Провадження 2/127/2992/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2025 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Волошин С.В., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Бездітної Тетяни Вячеславівни про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служби у справах дітей Вінницької міської ради, про визначення способів участі батька у вихованні дитини,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служби у справах дітей Вінницької міської ради, про визначення способів участі батька у вихованні дитини.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 26.06.2024 прийнято справу до розгляду у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 28.01.2025 підготовче провадження у справі закрито, призначено розгляд справи по суті на 14.02.2025.

14.02.2024 на адресу суду від представника позивача адвоката Бездітної Т.В. надійшла заява про забезпечення позову, в якій просить встановити обов`язок ОСОБА_2 надавати ОСОБА_1 можливість безперешкодного побачення, спілкування та спільного проведення часу з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не менше трьох разів на тиждень: кожен вівторок та четвер з 19 год. 00 хв. до 21 год. 00 хв; кожна субота з 10 год. 00 хв. до неділі 10 год. 00 хв. поза межами постійного місця проживання дитини, без обмеження місця прогулянок, без присутності матері, до набрання чинності рішенням суду у даній справі.

Заява мотивована тим, що предметом спору у даній справі є немайнові вимоги позивача у сімейних правовідносинах, які виникли щодо визначення способів і порядку участі батька у вихованні дитини. Представник позивача зазначає, що після розірвання шлюбу між сторонами, відповідач створює перешкоди позивачу у спілкуванні та вихованні спільного сина, взагалі не надаючи можливості побути разом з дитиною. Позивач неодноразово звертався до працівників поліції з метою фіксування факту відмови відповідача побачитись із сином позивачу. У зв`язку з чим, позивач з метою захисту своїх прав, звернувся до суду з позовом про визначення способів участі батька у вихованні дитини. Представник позивача вказує на те, що необхідність застосування заходів забезпечення позову випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування таких заходів призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову. Також представник зазначає те, що справа в провадженні суду перебуває досить тривалий термін, та з початку лютого 2024 відповідач взагалі перестала надавати дитину батьку для побачень, вона неодноразово змінювала дитячий садочок дитини та батько на даний час не обізнаний про те, який ДНЗ відвідує дитина. Відтак, з метою забезпечення збереження емоційного зв`язку батька з дитиною на період розгляду справи просила суд вжити заходів забезпечення позову, що відповідатиме як інтересам дитини так і інтересам позивача.

Дослідивши заяву про забезпечення позову, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

За змістом ч.ч.1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду та наслідками встановлення обов`язку або заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії чи встановлення відповідачу обов`язку вчинити певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав і законних інтересів інших учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та визначаються судом залежно від фактичних обставин у кожному конкретному випадку, однак будь-який сімейний спір стосовно дитини повинен вирішуватися з урахуванням та найкращим забезпеченням інтересів дитини.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, так як питання обґрунтованості заявлених вимог є предметом дослідження судом під час розгляду справи по суті і не вирішується судом під час розгляду заяви про забезпечення позову, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суд (постанова від 16 серпня 2018 року у справі №910/1040/18).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.263 ЦПК України).

Згідно з диспозицією ч. 10 ст. 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за своїм змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, яка, як вказує представник позивача у заяві про забезпечення позову, веде себе недобросовісно, обмежила спілкування позивача зі спільною дитиною, внаслідок чого спілкування позивача з дитиною повністю припинено. Як зазначено у заяві, наведена поведінка відповідача, обумовила фактичне припинення психоемоційного контакту позивача з дитиною.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вжити негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

З позовної заяви та заяв про зміну предмету позову вбачається, що предметом позовних вимог є визначення способів участі батька у вихованні дитини, та встановлення графіку участі батька у вихованні дитини та спілкування з нею. Між тим, зміст заяви про забезпечення позову представника позивача за своїм характером та юридичною природою є вимогою про встановлення певного графіку побачень відповідача з дитиною на час розгляду справи судом, що перекликається з позовними вимогами, однак не є тотожними змісту позовних вимог.

За час перебування справи в провадженні суду судом встановлено, що позивач та відповідач перебувають в неприязних стосунках, вони не можуть домовитись щодо порядку участі батька (позивача по справі) у вихованні та спілкуванні з дитиною. Відповідач позовні вимоги визнає частково та пропонує свій графік участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною.

Верховний Суд у постанові від 09 серпня 2023 року у справі № 752/13587/20 виснував про «необхідність поновлення та підтримання контакту матері з дитиною, у тому числі під час розгляду спору по суті. Зустрічі матері з дочкою та їх спілкування мали б сприяти відновленню та налагодженню емоційних стосунків ОСОБА_1 з малолітньою дочкою, що відповідає законним інтересам дитини. Крім того, враховуючи предмет спору, який виник між сторонами, обраний вид забезпечення позову є доцільним та співмірним із заявленими позовними вимогами, а невжиття таких заходів може призвести до істотного порушення прав та охоронюваних законом інтересів заявника та утруднити виконання рішення суду в майбутньому. Отже, у справі належним чином обґрунтована необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, застосованих апеляційним судом. При цьому забезпечення найкращих інтересів дитини не виключає можливого втручання у приватне та сімейне життя одного з батьків дитини і не завжди може відповідати найкращим інтересам одного з батьків (постанова Верховного Суду від 02 листопада 2022 року у справі № 686/8535/20)».

