07.02.2025 Справа № 363/5585/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2025 року Вишгородський районний суд Київської області у складі:

судді Олійник С.В.,

за участі секретаря Онопрієнка І.О.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів,

встановив:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що у 2017 році між ним та ОСОБА_4 укладено шлюб, який розірвано рішенням вишгородського районного суду від 29.02.2024. Від шлюбу сторони мають спільну дитину ОСОБА_5 . На виконанні у Вишгородському відділі Державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження №73595614 щодо стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини ОСОБА_5 в розмірі від заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20.07.2022 і до досягнення дитиною повноліття. Вказує, що у зв`язку зі зміною економічної ситуації в Україні через повномасштабне вторгнення Російської Федерації на територію України, а також з огляду на те, що у нього на утриманні перебувають його непрацездатні батьки, матеріальне становище останнього погіршилося, що унеможливлює здійснення виплат аліментів у визначеному розмірі без втрати можливості належного забезпечення себе та непрацездатних батьків. З огляду на це, з метою стабілізації власного матеріального становища та можливості дбати в рівній мірі про сина та непрацездатних батьків, просив зменшити розмір аліментів до 1/6 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20.07.2022 і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 07.11.2024 у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників провадження та призначено до розгляду у судове засідання на 05.12.2024, про що сторін повідомлено у встановленому законом порядку.

05.12.2024 представник відповідача ОСОБА_4 адвокат Мазлова Т.С. подала відзив на позовну заяву, просила відмовити в позові, оскільки позивачем не надано жодних доказів погіршення його матеріального становища, обставини, на які посилається позивач, є недоведеними. (а.с. 41-46)

07.02.2025 представник позивача ОСОБА_3 адвокат Бухун Ю.В. подав письмові пояснення, зазначив, що позивач є військовослужбовцем, у вересні 2024 року отримав поранення під час виконання обов`язку із захисту Батьківщини, у зв`язку із цим проходить лікування, що негативно вплинуло на його матеріальний стан, на підтвердження цього надав суду копії медичної документації позивача. (а.с. 87-97)

Представник позивача ОСОБА_3 адвокат Герасимова Т.І. в судовому засіданні підтримала позов у повному обсязі, просила врахувати, що він є військовослужбовцем, має на утриманні непрацездатних батьків, його фізичний стан після поранення є підставою для зменшення розміру аліментів.

Представник відповідача ОСОБА_4 адвокат Мазлова Т.С. заперечила позов, факт погіршення матеріального становища відповідача є недоведеним.

Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Шляхом вільного доступу до Єдиного державного реєстру судових рішень судом встановлено, що судовим наказом, виданим Вишгородським районним судом Київської області від 04.08.2022 у справі №363/2006/22 із ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 в розмірі від заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20.07.2022 і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до копії паспорту серії НОМЕР_1 та копії пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є пенсіонером за віком з 2020 року довічно. (а.с. 14-18)

Згідно копії паспорту серії НОМЕР_3 та копії пенсійного посвідчення № НОМЕР_4 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є пенсіонером за віком з 2014 року довічно. (а.с. 19-22)

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 від батьків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 23)

Згідно медичної документації виписки із медичної картки №14823, виписки із медичної картки хворого ОСОБА_3 №9.18094, консультаційного висновку спеціаліста від 26.12.2024, довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 21.09.2024 №257, первинної медичної картки від 18.09.2024 та консультаційного висновку №27963 вбачається, що ОСОБА_3 є військовослужбовцем Збройних Сил України, 18.09.2024 отримав поранення під час виконання обов`язку із захисту Батьківщини, з 20.09.2024 по 04.10.2024 перебував на стаціонарному лікуванні із діагнозом «вогнепальне осколкове сліпе поранення лівого плеча», виписаний до військової частини НОМЕР_6 . (а.с. 67-75, 92)

Правовідносини між сторонами, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин, регламентуються такими правовими нормами.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За змістом ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки чи інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України закріплено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Обов`язок по утриманню батьками дитини до досягнення нею повноліття законом покладається на обох батьків у рівній мірі. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо утримання дитини (ст. 141 СК України).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства,материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Згідно із ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3.1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3.2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Щодо позовних вимог суд дійшов наступних висновків за результатами розгляду.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК).

Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд вважає, що позивач не надав суду жодних доказів на підтвердження того, що з моменту стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини погіршився його матеріальний стан. Позивачем не доведено факту матеріальної допомоги своїм батькам, оскільки вказуючи на те, що вони є пенсіонерами не може свідчити, що вони потребують допомоги, оскільки матеріали справи не містять відомостей про їх доходи та працевлаштовані вони чи ні, що також впливає на необхідність у надавані їм матеріальної допомоги чи змозі самостійно себе утримувати.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону ст. 192 СК України не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів. Позивачем не додано достатніх доказів на підтвердження факту утримання ним своїх непрацездатних батьків, факту погіршення матеріального становища у зв`язку із лікуванням від отриманого поранення (квитанції про сплату за лікування, купівлю ліків, рахунків по сплаті за лікування тощо).

Враховуючи, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту зміни матеріального становища та сімейного стану платника аліментів, суд не вбачає підстав для зменшення розміру стягуваних з нього аліментів.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення до Київського апеляційного суду через Вишгородський районний суд, або безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення буде складено у строк, що не перевищує п`яти днів з дня оголошення вступної та резолютивної частини рішення.

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_7 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_8 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя Олійник С.В.