ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 632/15/24
Номер провадження 22-ц/818/650/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді (судді-доповідача) Мальованого Ю.М.,

суддів Тичкової О.Ю., Яцини В.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» на рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 23 вересня 2024 року в складі судді Кочнєва О.В. по справі № 632/15/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 , третя особа: Акціонерне товариство «ОТП Банк», про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Акціонерне товариство «ОТП Банк», про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 19 січня 2022 року між АТ «ОТП Банк» та відповідачем укладено кредитний договір № , за умовами якого ОСОБА_1 надано кредит у розмірі 57 225,00 грн на споживчі потреби зі строком повернення до 19 січня 2026 року.

16 грудня 2022 року між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу № 16/12/22, предметом якого є відступлення права вимоги до боржників за кредитними договорами, зазначеними у відповідному реєстрі.

Згідно з реєстром прав вимог № 1 до договору факторингу № 16/12/22 від 16 грудня 2022 року позивач набув право грошової вимоги до відповідача на загальну суму 72 365,79 грн, з яких: 55 842,52 грн - сума заборгованості по тілу кредиту; 16 523,27 грн - сума заборгованості за відсотками; 0 грн - сума заборгованості за комісією та пенею.

Оскільки відповідач в добровільному порядку вказану заборгованість не погашає, позивач просив суд стягнути її з відповідача в примусовому порядку разом із понесеними судовими витратами.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 23 вересня 2024 року у задоволенні позовних вимог ТОВ «Діджи Фінанс» відмовлено у повному обсязі за недоведеністю.

Рішення суду мотивовано тим, що відсутні належні докази перерахування відповідачу коштів по договору № , а також докази, які б підтверджували перехід права вимоги до позивача від первинного кредитора (реєстр боржників). Крім того, з наданих суду доказів неможливо встановити розмір заявленої до стягнення заборгованості.

Не погоджуючись з рішенням суду 22 жовтня 2024 року через систему «Електронний суд» ТОВ «Діджи фінанс» до суду апеляційної інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його вимоги у повному обсязі, вирішити питання щодо судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що до позовної заяви було додано належні докази щодо відступлення права вимоги, а саме: копія Договору факторингу, витяг з Реєстру боржників щодо кредитного договору відповідача, копії платіжних інструкції до Договору факторингу. Позивач не може надати реєстр боржників, бо останній містить інформацію, яка становить банківську таємницю та таємницю фінансової послуги, розголошення якої заборонено без наявності відповідного рішення суду про розкриття банківської таємниці та таємниці фінансової послуги. До позовної заяви було додано розрахунок заборгованості за кредитним договором , в якому детально розписані нарахування суми боргу окремо по категоріям (тіло кредиту, відсотки і т.д.), періоди нарахувань та здійснені погашення по кредиту. Згідно розрахунку заборгованості відповідач неодноразово здійснював погашення кредитної заборгованості, що підтверджує факт отримання ним коштів. Виплата ОСОБА_1 кредитних коштів підтверджується квитанціями, які були додані до позовної заяви, а саме: № 26832959 від 19 січня 2022 року у розмірі 57 225,00 грн та № 26823074 від 19 січня 2022 року у розмірі 2600,00 грн про внесення готівки на картковий рахунок НОМЕР_1 , отримувач ОСОБА_1 . З анкети-заяви на отримання кредиту вбачається, що у відповідача на момент укладення кредитного договору № відсутні відкриті карткові рахунки в інших банках. У випадку, якщо у суду першої інстанції виникли якісь сумніви щодо наданих доказів, він міг зобов`язати позивача з`явитися в судове засідання для надання особистих пояснень.