Суд звертає увагу, що в даній справі спір виник щодо участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею.

Слід зазначити, що частиною 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України встановлено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч.5 статті 157 цього Кодексу. За нормами ст.153 Сімейного Кодексу України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Вирішення батьками питань щодо виховання дитини врегульовано ст. 157 Сімейного Кодексу України, нормами якої передбачено, що той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Нормами ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» встановлюється право дитини на контакт з батьками, які проживають окремо. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Як слідує з матеріалів справи на даний час малолітній син сторін ОСОБА_3 проживає з матір`ю. Як стверджує представник позивача, ОСОБА_2 свідомо перешкоджає позивачу у спілкуванні з сином і не надає жодної інформації щодо сина, що на переконання сторони позивача може призвести до втрати безпосередніх емоційних контактів з дитиною та як наслідок до неможливості виконання рішення суду у справі.

Саме ці обставини і стали підставою для забезпечення позову шляхом забезпечення можливості спілкування з малолітнім сином на час розгляду справи три рази на тиждень.

Верховний Суд у справі №757/33742/19-ц від 22 червня 2022 року зауважив, що у таких чутливих правовідносинах, враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи, заходи забезпечення позову, що полягають у визначенні часу та місця побачення і спілкування дитини з одним із батьків, який на час розгляду справи проживає окремо від неї, спрямовані на усунення перешкод у спілкуванні дитини з цим із її батьків на час вирішення по суті спору.

Також у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 750/9620/20 Верховний Суд вказав, що створювані одним із батьків для іншого протягом тривалого часу перешкоди у вихованні дитини та спілкуванні з нею мають наслідком руйнування зв`язків із сім`єю, до якої належить як батько, так і мати дитини, а отже в такому разі поведінка того із батьків, хто створює перешкоди, суперечить сімейним цінностям та не відповідає найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Запропонований у заяві про забезпечення позову порядок спілкування з малолітньою дитиною на час розгляду справи загалом складає три рази на тиждень, є меншими вимогами, ніж заявлені у позові, а отже, не можуть вважатися тотожними до позовних вимог та є з ними співмірними.

При цьому суд враховує проживання дитини з матір`ю, а тому такий спосіб є підтриманням емоційного зв`язку дитини з тим з батьків, з ким вона не проживає, що відповідатиме її інтересам, та покликане запобігти відчуженню одного з батьків та збереження його контакту з дитиною.

Задоволення клопотання про забезпечення позову у справі про визначення способів участі батька у вихованні малолітньої дитини не порушує права відповідачки, як матері, оскільки забезпечення позову є процесуальною дією тимчасового характеру, а не вирішенням спору по суті.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «К. га Т. проти Фінляндії» Суд повторює, що право взаємного спілкування одного з батьків та дитини становить основоположний елемент «сімейного життя» у розумінні статті 8 Європейської Конвенції з прав людини (1950 року). Тобто кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Тому незабезпечення позову у даній конкретній справі буде порушенням статті 8 Конвенції.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заяву адвоката Бездітної Т.В., про забезпечення позову, яка подана в інтересах позивача, слід задовольнити частково та зобов`язати ОСОБА_2 , до набрання законної сили рішенням суду у даній справі, надавати ОСОБА_1 можливість спілкування з малолітньою дитиною ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , кожен вівторок та четвер з 19 год. 00 хв. до 21 год. 00 хв., та кожну суботу з 10 год. 00 хв. до 15 год. 00 хв., поза межами постійного місця проживання дитини, без обмеження місця прогулянок, без присутності матері, до набрання чинності рішенням суду у даній справі.

В задоволенні решти вимог заяви слід відмовити, оскільки суд на даний час не досліджував фактичні обставини справи, не встановлено графік за яким дитина проживає на вихідних, участь в яких заходах (гуртках, тощо) приймає дитина, а тому ночівля дитини у позивача з суботи на неділю кожного тижня, може виявитись для відповідача та самої дитини занадто обтяжливим.

Відповідно до частини першої та другої ст. 157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження. Примірник ухвали про забезпечення позову залежно від виду вжитих заходів одночасно з направленням заявнику направляється судом для негайного виконання всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

На підставі викладеного та керуючись ст. 149, 150, 153, 157 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 , яка подана його представником ОСОБА_4 , про забезпечення позову - задовольнити частково.

Вжити заходи забезпечення позову та зобов`язати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до набрання законної сили рішенням суду у даній справі надавати ОСОБА_1 можливість спілкування з малолітньою дитиною ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , кожен вівторок та четвер з 19 год. 00 хв. до 21 год. 00 хв., та кожну суботу з 10 год. 00 хв. до 15 год. 00 хв., поза межами постійного місця проживання дитини, без обмеження місця прогулянок, без присутності матері, до набрання чинності рішенням суду у даній справі.

В задоволенні решти вимог заяви відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Строк пред`явлення ухвали до виконання становить три роки.

Копію ухвали надіслати сторонам по справі.

Ухвала набрала законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвалу про забезпечення позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: