22 вересня 2017 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчук С. П., про що зроблено запис в реєстр за № 9880.
Право власності на вказану квартиру за ОСОБА_2 було зареєстроване на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 06 квітня 2016 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_4 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кударенко В. М., про що зроблено запис в реєстр за № 731.
Враховуючи, що Київською міською радою, якій в силу наслідків відумерлості спадщини має належати спірна квартира, рішення про відчуження спірного майна не приймалися, а тому не було волевиявлення законного власника на відчуження вказаного майна, позивач вважав, що спірне майно підлягає витребуванню від ОСОБА_1 на підставі статті 388 ЦК України на користь Київської міської ради, як власника та розпорядника майна територіальної громади міста Києва.
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 27 березня 2023 року в задоволенні позові відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що оскільки при відчуженні спадкового майна особою, яка не є спадкоємцем, на користь добросовісного набувача територіальна громада має право лише на отримання грошової компенсації його вартості, перший заступник керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Києва звертаючись до суду із вказаним позовом із вимогою про витребування майна із володіння добросовісного набувача, обрав неефективний спосіб захисту прав територіальної громади, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. При цьому суд також вказав, що цей позов подано прокурором до суду з пропущенням строку, визначеного статями 387 і 388 ЦК України, оскільки він звернувся з ним до суду лише 29 вересня 2021 року, а державі стало відомо про можливі неправомірні дії щодо спірної квартири 23 вересня 2017 року при порушенні кримінального провадження № 00011244. При цьому суд першої інстанції врахував правову позицію викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 461/12525/15-ц (провадження № 14-190цс20).

Постановою Київського апеляційного суду від 09 листопада 2023 року апеляційну скаргу першого заступника керівника Київської міської прокуратури задоволено.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 27 березня 2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов задоволено.

Визнано відумерлою та передано у власність територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради спадщину, яка відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка складається із квартири АДРЕСА_1 .

Витребувано від ОСОБА_1 на користь територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради квартиру АДРЕСА_1 .

Постанова мотивована тим, що оскільки спадкоємців ОСОБА_3 за заповітом і за законом немає, тому спадщина, що відкрилась після її смерті, та складається з квартири АДРЕСА_1 , повинна бути визнана відумерлою та перейти у власність територіальної громади міста Києва, однак у зв`язку з тим, що спірна квартира вибула з володіння Київської міської ради не з її волі, шляхом протиправного відчуження на користь третіх осіб, то спірне майно підлягає витребуванню від ОСОБА_1 на підставі статті 388 ЦК України на користь Київської міської ради. Колегія суддів вважала, що задоволенням позову прокурора не порушуватиме статтю 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При цьому апеляційний суд вказав, що звертаючись з позовом 29 вересня 2021 року, з урахуванням того, що про незаконне фактичне вибуття спірної квартири з власності територіальної громади прокурору достеменно стало відомо з відповіді приватного нотаріуса Гуд Л. М. від 07 серпня 2019 року та висновку експерта від 12 грудня 2019 року № 17-3/1990, а не з дати реєстрації кримінального провадження, трирічний строк позовної давності прокурором не пропущено.

Апеляційний суд також вказав, що посилання суду першої інстанції на постанову Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 461/12525/15-ц є безпідставним, оскільки правовідносини у вказаній справі не є подібними до правовідносин у даній справі, позаяк у справі № 461/12525/15-ц виникли правовідносини щодо спадкування майна спадкоємцями, а у даній справі прокурор просить визнати спадкове майно відумерлим, будь-які відносини щодо спадкування майна спадкоємцями ОСОБА_3 у даній справі не виникли, отже, у даній справі відчуження квартири відбулось не в порядку спадкування.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 лютого 2025 рокукасаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 задоволено.

Постанову Київського апеляційного суду від 09 листопада 2023 року скасовано, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 27 березня 2023 року залишено в силі, змінивши його мотивувальну частину шляхом виключення з неї посилання на пропуск позовної давності, як підстава для відмови у позові.

Верховний Суд мотивував постанову тим, що позовні вимоги про визнання спадщини відумерлою не можуть бути задоволені, адже територіальна громада у цих правовідносинах має право лише на отримання грошової компенсації його вартості, оскільки спадкове майно відчужене особою, яка не є спадкоємцем, на користь добросовісного набувача. З огляду на те що позивач не має жодних майнових прав на спірне майно, а має лише право на компенсацію його вартості, не підлягають задоволенню і вимоги про витребування цього майна від добросовісного набувача.

Не можу погодитись з рішенням колегії суддів виходячи з наступних міркувань.

Верховний Суд України у постанові від 23 січня 2013 року у справі № 6-164цс12 зазначив, що згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. На підставі частини п`ятої статті 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини. Статтею 396 ЦК України встановлено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права відповідно до положень глави 29 ЦК України, в тому числі і на витребування цього майна від добросовісного набувача.

З наведених підстав Верховний Суд України зробив висновок, що оскільки спірна квартира була відчужена від імені спадкодавця поза її волею, то вона мала право домагатися відновлення свого права на неї. Прийнявши в установленому законом порядку спадщину, позивач із часу її відкриття набув речові права на успадковану квартиру - право володіння та право користування нею і, відповідно, право на захист цих прав.

У зазначеній постанові Верховний Суд України сформулював таку правову позицію: «В спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає в нього з моменту державної реєстрації цього майна (частина друга статті 1299 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно, ще до його державної реєстрації має право витребовувати це майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених статтею 388 ЦК України, зокрема у разі, якщо воно вибуло з володіння спадкодавця поза волею останнього».

Тобто згідно з такими висновками Верховного Суду України навіть до державної реєстрації прав на нерухоме майно спадкоємець може застосувати механізм захисту права, встановлений у статті 388 ЦК України, стосовно особи, за якою зареєстроване право власності на спірне майно.

Отже, не існує прогалини у правовому регулюванні відносин щодо захисту прав територіальної громади, яка претендує на майно як відумерлу спадщину, що було незаконно відчужене.

Спадкування є підставою універсального правонаступництва у цивільних правовідносинах, що узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 30 червня 2020 року у справі № 264/5957/17 (провадження № 14-37цс20), у якій зазначено, що заміна сторони у зобов`язанні може бути наслідком або сингулярного правонаступництва (зокрема, на підставах договорів купівлі-продажу (частина третя статті 656 ЦК України), дарування (частина друга статті 718 ЦК України), факторингу (глава 73 ЦК України)), або універсального правонаступництва (у випадку реорганізації юридичної особи (частина перша статті 104 ЦК України) чи спадкування (стаття 1216 ЦК України)). Правонаступництво юридичної особи, так само як і спадкове правонаступництво (стаття 1216 ЦК України), завжди є універсальним.

Спадкування - це перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України), є підставою для універсального правонаступництва у цивільних відносинах. У такому разі відбувається зміна суб`єктного складу у певному правовідношенні, тобто цивільні відносини існують безперервно, не припиняючись, у них відбувається лише заміна одного з учасників.

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Законодавством визначено, що у подібних випадках не відбувається припинення одних правовідносин і виникнення інших, правовідносини за змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками. Отже, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовилися від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.

Спадкування - це вольовий акт (окрім деяких винятків), яким спадкоємець свідомо приймає рішення про прийняття спадщини або свідомо не користується правом відмовитися від такого прийняття спадщини, тобто безпосереднє волевиявлення або презюмується, якщо особа проживала зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини і не відмовилася від її прийняття, або якщо законний представник неповнолітньої чи недієздатної особи не відмовився від прийняття спадщини.

Враховуючи вольовий критерій, у цивільних правовідносинах прийнято вважати, що кожен спадкоємець діє добросовісно, як добрий господар, який є зваженим, передбачливим і розсудливим під час ухвалення юридично значущих рішень та обрання певного варіанта власної поведінки. Дотримання наведених норм забезпечуватиме стабільність цивільного обороту.

Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 136/1822/14-ц (провадження № 61-17847св18), від 14 листопада 2018 року у справі № 191/405/15-ц (провадження № 61-17160св18), від 12 грудня 2018 року у справі № 753/23907/15-ц (провадження № 61-5671св18), від 03 липня 2019 року у справі № 748/3603/15-ц (провадження № 61-10062св18).

Крім того, територіальна громада не є спадкоємцем за законом чи за заповітом, проте вона є учасником спадкових відносин щодо визначення юридичної долі відумерлої спадщини, до складу якої входять як права, так і обов`язки, що належали спадкодавцю. Тож відумерлим майном, на яке вправі претендувати територіальна громада, є вся спадкова маса, яка залишилася без спадкоємців за законом або заповітом.

Територіальна громада є так званим екстраординарним спадкоємцем тоді, коли ординарних спадкоємців такого майна (за заповітом чи за законом) немає. Оскільки до територіальної громади переходять і права, і обов`язки, її правовий статус є таким самим, як і спадкоємців.

Незважаючи на те що набуття суб`єктивного права територіальної громади на відумерлу спадщину пов`язується з відповідним висновком суду про відумерлість такої спадщини, для територіальної громади так само діятиме принцип, що відумерла спадщина належить територіальній громаді з моменту відкриття спадщини.

