Справа № 196/1365/24
№ провадження 2/196/61/2025
12 лютого 2025 року с-ще Царичанка
Царичанський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді Бабічевої Л.П.,
за участю секретаря судового засідання Шевченко Т.І., учасники справи:
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аваліст»,
відповідач: ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Царичанка Дніпропетровської області у порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аваліст» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аваліст»» звернулось до Царичанського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Згідно реєстру боржників №1 до Договору факторингу, відповідач станом на 16.12.2021р. має заборгованість по кредитному договору в розмірі 52 320.26 грн., з яких: 33 130.00 грн. сума заборгованості за кредитом, 19 190.26 грн. сума заборгованості за відсотками.
Однак відповідач належним чином зобов`язання за кредитним договором не виконав, тому має непогашену заборгованість перед позивачем в сумі 52 320.26 грн. Крім того, згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України відповідач має сплатити на користь позивача 20 686.96 грн. - сума інфляційних втрат, 4 335.91 грн. - 3% річних.
Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 77 343.13 грн., з яких: 52 320.26 грн. заборгованість по кредиту, 20 686.96 грн. - сума інфляційних втрат, 4 335.91 грн - 3% річних, судовий збір в розмірі 3028.00 грн., 5000.00 грн. витрат на правову допомогу.
Ухвалою судді Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2024 року було відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 75).
У судове засідання представник позивача адвокат Косяк Н.В. не з`явилась, подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с. 186-189).
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання повторно не з`явився, про місце, день та час слухання справи відповідач був повідомлений належним чином згідно з порядком, встановленим ст.128 ЦПК України (а.с. 85-86, 92-93, 146-147, 150-151, 152-153, 154-155, 156-157, 167-167, 175-176, 177-178, 180, 182-183). Відповідач про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності не надходило, відзив на позов не подав, а тому суд відповідно до ст.280ЦПК України за наявності згоди позивача розглядає справу при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
12 лютого 2025 року судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Шляхом підписання вищевказаної заяви-анкети відповідач підтвердив, що: 1) Банк надав Клієнту в письмовій формі та в повному об`ємі інформацію передбачену pаконодавством, що захищає права споживачів; 2) Клієнта перед укладенням Договору ознайомлено з інформацією, визначеною Паспортом споживчого кредиту, необхідною для отримання Кредиту із порівнянням різних пропозицій Банку з метою прийняття обґрунтованого рішення щодо укладення Договору та отримання Кредиту на сприятливих для Клієнта умовах; 3) з Договором, Правилами, Інформаційним листком, Тарифами Банку/Тарифним пакетом приватного банківського обслуговування, що розміщені на Офіційному сайті Банку, ознайомлений і згодний, а також зобов`язується їх належно та неухильно виконувати; 4) отримав свій примірник Заяви-анкети, Інформаційний листок (у разі оформлення Кредиту) та іншу документацію, на розсуд Банку, яка необхідна Клієнту для користування банківськими послугами.
На виконання умов договору відповідач отримав в АТ «ОТП Банк» емітовану на його ім`я картку № НОМЕР_1 , що підтверджується відповідною розпискою (а.с. 14).
13.07.2018 р. відповідачем був підписаний паспорт споживчого кредиту АТ «ОТП Банк» (а.с.9), також відповідач 13.07.2018 р. звернувся до АТ «ОТП Банк» із анкетою-заявою на встановлення кредитної лінії (а.с.11).
Відповідач був ознайомлений з умовами кредитування, згоду на укладення договору про надання кредиту особисто засвідчив своїм підписом, що є доказом того, що сторони погодилися з умовами договору (а.с. 8).
16.12.2021 р. між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «ФК «Аваліст» було укладено договір факторингу № 16/12/21, у відповідності до якого АТ «ОТП Банк» передало (відступило) ТОВ «ФК «Аваліст» належні йому права вимоги до боржників за кредитними договорами, укладеними між АТ «ОТП Банк» та боржниками, в розмірі портфеля заборгованості (а.с. 41-45).
Відповідно до п.3.1 договору факторингу підписанням цього договору клієнт гарантує, що йому належить право вимоги до боржників, зазначених у реєстрі боржників.
Згідно із п. 6.2.3. вищевказаного договору факторингу, право вимоги переходить до ТОВ «ФК «Аваліст» з моменту підписання сторонами цього договору, після чого ТОВ «ФК «Аваліст» стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості. При цьому виконання ТОВ «ФК «Аваліст» та АТ «ОТП Банк» умов, що визначені цим пунктом, є необхідною та достатньою підставою для оформлення відступлення права вимоги. Додаткового оформлення відступлення прав вимоги у цих випадках не вимагається.
Згідно акту приймання-передачі реєстру боржників №1 по Договору Факторингу №16/12/21 від 16.12.2021 р. клієнт передав, а фактор прийняв згідно з вимогами п.8.3 Договору факторингу №16/12/21 від 16.12.2021 р. реєстр боржників №1 (а.с.47).
Згідно історії змін кредитного ліміту за період з 13.07.2018 по 16.12.2021 від 10.01.2022 року, 13.07.2018 р. відповідачу було встановлено кредитний ліміт в розмірі 28 907.00 грн., 21.11.2018 р. в розмірі 39 000.00 грн., 06.05.2020 р. 33 130.00 грн. (а.с.144).
З наданих виписок з особового рахунку відповідача з 13.07.2018 р. по 03.12.2018 р., 03.12.2018 р. по 17.12.2021 р., вбачається, що відповідач користувався грошовими коштами позивача (а.с.123-143).
Відповідно до ст.525, 526, ст.530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином у встановлені строки, а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Згідно з ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
У зв`язку із чим, суд доходить висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором у розмірі 52 320.26 грн., яка складається з суми заборгованості за основною сумою кредиту - 33 130.00 грн. та суми заборгованості за відсотками по кредиту - 19 190.26 грн.
