справа № 372/2024/24 головуючий у суді І інстанції Кравченко М.В.
провадження № 22-ц/824/3787/2025 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 лютого 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Надточий К.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 13 серпня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Універсал Банк» про захист прав споживачів, повернення коштів, відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та просила зобов`язати Акціонерне товариство «Універсал Банк» повернути кошти на рахунок ОСОБА_1 , що були безпідставно списані 14 листопада 2023 року у розмірі 30 531,53 гривень з рахунку НОМЕР_1 . Зобов`язати Акціонерне товариство «Універсал Банк» повернути в повному обсязі кошти на рахунок НОМЕР_1 , що списані як відсотки за використання кредиту у розмірі 1 678,43 гривень. Зобов`язати Акціонерне товариство «Універсал Банк» сплатити на рахунок ОСОБА_1 пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день від дня списання з рахунку коштів за помилковою платіжною операцією до дня повернення коштів на рахунок неналежного платника (згідно Закону України Про платіжні послуги ст.86 п.10). Стягнути з Акціонерного товариства «Універсал Банк» на корить ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10 000 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона є споживачем фінансових послуг Акціонерного товариства «Універсал Банк», має відкритий рахунок НОМЕР_1 . 11 листопада 2023 року вона знаходилась у Швейцарії та очікувала повідомлення від пошти Швейцарії про доставку. Отримавши таке повідомлення вона зробила оплату за доставку шляхом вводу даних картки на сайті пошти Швейцарії. Таке використання відповідає умовам і правилам обслуговування в АТ «Універсал Банк» та не може трактуватися як дія, що сприяє втраті інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. 13 листопада 2023 року вона отримала повторне повідомлення від пошти Швейцарії, тому запідозрила про заволодіння шахраями даними її карти. Після чого Клієнтка відкрила офіційний сайт АТ «Універсал Банк», виконала чітко та в повному обсязі дії, що були зазначені на сайті та прописані в Умовах і правилах обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк», а саме звернулася до банку для блокування карти за допомогою мобільного додатку, 13 листопада 2023 року о 08:53 карту було заблоковано, цей факт підтверджується довідкою від 04 грудня 2023 року. Таким чином вона скористалася своїм правом та у законний спосіб звернулась до банку з вимогою зупинити будь-яке використання платіжного інструмента в спосіб прописаний в договорі з банком, а саме за допомогою мобільного додатку. З моменту повідомлення користувачем емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента. Момент, з якого настає відповідальність емітента, має бути чітко визначений умовами договору, укладеного між користувачем та емітентом.» Такий момент, згідно договору з банком настав та зафіксований 13 листопада 2023 року о 08:53. В договорі з банком цей момент прописаний в Загальних умовах п. 8: «8.10. Клієнт несе відповідальність в повному обсязі за всі операції, що супроводжуються авторизацією, до моменту заяви Клієнта, поданої до контактного центру Банку за допомогою каналів дистанційного обслуговування, про блокування карти /рахунку/ на рух коштів, номера мобільного телефону на надання банківських послуг». Вищезазначене дає підстави стверджувати, що Клієнтка не може нести відповідальність за будь-які наступні списання коштів з її рахунку. 14 листопада 2023 року із зазначеного рахунку, невідомою особою, було списано кошти у розмірі 30 531,53 гривень, з яких 29 610,00 гривень за рахунок кредитного ліміту. Ніяких дій стосовно списання, переказу коштів вона не вчиняла, жодним чином не порушувала умови договору про обслуговування карткового рахунку. 14 листопада 2023 року зайшовши у Додаток банку, виявивши безпідставне списання коштів, вона одразу ж повідомила про це представників АТ «Універсал Банк». Телефон та картку АТ «Універсал Банк» вона не втрачала, стороннім особам не передавала, ніяких повідомлень чи інших запитів на підтвердження платежів не отримувала. Так, невідомими особами було ініційовано 8 неналежних платіжних операцій, в свою чергу банк провів ці платіжні операції по списанню коштів з рахунку, вони були здійснені на території ПАР у національній валюті ПАР. Ніяких дій по перевірці ризикових операцій банк не здійснив. Транзакції були здійснені до повного вичерпання кредитного ліміту по картці в розмірі 30 000 гривень. Винним у незаконному списанні з її рахунку грошових коштів є саме відповідач АТ «Універсал Банк», оскільки останній не виконав належним чином своїх зобов`язань та не забезпечив збереження грошових коштів. Після повідомлення про здійснення помилкових операцій, банк не виконав свої зобов`язань та