Останній висновок зобов`язує визнавати за територіальною громадою право на отримання судового захисту до моменту констатації судом спадщини як відумерлої у тому разі, якщо спадкове майно підлягає поверненню з незаконного володіння іншої особи.

Відповідно до статті 177 ЦК України до об`єктів цивільних прав належать речі, майнові права та інше. Майном як особливим об`єктом вважаються окремі речі, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (частина перша статті 190 ЦК України).

Майновими правами визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування). Майнове право є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право є обмеженим речовим правом, згідно з яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

У спадкових відносинах територіальна громада завжди має правомірні а отже, очікування щодо отримання у комунальну власність відумерлого майна, а тому має речові права на майно, які підлягають захисту як і право власності у класичному розумінні, яке стосовно нерухомого майна виникає з моменту державної реєстрації.

Враховуючи, що до складу відумерлої спадщини входять і обов`язки, що передбачено частиною четвертою статті 1277 ЦК України, територіальна громада має розглядатися так само, як універсальний правонаступник спадкодавця.

Визначивши територіальну громаду таким екстраординарним спадкоємцем, треба надати їй можливість захисту речових прав та правомірних інтересів тими способами захисту, які мав би і спадкодавець.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 909/337/19 викладено висновок, згідно з яким застосування аналогії закону допускається, якщо: 1) відносини, щодо яких виник спір, за своїм характером потребують цивільно-правового регулювання; 2) ці відносини не регулюються будь-якими конкретними нормами права; вирішити спір, що виник, неможливо, ґрунтуючись на засадах і змісті законодавства; є закон, який регулює подібні відносини і який може бути застосований за аналогією закону.

Отже, для застосування аналогії закону необхідно, щоб цивільні відносини були подібними за змістом. Стаття 1280 ЦК України, якою визначено питання перерозподілу спадщини, застосовується до правовідносин спадкування, тобто правовідносин між спадкоємцями.

Водночас відносини, пов`язані з відумерлістю спадщини, є не спадкуванням, а окремим видом спадкового правонаступництва, чітко врегульованим спеціальними нормами спадкового права (стаття 1277, частина друга статті 1280 ЦК України).

З огляду на це формально немає підстав для застосування статті 1280 ЦК України за аналогією до спірних правовідносин.

Але, якщо за вимогами про віндикацію територіальна громада не може витребувати майно від добросовісного набувача, вона так само не позбавлена права вимоги про відшкодування заподіяної шкоди до особи, яка незаконно відчужила майно.

Отже, відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах аналогії закону, зокрема частини другої статті 1280 ЦК України, через те що немає прогалини у правовому регулюванні відносин із захисту прав територіальної громади, яка претендує на майно як відумерлу спадщину, яке, проте, було незаконно відчужене, оскільки в цьому разі діють загальні цивільно-правові норми без доцільності застосування інституту аналогії.

Ключовою проблемою в контексті цієї справи є проблема захисту інтересу територіальної громади на майно, яке за своїм статусом та у зв`язку з відсутністю спадкоємців померлої особи може бути визнане відумерлою спадщиною відповідно до статті 1277 ЦК України та глави 9 ЦПК України, а в подальшому відчужене добросовісному (недобросовісному) набувачу.

Не можна залишити поза увагою і те, що позбавлення територіальної громади права на повернення в натурі відумерлої спадщини (якою, як правило, є певне житло) порушуються права і соціально незахищених громадян цієї територіальної громади, які потребують поліпшення житлових умов та, перебуваючи у відповідних чергах на отримання житла, в подальшому могли б його отримати.

Багаторічна практика розгляду подібних справ свідчить, що з метою заволодіння майном, яке мало б належати територіальній громаді, відповідачами, як правило, використовуються підроблені документи, судові рішення, які в подальшому скасовуються як незаконні. Встановивши такі обставини, суди визнавали спадщину відумерлою та витребовували майно в останнього набувача. При цьому суд не був позбавлений права відмовити територіальній громаді у витребуванні такого майна, встановивши добросовісність останнього набувача цього майна.

Разом з тим, скасовуючи постанову апеляційного суду у цій справі колегія суддів послалась на висновки ухвалені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 461/12525/15-ц, за якими територіальна громада позбавлена права передбаченого законом на витребування майна, яке є відумерлою спадщиною, за будь-яких обставин.

З урахуванням викладеного вважаю, що справа мала б бути передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду для відступлення від висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 461/12525/15-ц (провадження № 14-190цс20), щодо неможливості застосування у спірних правовідносинах віндикації та застосування за аналогією закону частини другої статті 1280 ЦК України

Суддя А. Ю. Зайцев