03.02.2025 Єдиний унікальний номер 205/8810/22
Справа № 205/8810/22
Провадження № 4с/205/5/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2025 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Федотової В.М.,

при секретарі Киричок Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Корнієнко Наталі Анатоліївни, заінтересована особа: ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2024 року представник скаржника адвокат Скочко О.А. звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із вищевказаною скаргою.

В обґрунтування скарги зазначила, що 16.08.2024 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку отримав від державного виконавця Другого Правобережного ВДВС копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 12.08.2024 року. 23.08.2024 року ОСОБА_1 звернувся до державного виконавця з проханням роз`яснити, яким чином йому необхідно виконати рішення суду. 30.08.2024 року державний виконавець прибула за місцем мешкання скаржника, де останній повідомив, що йому не зрозуміло, яким чином усувати перешкоди та в чому вони полягають для ОСОБА_2 , у зв`язку з чим рішення суду ним не виконано. В той же день скаржник отримав від державного виконавця лист у якому зазначено, що у випадку, якщо рішення суду є незрозумілим, скаржнику слід звернутися до суду із заявою про роз`яснення такого рішення. 02.09.2024 року представник скаржника адвокат Скочко О.А. звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із заявою про роз`яснення рішення суду, яка до теперішнього часу не розглянута. 11.09.2024 року засобами поштового зв`язку скаржник отримав постанову державного виконавця про накладення штрафу за невиконання рішення суду без поважних причин. Скаржник вважає вказану постанову незаконною, не обґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, оскільки, на його думку, у нього були поважні причини невиконання рішення суду від 22.12.2023 року, так як рішення суду є йому незрозумілим.

Враховуючи викладене, представник скаржника звертається до суду та просить визнати незаконною та скасувати постанову про накладення штрафу від 30.08.2024 року, винесену державним виконавцем Другого Правобережного ВДВС Корнієнко Н.А. у виконавчому провадженні № 75757120.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18.09.2024 року зазначену скаргу прийнято до розгляду, призначено судове засідання по справі та витребувано у Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) належним чином завірену копію виконавчого провадження № 75757120.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29.10.2024 року клопотання державного виконавця Другого Правобережного ВДВС Корнієнко Н.А. про залучення до участі у справі заінтересованої особи було задоволено, залучено до участі у справі у якості заінтересованої особи ОСОБА_2 .

Від представника Другого Правобережного ВДВС надійшов відзив на скаргу, а також належним чином завірена копія виконавчого провадження № 75757120, яка була витребувана судом. В обґрунтування своїх заперечень представник відділу зазначив, що на примусовому виконанні у відділі перебуває виконавче провадження № 75757120 з примусового виконання виконавчого листа № 205/8810/22, виданого 02.08.2024 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська про усунення ОСОБА_2 перешкод у користуванні земельними ділянками, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . 12.08.2024 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 75757120. В рамках вказаного виконавчого провадження було вчинено наступні дії: I2.08.2024 року винесені постанови про стягнення виконавчого збору та стягнення розміру мінімальних витрат виконавчого провадження, направлено боржнику вимогу та виклик державного виконавця; 30.08.2024 року за результати виходу державного виконавця складено акт, згідно якого встановлено. що боржником не виконано вимоги виконавчого документа. Запропоновано боржнику до 16.09.2024 року виконати судове рішення; 30.08.2024 року, керуючись положеннями статей 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», було винесено постанову про накладення штрафу на боржника у розмірі 1 700 грн. Боржника повідомлено про кримінальну відповідальність за невиконання судового рішення; 10.09.2024 року з метою перевірки виконання судового рішення було здійснено вихід державного виконавця, про що складено відповідний акт; 11.09.2024 року було направлено запит державного виконавця до відповідних установ щодо можливості залучення будівельних установ, як експерта або спеціаліста для розроблення відповідної документації на демонтаж та перенесення об`єкту; 16.09.2024 року зa результатами виходу державного виконавця складено акт, згідно якого встановлено, що боржником не виконано вимоги виконавчого документа; 17.09.2024 року, керуючись положеннями статей 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем було винесено постанову про накладення штрафу на боржника у розмірі 3 400 грн. Також, керуючись ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», до відділу поліції було направлено повідомлення про вчинення кримінального правопорушення. Державний виконавець зазначає, що всі виконавчі дії були направлені на виконання вимог виконавчого документу, проведені у повній відповідності з вимогами чинного законодавства, та скаржником не надано доказів на підтвердження того, що його права були порушені саме діями Другого Правобережного ВДВС, а тому просив у задоволенні скарги відмовити, розгляд скарги проводити за відсутності представника відділу.

Заінтересована особа ОСОБА_2 надав до суду письмові пояснення, у яких вважає доводи, викладені у скарзі необґрунтованими, а тому просить відмовити у задоволенні скарги. Зазначив, що ОСОБА_1 не бажає та навмисно ухиляється від виконання рішення суду, оскільки якби він мав намір виконати рішення суду, то за відповідним роз`ясненням звернувся б не через 5 місяців після винесення постанови Дніпровським апеляційним судом, а раніше. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.10.2024 року ОСОБА_1 було відмовлено в необхідності роз`яснення судового рішення. На думку ОСОБА_2 , дії ОСОБА_1 є зловживанням процесуальними правами, що спричиняє шкоду інтересам правосуддя у цивільних справах, а його поведінка є недобросовісною, а тому просить суд постановити ухвалу про стягнення із ОСОБА_1 штрафу в дохід державного бюджету за зловживання процесуальними правами та постановити ухвалу про неналежне виконання професійних обов`язків представником скаржника.