не повернув кошти на її рахунок. Натомість надіслав рекомендацію звернутися до поліції, та визнати, що це наче б то вона здійснила неналежні операції, обіцяючи їй за це знижені відсотків по неправомірно нарахованим кредитним зобов`язанням, скріншот повідомлення та вкладений файл додається. Вважає, що такі дії банку є неправомірними, шахрайськими та таким, що грубо порушують її права. AT «Універсал Банк», після здійснення неналежних платежів, повідомив їй про необхідність повернення кредитних коштів у розмірі 29 610 гривень, що суперечить Закону України «Про споживче кредитування» та правам споживача послуг. Так як, вона жодних операцій 14 листопада 2023 року не здійснювала, тому вимога щодо повернення кредитних коштів є неправомірною. Також просила врахувати той факт, що 15 листопада 2023 року вона звернулась до банку з вимогою скасування неналежних операцій на суму 30 531,53 гривень, проте отримала грубу відмову та безпідставні обвинувачення. Працівники AT «Універсал Банк» неодноразово відмовляли в наданні можливості звернутися до банку з виставленням претензій, грубо порушували права споживача, а також здійснювали психологічний тиск. Відмова їй в реалізації прав ґрунтувалась на безпідставних звинувачуваннях, що вона додала карту до платіжної системи Apple Pay. Вона вважає, що таке звинувачення є абсурдним та нікчемним, адже вона здійснила блокування карти для будь-якого використання. Також звернула увагу, що вона є і завжди була користувачем мобільного телефону з операційною системою Android, в мобільному застосунку відсутня функція додавання карти в платіжну систему Apple Pay. Додавання карти до електронного гаманця можливо лише шляхом додавання до платіжної системи Google Pay. Повідомлення на мобільному телефоні про підтвердження коду для додавання картки до платіжної системи Apple Pay вона не відкривала, не читала, стороннім особам не передавала. Жодних повідомлень про додавання карти до платіжної системи Apple Pay та про можливість користування карткою після блокування не отримувала, що вбачається з історії пуш-повідомлень. Функції видаляти пуш-повідомлення в додатку AT «Універсал Банк», що має назву «Monobank» не має, такі повідомлення можна лише читати та вони всі зберігаються, що підтверджується скріншотом листування з банком, в якому працівник повідомляє, що її карта ніколи не додавалась до платіжної системи Apple Pay, отже банк свідомо та навмисно зазначив неправдиву інформацію. Вищезазначена ситуація суттєво вплинула на її психологічний та емоційний стан, що супроводжується стресом та непевністю щодо її фінансового становища. Після втрати коштів, грубих відмов, неправдивих звинувачень та зневажань, навмисної брехні та ігнорування її прав, вона втратила здатність до спокійного сну, відчуває невизначеність, несправедливість, стрес, погіршення фізичного та морального стану. Це значною мірою впливає на її здатність ефективно працювати, завдає їй душевних страждань, принижує її честь та гідність, а тому вона оцінює нанесену їй моральну шкоду у розмірі 10 000 гривень. Від банку вона отримала відмову на її звернення про скасування транзакцій та про скасування кредитних вимог. Натомість 01 січня 2024 року банк здійснив списання коштів з рахунку в сумі 1 678,43 гривень, зазначивши, що це списання відсотків за користування кредитними коштами. З метою захисту своїх прав та інтересів вона звернулася до поліції за місцем її перебування на той час, звернення було зареєстроване поліцією Швейцарії під номером ZH-C2- 356Е045123, а також вона звернулася до НБУ, у своїй відповіді НБУ порекомендував звернутися до суду. Отже, оскільки вона своєчасно заборонила будь-яке використання карти шляхом її блокування, та після здійснення блокування карти вона не може нести відповідальність за списання коштів з рахунку, як користувач картки своїми діями чи бездіяльністю не сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, а також списання грошових коштів з карткового рахунку відбулося не за її розпорядженням. Виявивши безпідставне списання (перекази, зняття) коштів, вже після блокування картки, вона одразу повідомила про цей факт банк у зв`язку з вищевикладеним вона вимушена звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх порушених прав.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 13 серпня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на аналогічні обставини викладені нею у позовній заяві.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Універсал банк» вказує, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, не мають законодавчого обґрунтування, через що не скарга не може бути задоволена. Судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 01 серпня 2018 року між ОСОБА_1 та АТ «Універсал Банк» було підписано Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг (надалі - Анкета-заява).

Відповідно до вступної частини Анкети-заяви Клієнт просив відкрити поточний рахунок № НОМЕР_2 у гривні на ім`я ОСОБА_1 та встановити кредитний ліміт на суму, вказану у додатку, відповідно до умов Договору та наведених нижче умов.

13 листопада 2023 року ОСОБА_1 за допомогою мобільного додатку звернулась до банку для блокування картки та 13 листопада 2023 року о 08:53 картку було заблоковано.

Як вбачається з виписки за картковим рахунком № НОМЕР_1 , 14 листопада 2023 року з 08:13 год. по 08:17 год. за вказаним рахунком було проведено 8 транзакцій та списано коштів на загальну суму 30 531,53 грн.

14 листопада 2023 року ОСОБА_1 звернулась до служби підтримки Банку в телефонному режимі про не підтвердження спірних операцій та 14 листопада 2023 року о 08:59 Банк здійснив блокування картки та видалення всіх прив`язаних до карток/рахунків Клієнта токенів.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що посилання позивача в позовній заяві є безпідставними, необґрунтованими та такими, що спростовуються фактичними обставинами справи та нормами чинного законодавства, а тому правових підстав для задоволення позовних вимог не має.

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Частиною першою статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною карткою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором: повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу; забезпечити користувачу можливість інформувати банк про втрату електронного платіжного засобу.

Відповідно до пункту 11 Розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 705 від 05 листопада 2014 року, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІН у або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Такі висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14-ц, від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14-ц, від 20 листопада 2019 року у справі № 577/4224/16-ц, від 17 червня 2021 року у справі № 759/4025/19, від 16 серпня 2023 року № 176/1445/22.

Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 серпня 2020 року в справі №766/19614/18 (провадження № 1-19350св19) вказано, що: «суди попередніх інстанцій вважали недоведеним те, що ОСОБА_1 ініціював збільшення кредитного ліміту за своїм картковим рахунком, здійснював спірні грошові перекази, а також що про ці операції його було повідомлено у момент їх вчинення. Встановивши такі обставини та врахувавши відсутність доказів того, що ОСОБА_1 своїми діями або бездіяльністю сприяв втраті чи незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера та іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про зупинення нарахування процентів та штрафних санкцій ОСОБА_1 по кредитній картці № НОМЕР_1 на розмір заборгованості 31 712 грн, яка виникла у зв`язку із неправомірним списанням без його волевиявлення кредитних коштів та подальшим нарахуванням на цю суму процентів і штрафних санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена у зокрема постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14-ц (провадження № 61-1856св17), від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14-ц (провадження № 61-10469св18), від 02 жовтня 2019 року у справі № 182/3171/16 (провадження № 61-24548св18), від 23 січня 2020 року у справі № 179/1688/17 (провадження № 61-12707св19).

Колегія суддів також погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій про безпідставність транзакцій, які були здійснені в період із 02 год 32 хв по 04 год 14 хв 16 квітня 2018 року з використанням платіжної картки ОСОБА_1 № НОМЕР_26, у зв`язку із чим залишок коштів по цій картці підлягає відновленню».

З огляду на обставини зазначеної справи, апеляційний суд приходить до висновку, що посилання АТ «Універсал банк» на ту обставину, що позивач порушила Правила банківського обслуговування фізичних осіб, оскільки своїми діями сприяла незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, не заслуговують на увагу, оскільки такі доводи зводяться виключно до припущень, що не мають доказового підтвердження.

Відповідач не довів того, що ОСОБА_1 втрачала та/або сприяла незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Крім того, позивач до вчинення спірних транзакцій звернулась до банку для блокування картки за допомогою мобільного додатку та 13 листопада 2023 року о 08:53 картку було заблоковано, що підтверджується листом банку від 04 грудня 2023 року.

Відповідно до п. 8.10 Умов і правил обслуговування фізичних осіб в АT «Універсал Банк», Клієнт несе відповідальність в повному обсязі за всі операції, що супроводжуються авторизацією, до моменту заяви Клієнта, поданої до контактного центру Банку за допомогою каналів дистанційного обслуговування, про блокування картки / рахунку / на рух коштів, номера мобільного телефону на надання банківських послуг».

Заблокувавши свою банківську карту, позивач мала всі підстави вважати, що до моменту її розблокування чи перевипуску, жодні операції по її банківському рахунку, за допомогою цієї карти вчинятися не будуть.

В той же час, як вбачається з наданих суду квитанції про проведення спірних операції (т.1 а.с. 104-111) засобом доступу до банківського рахунку позивача була саме кредитна картка НОМЕР_3 , яка була заблокована банком за заявою позивача через її мобільний додаток.

Отже, банк допустив використання заблокованої картки для здійснення видаткових операції по рахунку позивача, що суперечать вимогам п. 8.10 Умов і правил обслуговування фізичних осіб в АT «Універсал Банк».

При цьому представник банку в судовому засіданні суду апеляційної інстанції не зміг пояснити суду, яка норма, чинного законодавства, положення договору, правил тощо, надає право банку проводити видаткові операції по рахунку клієнта з використанням засобу доступу до банківського рахунку у вигляді кредитної картки яка заблокована.

З огляду на зазначене, апеляційний суд вважає безпідставними доводи відповідача про те, що позивачем не доведені вина банку, його неправомірні дії або бездіяльність, що спірні операції з переказу коштів здійснені коректно з використанням всіх необхідних реквізитів, які були відомі виключно позивачу.