Що стосується вимог в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних за прострочення грошового зобов`язання, суд зазначає таке.
Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ в Україні з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб в Україні введено воєнний стан, який Указами Президента України був продовжений і діє на цей час.
Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року №2120-IX (набрав чинності 17.03.2022) розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18 такого змісту: у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Отже, позивач має право на стягнення інфляційних втрат, а також трьох процентів річних від простроченої суми, нарахованих на підставі ст.625 ЦК України, за період по 23.02.2022 р. включно.
Позивачем ТОВ «ФК «Аваліст» на підставі ст.625 ЦК України нараховано відповідачу за період з 16.12.2021 по 19.09.2024 суму 3 % річних в розмірі 4 335.91 грн., а також інфляційних втрат за час прострочення виконання грошових зобов`язань в розмірі 20 686.96 грн. (а.с.49-50).
Вирішуючи позовну вимогу про стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат, суд доходить такого.
Як вбачається із розрахунку 3 % річних, позивачем нараховано проценти на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України за період з 16.12.2021 р. до 19.09.2024 р. (а.с. 49-50).
Суд розглядає справу виключно в межах заявлених позивачем вимог (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).
Так, 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 16.12.2021 по 23.02.2022 становлять:
52 320.26 гривень (сума заборгованості, розмір якої впродовж вказаного періоду не змінювався) х 70 днів (кількість днів прострочення) х 3%/365 = 301.02 гривень.
Отже, сума 3 % річних у розмірі 301.02 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, в іншій частині позовні вимоги є такими, що не ґрунтуються на законі.
Щодо стягнення інфляційних втрат, то суд зазначає таке.
Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. З урахуванням останніх правових позицій, висловлених Верховним Судом, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, що також має місце у справі, що розглядається, інфляційна складова за певний місяць враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці (час прострочення у неповному місяці більше 15 днів - за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу; час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (15 днів) - за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується).
Згідно розрахунку інфляційних втрат, позивачем нараховано інфляційні втрати на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України з січня 2022 року по серпень 2024 року включно (а.с. 49-50).
Інфляційні втрати за період з січня 2022 р. по лютий 2022 р. становлять:
52 320.26 (сума заборгованості, розмір якої впродовж вказаного періоду не змінювався) х 102.92 (сукупний індекс інфляції за січень - лютий 2022 року) = 53 848.01 - 52 320.26 грн. = 1527.75 грн.
Отже, за період з 16.12.2021 до 23.02.2022 р. з відповідача на користь позивача підлягають стягненню на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України 3 % річних в сумі 301.02 грн. та інфляційні втрати з січня 2022 р. по лютий 2022 р. в сумі 1527.75 грн. В іншій частині позовні вимоги є такими, що не ґрунтуються на законі.
Що стосується укладеного договору факторингу, суд зазначає наступне.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові (ч. 1 ст. 1084 ЦК України).
Разом із тим щодо суб`єктного складу таких правовідносин ч. 3 ст.1079 ЦК України визначає, що фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» встановлює загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг.
Зокрема, у п. 1 ч. 1 ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначено, що фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг.
Згідно з п. 5 ч. 1 ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.
За п. 11 ч. 1 ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» факторинг є фінансовою послугою.
У ч. 1 ст.7 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» зазначено, що юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов`язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ.
Таким чином, фактор для надання фінансової послуги повинен бути включеним до державного реєстру фінансових установ.
Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 25 вересня 2015 року по справі № 6-979цс15, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.
Згідно єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 52) ТОВ «ФК «Аваліст» за своїм правовим статусом відноситься до юридичних осіб, що мають статус фінансових установ, які відповідно до Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» мають право здійснювати діяльність з надання фінансових послуг на території України.
У зв`язку із чим, суд доходить висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентами.
Щодо витрат на правничу допомогу, то суд зазначає наступне.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша друга статті 133 ЦПК України).
Судом встановлено, що позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000.00 грн. надано договір № 07/23 від 14 лютого 2023 року про надання правової допомоги (а.с.53), ордер на надання правничої (правової) допомоги серія АІ №1642360 (а.с.54), свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серія КС №9632/10 (а.с.55), акт №150 приймання-передачі наданих послуг від 10.10.2023 (а.с.56); платіжна інструкція №333 від 28.06.2024 р.(а.с.57).
Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Суд враховує, що вказана категорія справ відноситься до малозначних та розглядається у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням ціни позову, а також те, що представник позивача безпосередньої участі у судових засіданнях не брав, зазначивши у поданій до суду заяві про розгляд справи у її відсутність (а. с.186-189), тому заявлена сума у 5 000 грн. є завищеною.
Отже, суд вважає за необхідне, виходячи з засад розумності, беручи до уваги співмірність розміру витрат на виконання професійної правничої допомоги з ціною позову та обсягом фактично виконаних робіт, а також пропорційності стягнення судових витрат, стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 2000 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжною інструкцією в національній валюті № 197 від 28 червня 2024 року про сплату судового збору у розмірі 3028.00 грн. (а.с. 1). Враховуючи те, що задоволено 70,01% позовних вимог (54 149.03 грн. від 77 343.13 грн. складає 70.01%), суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, яка становить 2 119 грн. 90 коп. (3 028.00 грн. х 70.01% : 100).
На підставі викладеного,
керуючись ст. ст. 12, 13, 78-80, 81, 258, 259, 265, 267-268, 352 ЦПК України, суд,-
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аваліст» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_4 , остання відома адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ; остання відома адреса місця проживання: АДРЕСА_2 .
Суддя Л.П. Бабічева