Щодо постановлення ухвал про стягнення із ОСОБА_1 штрафу в дохід державного бюджету за зловживання процесуальними правами та про неналежне виконання професійних обов`язків представником скаржника суд зазначає, що це не є предметом розгляду зазначеної скарги. До того ж, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного під час виконання судового рішення, порушено їхні права чи свободи. А тому, на думку суду, відсутні підстави для постановлення окремих ухвал, про що просив стягувач ОСОБА_2 .

Скаржник ОСОБА_1 у судовому засіданні надав пояснення аналогічні викладеним у скарзі, вимоги скарги підтримав та просив задовольнити. В подальшому представник скаржника адвокат Скочко О.А. надала до суду заяву у якій просила розгляд скарги проводити за без застосування засобів технічної фіксації та за відсутності скаржника та його представника, вимоги скарги підтримала, просила визнати незаконною та скасувати постанову про накладення штрафу від 30.08.2024 року.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні скарги. Зазначив, що ОСОБА_1 не бажає та навмисно ухиляється від виконання рішення суду, а подання зазначеної скарги є зловживанням процесуальними правами з його боку. В подальшому надав до суду заяву у якій просив розгляд скарги провести без його участі.

Державний виконавець Другого Правобережного ВДВС Корнієнко Н.А. у судовому засіданні надала пояснення аналогічні викладеним у відзиві на скаргу. Представник Другого Правобережного ВДВС у відзиві просив розгляд скарги проводити за його відсутності, у задоволенні скарги просив відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали скарги та додані до неї документи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши всі зібрані по справі докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, дійшов наступного висновку.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У постанові Пленуму Верховного суду України № 14 від 26.12.2003 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» зазначено, що за змістом ст. 98 ЦПК (1501-06), статей 18 і 121-2 ГПК (1798-12) учасник виконавчого провадження (особа, залучена до проведення виконавчих дій), який звернувся до суду зі скаргою, заявою (поданням), бере участь у їх розгляді як заявник, а інші учасники цього провадження, прав і обов`язків яких безпосередньо стосується зазначене звернення, - як заінтересовані особи.

На підставі ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Судом встановлено, що 02.08.2024 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська, на підставі постанови Дніпровського апеляційного суду від 10.04.2024 року, було видано виконавчий лист по справі № 205/8810/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, згідно якого суд вирішив усунути ОСОБА_2 перешкоди у користуванні земельними ділянками, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 32).

12.08.2024 року державним виконавцем Другого правобережного ВДВС Корнієнко Н.А. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 75757120 з примусового виконання вищевказаного виконавчого листа (а.с. 30), про стягнення виконавчого збору (а.с. 40) та стягнення розміру мінімальних витрат виконавчого провадження (а.с. 42).

30.08.2024 року за результати виходу державного виконавця Другого правобережного ВДВС Корнієнко Н.А. за адресою: м. Дніпро, вул. Ковельська, 46/2, складено акт, згідно якого встановлено, що боржником ОСОБА_1 не виконано вимоги виконавчого документа та запропоновано боржнику до 16.09.2024 року виконати судове рішення (а.с. 61).

30.08.2024 року державним виконавцем Другого правобережного ВДВС Корнієнко Н.А. було винесено постанову про накладення штрафу на боржника ОСОБА_1 у розмірі 1 700 грн. Боржника повідомлено про кримінальну відповідальність за невиконання судового рішення (а.с. 63).

10.09.2024 року з метою перевірки виконання судового рішення було здійснено вихід державного виконавця Другого правобережного ВДВС Корнієнко Н.А. за адресою: м. Дніпро, вул. Ковельська, 46/2, однак на подвір`я ніхто не вийшов та ворота не відчинив, про що складено відповідний акт (а.с. 103).

Відповідно до акту державного виконавця від 16.09.2024 року виконавцем здійснено повторно вихід за адресою: АДРЕСА_2 , з метою перевірки виконання виконавчого документа та встановлено, що на дату виконавчих дій перешкоди у користуванні земельною ділянкою не усунені, межі земельних ділянок не відновлено. Боржника вдома не виявилося, ворота домоволодіння не відчинив ніхто (а.с. 112).

17.09.2024 року боржником ОСОБА_1 було повідомлено державного виконавця Корнієнко Н.А. про його звернення 02.09.2024 року до Ленінського районного суду м Дніпропетровська із заявою про роз`яснення рішення суду від 22.12.2023 року, що на його думку, є поважною причиною для невиконання вказаного виконавчого документа.

17.09.2024 року державним виконавцем Другого правобережного ВДВС Корнієнко Н.А. було винесено постанову про накладення штрафу на боржника ОСОБА_1 у розмірі 3 400 грн. (а.с. 118).