Щодо зобов`язання відповідача сплатити позивачу пеню на підставі частини 10 статті 86 Закону України «Про платіжні послуги», апеляційний суд виходить з наступного.

Норма частини десятої статті 86 Закону України «Про платіжні послуги» передбачає, що у разі виконання помилкової платіжної операції з рахунку неналежного платника надавач платіжних послуг зобов`язаний негайно після виявлення помилки або після отримання повідомлення неналежного платника (залежно від того, що відбулося раніше) переказати за рахунок власних коштів суму платіжної операції на рахунок неналежного платника та сплатити йому пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день від дня списання з рахунку коштів за помилковою платіжною операцією до дня повернення коштів на рахунок неналежного платника. Надавач платіжних послуг зобов`язаний також відшкодувати неналежному платнику суму утриманої/сплаченої неналежним платником комісійної винагороди за виконану помилкову платіжну операцію (за наявності такої комісійної винагороди).

Натомість, з урахуванням визначення основних термінів Закону України «Про платіжні послуги» відповідач не є надавачем платіжних послуг, який надає послугу еквайрингу платіжних інструментів та має ліценцію на надання такої послуги (еквайринговою установою).

Натомість, відповідач є банком - юридичною особою, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги (визначення термінів у статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Тобто, у відповідача який є банком, а не еквайром відсутній обов`язок сплатити позивачу пеню на підставі частини десятої статті 86 Закону України «Про платіжні послуги».

Крім того, банківські операції, що були проведені по рахунку позивача не є помилковими. За обставинами справи, вбачається, що вони є несанкціонованими, тобто вчиненими не помилково, а без будь-яких законних підстав.

Серед іншого, позивач просила стягнути на її користь моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частинами 2-4 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Згідно з практикою ЄСПЛ, порушення прав людини вже саме по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справа «Науменко проти України»).

Враховуючи принципи розумності, справедливості та характер протиправних дій відповідача, розмір матеріальних збитків завданих його діями, наслідки спричинені для позивача, апеляційний суд приходить до висновку, , що сума у розмірі 1 000,00 грн. є достатньою компенсацією спричиненої моральної шкоди.

Розглядаючи справу по суті, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, не ґрунтуються на наявних у справі доказах, що у відповідності до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по суті вимог позивача.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За змістом частин першої, п. 1, 2 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Відповідно до положень частин першої, другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України).

Відповідно до частин четвертої-шостої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При подачі позовної заяви ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

На підтвердження понесення таких витрат представник позивача надала Договір № 23/1 про надання адвокатських послуг від 12 грудня 2023 року, додаток № 1 до договору № 23/1 про надання адвокатських послуг від 12 грудня 2023 року, акт виконаних робіт від 04 квітня 2024 року за договором № 23/1 про надання адвокатських послуг від 12 грудня 2023 року, платіжні інструкції № 0.0..1 від 12 грудня 2023 року та №0.0..1 від 30 грудня 2023 року.

Відповідачем не надано доказів невідповідності заявленої до стягнення суми витрат на професійну правничу допомогу критерію реальності адвокатських витрат, неспівмірності понесених позивачем витрат на адвокатські послуги, необхідності та підстав їх зменшення.

Оскільки позивачем підтверджено належними та допустимими доказами розмір витрат понесених нею на правову допомогу, а відповідач не надав доказів невідповідності заявленої до стягнення суми, зазначена сума підлягає стягненню з відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 7 867,80грн.

При подачі позовної заяви ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 1211,20 грн. При подачі апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 1816,80 грн. Оскільки апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню на його користь з відповідача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, а саме у розмірі 2 124,15 грн.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 13 серпня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Універсал Банк» про захист прав споживачів, повернення коштів, відшкодування шкоди задовольнити частково.

Зобов`язати акціонерне товариство «Універсал Банк» повернути кошти ОСОБА_1 на рахунок НОМЕР_1 , що були безпідставно списані 14 листопада 2023 року у розмірі 30 531,53 гривень.

Зобов`язати акціонерне товариство «Універсал Банк» повернути ОСОБА_1 кошти на рахунок НОМЕР_1 , що списані як відсотки за використання кредиту у розмірі 1678,43 гривень.

Стягнути з акціонерного товариства «Універсал Банк», місце знаходження: м. Київ, вул. Автозаводська, 54/19, ідентифікаційний код 21133352 на користь ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 моральну шкоду у розмір 1 000.00 (одна тисяча) гривень.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з акціонерного товариства «Універсал Банк», місце знаходження: м. Київ, вул. Автозаводська, 54/19, ідентифікаційний код 21133352 на користь ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 судовий збір у розмірі 2 124 (дві тисячі сто двадцять чотири) гривні 15 копійок та витрати на правову допомогу у розмірі 7 867 (сім тисяч вісімсот шістдесят сім) гривень 80 копійок.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повне судове рішення складено 14 лютого 2025 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.