Справа № 149/77/25
Провадження №2/149/281/25
Номер рядка звіту 79
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13.02.2025 р. Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючої судді Робак М. В.,

при секретарі Поліщук Л. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні без виклику осіб в місті Хмільнику цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Хмільницький завод залізнобетонних виробів" про стягнення заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку

В С Т А Н О В И В:

08.01.2025 позивачка звернулась до суду з зазначеним вище позовом, який обгрунтовує тим, що з 13.06.1985 до 31.07.2024 вона працювала на посаді головного бухгалтера у ТОВ "Хмільницький завод залізнобетонних виробів". При її звільненні за власним бажанням відповідачем не виплачено заробітну плату в сумі 18136,42 грн, а також компенсація за невикористанні відпустки у сумі 59489,21 грн. Про наявність саме такого розміру боргу вона дізналась із довідки виданої відповідачем 09.12.2024 №2. Враховуючи, що на її неодноразові звернення відповідач не виплатив зазначену нею заборгованість, просить позовні вимоги задоволити.

Крім того, позивачка просить поновити їй строк для звернення до суду із даною позовною заявою, оскільки через незадовільний стан здоров"я, а також відсутність офіційної інформації про розмір боргу перешкодили їй звернутись до суду у тримісячний строк з дня її звільнення.

Ухвалою суду від 09.01.2025 відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. Відповідачу запропоновано подати відзив на позовну заяву.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не надходило.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини.

Згідно копії трудової книжки ОСОБА_1 з 13.06.1985 по 31.07.2024 працювала у Товаристві з обмеженою відповідальністю "Хмільницький завод залізнобетонних виробів"(а.с.12-13)

Наказом від 31.07.2024 №6 ОСОБА_1 звільнено з займаної посади за власним бажанням з 31.07.2024. Вирішено нарахувати та виплатити компенсацію за невикористану відпустку за період з 13.06.2016 по 31.07.2024, за 252 к.д.+ 16 д. інваліду третьої групи, всього 268 к.д. (а.с 9)

У відповідності до довідки про заборгованість із заробітної плати від 09.12.2024 №2 станом на 09.12.2024 заборгованість із заробітної плати ОСОБА_1 становить 77625,63 грн (а.с. 8)

Згідно виписок із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, ОСОБА_1 зверталась за медичною допомогою 13.09.2024, 14.08.2024,04.12.2024, 14.10.2024 (а.с.4,5,6,7)

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 21 Закону України "Про оплату праці" встановлено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно статті 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Частиною 1 статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст. 4 ЦПК України).

Згідно із ч. 1 статті 3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Як передбачено ч. 1 статті 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Відповідно до статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно із ч. 1статті 83 КЗпП України та ч. 1 статті 24 Закону України "Про відпустки", у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Аналіз ч. 1 ст.47, ч. 1 ст.83, ст.116 КЗпП України, ч. 1ст. 24 Закону України "Про відпустки", свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за не використану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника.

Як убачається з наданих позивачкою доказів, зокрема довідки про заборгованість із заробітної плати, відповідачем обов"язок по виплаті заробітної плати та грошової компенсації за не використані позивачкою дні щорічної відпустки, у день звільнення не виконано та станом на 09.12.2024 рахується заборгованість із заробітної плати в розмірі 18136,42 грн. , а також 59489,21 грн компенсації за невикористану відпустку.

При невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Проте, позивач не ставить питання про виплатиту їй середнього заробіту за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Розмір заборгованості сторонами не оспорюється.

За таких обставин, суд вважає, що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню заборгованість із заробітної плати в розмірі 18136,42 грн. , а також 59489,21 грн компенсації за невикористану відпустку.

Вирішуючи клопотання позивачки про поновлення строку звернення до суду із позовною заявою, суд виходить з наступного.

Положеннями статті 233 КЗпП України, встановлено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Положеннями статті 234 КЗпП України також передбачено, що у разі пропуску з поважних причин строків, установленихстаттею 233цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року.

Оскільки відповідачем не надані суду докази виконання ним обов`язків, передбачених ст.ст. 47, 116 КЗпП України в частині письмового повідомлення позивачки про нараховані та виплачені суми при звільненні до дати звернення позивачки до суду, а довідку про заборгованість позивачка отримала 09.12.2024, з урахуванням незадовільного її стану здоров"я, суд вважає, що ОСОБА_1 пропустила трьохмісячний строк звернення до суду з даним позовом з поважних причин, а тому його необхідно поновити.

Враховуючи встановлені в судовому засідані обставини, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до п. 7 ч. 1ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання зокрема, чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

Згідно п. 2 ч. 1ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Керуючись ст.ст. 76-81,141,258,264, 265,273, 354,355, 430 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк для звернення до суду із позовною заявою про стягнення заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Хмільницький завод залізнобетонних виробів" на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) нараховану, але не виплачену заробітну плату, у розмірі 18136 (вісімнадцять тисяч сто тридцять шість) грн 42 коп та компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 59489 (п"ятдесят дев"ять тисяч чотириста вісімдесят дев"ять) грн 21 коп.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Хмільницький завод залізнобетонних виробів" на користь держави судовий збір в сумі 1211 грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду Вінницької областіпротягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Марина РОБАК