При цьому, з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що заява ОСОБА_1 від 02.09.2024 року про роз`яснення судового рішення у справі № 205/8810/22 ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16.09.2024 року була повернута останньому.

21.09.2024 року ОСОБА_1 повторно звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із заявою про роз`яснення рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22.12.2023 року у зв`язку з тим, що вказане рішення є не зовсім зрозумілим.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.10.2024 року ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні вказаної заяви та роз`яснено, що резолютивна частина рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22.12.2023 року є чіткою та зрозумілою.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 11.12.2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.10.2024 року залишено без задоволення, а вказану ухвалу без змін. При цьому, колегія суддів зазначила, що обґрунтування заяви ОСОБА_1 про роз`яснення рішення фактично зводяться до необхідності внесення у резолютивну частину рішення додаткових відомостей, конкретизації відстані, напрямку (сторони) земельної ділянки, тощо. Проте, таких позовних вимог у даній справі заявлено не було, а інститут роз`яснення судового рішення не передбачає зміни рішення суду.

Також, керуючись ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем Другого правобережного ВДВС Корнієнко Н.А. до відділу поліції № 6 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області було направлено повідомлення про вчинення кримінального правопорушення в порядку ст. 214 КПК України, з проханням внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості щодо вчинення протягом серпня-вересня 2024 року ОСОБА_1 умисного невиконання рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22.12.2023 року у справі № 205/8810/22, яке набрало законної сили 10.04.2024 року (а.с. 126-128).

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам суд зазначає наступне.

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

Положеннями ст. 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно із ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Основи організації та діяльності державної виконавчої служби, її завдання, правовий статус працівників органів державної виконавчої служби та умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законами України «Про державну виконавчу службу» та «Про виконавче провадження».

Згідно із ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За положеннями ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Суд звертає увагу, що рішення про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою виконується у порядку, встановленому статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження», яка регулює порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Так, положеннями ч. 1 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Частина 2 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 3 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Як вбачається із ч. 1 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження», у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Згідно із ч. 2 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 76 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності ознак кримінального правопорушення в діях особи, яка умисно перешкоджає виконанню рішення чи в інший спосіб порушує вимоги закону про виконавче провадження, виконавець складає акт про порушення і звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Аналізуючи наведені положення Закону України «Про виконавче провадження» в контексті цієї справи, потрібно зауважити, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.

Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

Умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України «Про виконавче провадження». Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Поважними, в розумінні наведених норм Закону України «Про виконавче провадження», можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Підставою для невиконання рішення суду ОСОБА_1 зазначив те, що рішення суду є йому не зрозумілим та він не розуміє яким чином його виконувати.

На переконання суду, вказані обставини не можуть вважатися об`єктивними причинами, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Суд звертає увагу, що рішення Ленінським районним судом м. Дніпропетровська по справі 205/8810/22 ухвалено 22.12.2023 року, постановою Дніпровського апеляційного суду від 10.04.2024 року вказане рішення залишено без змін, однак боржник ОСОБА_1 звертається до суду із заявою про роз`яснення зазначеного судового рішення лише 02.09.2024 року.

Окрім того, матеріалами справи підтверджено, що боржником до вересня 2024 року не було вчинено жодних дій для виконання рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22.12.2023 року у справі №205/8810/22, яке набрало законної сили 10.04.2024 року.

Як вбачається із правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 29.11.2019 року у справі № 805/5043/15-а (провадження № К/9901/10357/18), невиконання судового рішення, яке набуло законної сили, або надання йому переоцінки суперечить принципу верховенства права, складовою якого є принцип правової визначеності; суд, за загальним правилом, не повинен брати до уваги посилання сторони у справі в обґрунтування своєї позиції на фактичні обставини, виникнення яких стало наслідком невиконання такою стороною судового рішення, що набуло законної сили.

Крім того, в основі принципу правової визначеності, як одного з істотних елементів принципу верховенства права, лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. «вирішена справа»), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке набрало законної сили, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. (п. 61 рішення ЄСПЛ у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) № 28342/95).

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, судом не встановлено у діях державного виконавця, що полягали у винесенні постанови про накладення штрафу на боржника у розмірі 1 700 грн., перевищення повноважень або порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження».

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що дії державного виконавця були спрямовані виключно на виконання вимог виконавчого документу в порядку та у спосіб, визначений Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 3 ст. 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги те, що судом не встановлено порушення державним виконавцем вимог законодавства під час винесення постанови про накладення штрафу від 30.08.2024 року, а також те, що причини невиконання рішення суду боржником є неповажними, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Другого Правобережного ВДВС Корнієнко Н.А.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1, 2, 18, 63, 75, 76 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 4-5, 13, 247, 354, 447-452 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Корнієнко Наталі Анатоліївни, заінтересована особа: ОСОБА_2 відмовити.

Судові витрати по справі покласти на сторони в межах ними понесених.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Сторони по справі:

скаржник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ;

заінтересована особа: державний виконавець Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Корнієнко Наталя Анатоліївна, м. Дніпро, вул. Юрія Кондратюка, 108;

заінтересована особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_3

Суддя: Федотова В.М.