26 листопада 2024 року через систему «Електронний суд» представник відповідача адвокат Калачов П.А. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін. Відзив мотивовано тим, що висновки суду про недоведеність позову є правильними. В матеріалах справи відсутні належні докази перерахування відповідачу коштів по договору № (меморіальний ордер, будь-які інші первинні документи саме перерахування коштів). Позивачем надані дві квитанції № 28623074 та № 26832959 про здійснення касових операцій від 19 січня 2022 року про сплату відповідачем на користь АТ «ОТП Банк» 2600,00 грн та 57 225,00 грн. Отже, є докази протилежного від отримання кредиту, без пояснення таких платежів та без надання доказів саме отримання кредиту позивачем. Також, в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували перехід права вимоги до позивача від первинного кредитора. Представник позивача в апеляційній скарзі зазначає, що додатково надає двосторонньо підписаний Витяг з Додатку № 1 до Договору факторингу № 16/12/22 від 16 грудня 2022 року, однак до суду першої інстанції він цей доказ не надавав. Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, сплату тіла кредиту, відсотків, комісії, не є належним доказом наявності заборгованості. Зазначений розрахунок з зазначенням конкретного розміру заборгованості є документом, що створений самим позивачем, а, відтак, інформація, зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач.

02 січня 2025 року від ТОВ «Діджи Фінанс» надійшли додаткові пояснення на відзив на апеляційну скаргу, в яких він підтримав доводи позовної заяви та апеляційної скарги. Наголосив на тому, що надав належні докази переходу права вимоги і отримання відповідачем кредитних коштів.

07 січня 2025 року від представника відповідача адвоката Калачова П.А. надійшло клопотання про повернення додаткових пояснень без розгляду, мотивоване тим, що позивачу не надавалось право подавати такі пояснення.

09 січня 2025 року від ТОВ «Діджи Фінанс» надійшли заперечення на вказане клопотання, у якому він просив прийняти його додаткові пояснення на відзив.

Колегія суддів долучає додаткові пояснення позивача до матеріалів справи, оскільки надання пояснень є правом сторони.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» на рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 23 вересня 2024 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 1 статті 369 ЦПК України.

Відповідно до частин 1, 2, 4 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу ТОВ «Діджи Фінанс» слід залишити без задоволення з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 19 січня 2022 року між Акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № , за умовами якого банк надає ОСОБА_1 кредит на загальні споживчі цілі у сумі 57 225,00 грн зі строком повернення до 19 січня 2026 року та сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 40% річних.

Пунктом 3.1. договору передбачено, що банк надає позичальнику кредит безготівково, шляхом перерахування кредитних коштів на платіжну картку, емітовану банком на ім`я позичальника, або шляхом видачі готівкою суми кредиту позичальнику через касу банку, зменшений на утриману банком комісійну винагороду за видачу кредиту, а також на оплату додаткових послуг банку, страхової премії страховій компанії, якщо вищезазначені суми включені до суми кредиту та з подальшим перерахуванням цих сум за цільовим використання кредиту згідно з дорученням позичальника (а.с. 3-5).

До кредитного договору долучений підписаний ОСОБА_1 паспорт споживчого кредиту з інформацією про контактні дані кредитодавця, умови кредитування, орієнтовну реальну річну процентну ставку, загальну вартість кредиту, порядок повернення кредиту, графік платежів та розрахунок загальної вартості кредиту, а також анкета-заява на отримання кредиту від 17 січня 2022 року та графік платежів і розрахунок загальної вартості кредиту, анкета-заява позичальника щодо кредитної заборгованості (а.с. 5 - 8).

Позивачем надано копії квитанцій № 28623074 та № 26832959 про здійснення касових операцій від 19 січня 2022 року, з яких вбачається, що платником та отримувачем є ОСОБА_1 , банк платника АТ «ОТП Банк», внесено готівкою на картковий рахунок 2600,00 грн та 57 225,00 грн (а.с. 11).

Відповідно до складеного АТ «ОТП Банк» розрахунку станом на 15 грудня 2022 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № становить 72 365,79 грн, з яких: 55 842,52 грн сума заборгованості по тілу кредиту; 16 523,27 грн сума заборгованості за відсотками (а.с. 24).

16 грудня 2022 року між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу № 16/12/22, предметом якого є відступлення права вимоги до боржників за кредитними договорами, зазначеними у відповідних реєстрах (а.с. 12-19).

На підтвердження оплати за договором факторингу ТОВ «Діджи Фінанс» надано копії платіжних інструкцій від 16 грудня 2022 року № 2892 та № 2893 на суми 825 437,62 грн та 764 494,76 грн (а.с. 21).

Згідно із витягом з додатку до договору факторингу № 16/12/22 від 16 грудня 2022 року у ОСОБА_1 наявна заборгованість за кредитним договором № від 19 січня 2022 року у загальному розмірі 72 365,79 грн, з яких: 55 842,52 грн - сума заборгованості по тілу; 16 523,27 грн - сума заборгованості за відсотками (а.с. 20).

У січні та червні 2023 року ТОВ «Діджи Фінанс» складено досудові вимоги на адресу ОСОБА_1 щодо погашення заборгованості за кредитним договором від 19 січня 2022 року в розмірі 72 365,79 грн (а.с. 22-23).

Доказів направлення ОСОБА_1 та отримання ним таких вимог позивачем не надано.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

За змістом положень статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина 1 статті 510 ЦК України).

Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини 1 цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

Згідно із частиною 1 статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами частини 1 статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (стаття 519 ЦК України).

Таким чином, у ЦК України встановлена можливість замінити кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору, вчинивши відповідний правочин у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається.

При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора у зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад в частині кредитора.

За змістом частини 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

У частині 3 статті 12, частині 1, 6 статті 81 ЦПК України закріплено загальне правило розподілу обов`язків з доказування, а саме кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши належні, допустимі, достовірні та достатні докази відповідно до вимог статей 77-80 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1, 2 статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Отже, належність доказів - це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами у процесі встановлення об`єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, зобов`язана їх довести, надавши суду докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про такі обставини. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

За загальним правилом, встановленим у статтях 89, 264 ЦПК України обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

У постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 334/3056/15 зазначено, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

У постанові від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором Верховний Суд зазначив, що банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Таким чином, з наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі № 755/2284/16-ц, провадження № 61-4685св19.

Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14-ц.

З огляду на предмет спору та обставини, на які позивач посилався як на підставу своїх позовних вимог, ТОВ «Діджи Фінанс» було зобов`язане надати суду докази на підтвердження укладення між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 кредитного договору № від 19 січня 2022 року, надання останньому кредиту у відповідності до умов цього договору, наявності заборгованості та докази на підтвердження переуступки на його користь прав вимоги за таким договором у відповідному розмірі.

За умовами кредитного договору № від 19 січня 2022 року сторонами передбачено надання кредиту у розмірі 57 225,00 грн.

Разом з тим, ТОВ «Діджи Фінанс» не надало суду належних і допустимих доказів на підтвердження надання ОСОБА_1 кредиту, таких як платіжне доручення, меморіальний ордер тощо.

З наданих позивачем копій квитанцій № 28623074 та № 26832959 про здійснення касових операцій від 19 січня 2022 року вбачається, що платником та отримувачем за ними є ОСОБА_1 , банк платника АТ «ОТП Банк», внесено готівкою на картковий рахунок 2600,00 грн та 57 225,00 грн (а.с. 11). Тобто ці квитанції підтверджують внесення ОСОБА_1 готівкових коштів на його ж рахунок. Натомість, доказів видачі йому банком готівкою кредитних коштів (меморіального ордеру, заяви на видачу готівки тощо) або перерахування банком кредитних коштів на його рахунок у безготівковій формі (виписки по рахунку, платіжного доручення) суду не надано.

Посилання на те, що ОСОБА_1 кілька разів погашав кредит, не звільняють позивача від процесуального обов`язку надати докази видачі кредиту.

Також позивачем не надано виписки з особового рахунку ОСОБА_1 , яка є належним доказом заборгованості та її розміру.

Розрахунок заборгованості, на який посилався позивач у позові, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, а отже, не є належним доказом наявності заборгованості. Такий розрахунок з зазначенням конкретного розміру заборгованості є документом, що створений самим кредитором, а, відтак, інформація, зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач.

Крім цього, на підтвердження набуття права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «Діджи Фінанс» надало копію договору факторингу № 16/12/22 від 16 грудня 2022 року. Проте додаток № 1 до договору факторингу, яким є реєстр боржників, позивач суду не надав.

У самому договорі факторингу № 16/12/22 від 16 грудня 2022 року не зазначено про передання ТОВ «Діджи Фінанс» права вимоги за кредитним договором № від 19 січня 2022 року.

Відповідно до умов договору факторингу АТ «ОТП Банк» та ТОВ «Діджи Фінанс» дійшли згоди щодо передачі прав вимоги за реєстром боржників до договору факторингу.

Водночас, позивачем не було надано суду підписаного ним та банком акту прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 16/12/22 від 16 грудня 2022 року, у якому було б зазначено про передачу права грошової вимоги за кредитним договором № від 19 січня 2022 року. Наявна у матеріалах справи форма Акту приймання-передачі реєстру боржників, яка долучена до договору факторингу, не є належним доказом передачі такого реєстру боржників, оскільки не містить дати, підписів сторін, а є лише додатком до вказаного договору.

Колегія суддів враховує, що витяг з додатку до договору факторингу № 16/12/22 від 16 грудня 2022 року, долучений до позовної заяви, був сформований ТОВ «Діджи Фінанс» в односторонньому порядку та не містить підпису уповноваженої особи АТ «ОТП Банк», а також будь-яких посилань на первинні документи, які б підтверджували розмір заборгованості, яку відступає первісний кредитор. Фактично доданий витяг є документом, що надрукований позивачем та підписаний його керівником, що не є ідентичним копії оригінального документа.

Наданий разом з апеляційною скаргою витяг з додатку до договору відступлення права вимоги № 13 від 12 листопада 2021 року колегією суддів не приймається, адже стосується іншого договору відступлення права вимоги, а не договору факторингу № 16/12/22 від 16 грудня 2022 року, та боржником у ньому вказана інша особа ОСОБА_2 , а не ОСОБА_1 (а.с. 72).

До того ж, позивачем не зазначено поважних причин, які б перешкоджали йому надати усі наявні у нього докази до суду першої інстанції, що позбавляє суд апеляційної інстанції права приймати нові докази в силу вимог частини 3 статті 367 ЦПК України.

Доводи ТОВ «Діджи Фінанс» щодо того, що суд першої інстанції у разі сумнівів щодо наданих доказів міг зобов`язати його з`явитися в судове засідання для надання особистих пояснень, колегія суддів відхиляє, оскільки в силу принципів змагальності і диспозитивності це не є обов`язком суду.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Отже, з огляду на положення статей 12, 13 ЦПК України, саме позивач мав визначитися із обсягом доказів, на яких він ґрунтує свої вимоги, та надати суду відповідні докази. При цьому слід врахувати, що ТОВ «Діджи Фінанс» є фінансовою компанією та має бути обізнаним щодо того, якими саме доказами мають бути підтверджені обставини надання кредиту, наявності заборгованості та передання права вимоги. Відповідно, ризики ненадання таких доказів мають бути покладені саме на ТОВ «Діджи Фінанс».

Враховуючи викладене, вирішуючи даний спір в межах заявлених позовних вимог, суд першої інстанції, належним чином дослідивши та давши оцінку поданим позивачем доказам, дійшов законного і обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Діджи Фінанс» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № від 19 січня 2022 року, укладеним з АТ «ОТП Банк», внаслідок недоведеності обставин, на які позивач посилався в обґрунтування своїх вимог.

ТОВ «Діджи Фінанс» в апеляційній скарзі не спростував висновків суд першої інстанції щодо ненадання ним доказів на підтвердження факту видачі АТ «ОТП Банк» відповідачу кредиту, наявності і дійсного розміру заборгованості, а також відступлення ТОВ «Діджи Фінанс» права вимоги за вказаним кредитним договором.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційну скаргу ТОВ «Діджи Фінанс» слід залишити без задоволення, а рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 23 вересня 2024 року - без змін.

Оскільки апеляційна скарга ТОВ «Діджи Фінанс» задоволенню не підлягає, підстав для перерозподілу судових витрат у суду апеляційної інстанції немає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» залишити без задоволення.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 23 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 13 лютого 2025 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.Ю. Тичкова

В.Б. Яцина