Справа № 465/3045/23 Головуючий у 1 інстанції: Ванівський Ю.М.
Провадження № 22-ц/811/1598/24 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н.О.
Провадження № 22-ц/811/1693/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Копняк С.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Ковальчука Ю.П.

з участю: ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 ,

представників ОСОБА_3 Лобача І.А., Фелді О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 15 квітня 2024 року та на додаткове рішення Франківського районного суду м. Львова від 30 квітня 2024 року, -

ВСТАНОВИВ:

у квітні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Оптимум», третя особа: ОСОБА_3 , про визнання зобов`язань припиненими.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 05 лютого 2019 року між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Оптимум» укладено попередній договір купівлі-продажу квартири, внесений в реєстр за № 342, предметом якого було укладення в майбутньому договору купівлі-продажу однокімнатної квартири за будівельним АДРЕСА_1 . В подальшому, 22 листопада 2019 року між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Оптимум» укладено договір про внесення змін до попереднього договору купівлі-продажу квартири від 05 лютого 2019 року, в тому числі передбачено продаж об`єкта за домовленістю сторін 839008,00 грн., які вона сплатила до укладення договору. Крім того, 22 листопада 2019 року між нею, Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Оптимум» та ОСОБА_3 укладено договір про відступлення прав та внесення змін, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М., за № 3552, за умовами якого в попередньому договорі ОСОБА_1 замінено на ОСОБА_3 . Стверджує, що виконала зобов`язання за попереднім договором купівлі-продажу квартири в частині оплати забезпечувального платежу, сплативши відповідачу 839008,00 грн., однак їй стало відомо про те, що відповідачем не визнається факт проведення оплати забезпечувального платежу за попереднім договором купівлі-продажу квартири від 05 лютого 2019 року.На думку позивачки положення договору в тій частині, в якій воно містить відомості про отримання коштів, є даними, на підставі яких суд може встановити наявність або відсутність обставин (фактів), а п. 6 договору про відступлення прав та внесення змін підтверджує отримання відповідачем забезпечувального платежу за попереднім договором, оскільки містить положення про те, що сторони розрахувалися між собою до підписання цього договору та претензій з приводу розрахунків один до одного не мають. Крім того, положення про повний розрахунок містяться і у договорі про внесення змін до попереднього договору купівлі-продажу квартири від 05 лютого 2019 року. Вважає, що якщо сторона підписується під положеннями договору, які вказують про те, що вона отримала грошові кошти, сплата яких вважається виконанням правочину іншою стороною, така сторона не вправі в подальшому вимагати стягнення цих коштів або розірвання договору з підстав відсутності факту оплати.На думку позивачки подальша поведінка Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Оптимум» щодо невизнання факту проведення розрахунків після підписання акту звірки взаєморозрахунків, договору про відступлення прав та внесення змін, є суперечливою та недобросовісною.

З наведених підстав просить визнати припиненими усі зобов`язання ОСОБА_1 перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія у правління активами «Оптимум» за попереднім договором купівлі-продажу квартири, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Оптимум», що діє за рахунок та в інтересах Пайового недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду закритого типу «Львівська Мрія-Інвест» та ОСОБА_1 від 05 лютого 2019 року, про що в Державному реєстрі правочинів внесено запис за № 342 з урахуванням змін, внесених договором від 22 листопада 2019 року про внесення змін до попереднього договору купівлі-продажу квартири від 05 лютого 2019 року, зареєстрованого за № 342, внаслідок їх повного виконання, проведеного належним чином.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 15 квітня 2024 року в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Оптимум», третя особа: ОСОБА_3 про визнання зобов`язання припиненими відмовлено.

У квітні 2024 року представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

В обгрунтування заяви покликається на те, що на підставі договору про надання правничої допомоги AL 29/09/2023 від 29 вересня 2023 року надавав ОСОБА_3 за його дорученням професійну правничу допомогу, яку клієнт зобов`язувався оплатити у розмірі, визначеному сторонами окремо в кожному дорученні до цього договору. Витрати на професійну правничу допомогу, які поніс ОСОБА_3 у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, становлять 40 000 грн., крім того, він поніс витрати на забезпечення явки представника до суду в розмірі 13 486,54 грн. Правнича допомога, яка полягала в участі у судових засіданнях в суді першої інстанції, підготовці пояснень та інших процесуальних документів у справі, надана належним чином і в погоджені строки, сторони не мають одна до одної жодних зауважень щодо надання юридичних послуг, а прибуття адвоката в судові засідання зумовлене необхідністю допиту свідків. Просив врахувати, що на надання професійної правничої допомоги адвокати витратили загалом 136 год. 30 хв., на аналіз позовної заяви та дослідження доданих до неї доказів, консультації клієнта щодо перспектив судового захисту, обрання правової позиції, підготовки пояснень, відрядження до Франківського районного суду м. Львова, участь в судових засіданнях, підготовку процесуальних документів. З наведених підстав просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 40 000,00 грн. та витрати, що пов`язані з явкою представника до суду у сумі 13 486,54 грн.

Додатковим рішенням Франківського районного суду м. Львова від 30 квітня 2024 року заяву представника третьої особи ОСОБА_3 адвоката Лобач Ігоря Анатолійовича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Оптимум», третя особа: ОСОБА_3 , про визнання зобов`язання припиненими задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 25 000,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати пов`язані з явкою представника до суду у розмірі 7 486,54 грн.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 15 квітня 2024 року та додаткове рішення Франківського районного суду м. Львова від 30 квітня 2024 року оскаржила представник ОСОБА_1 Пастернак Оксана Олегівна, в апеляційних скаргах покликається на те, що рішення суду та додаткове рішення суду є незаконними та необґрунтованими, такими, що ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що відповідно до договору про відступлення прав та внесення змін до попереднього договору купівлі продажу квартири від 22 листопада 2019 року ОСОБА_1 не має прав та обов`язків згідно з попереднім договором купівлі-продажу квартири від 05 лютого 2019 року, оскільки умовами договору передбачено, що ОСОБА_3 зобов`язаний виконати усі обов`язки, які виникатимуть за попереднім договором на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Оптимум». Крім того, умови договору включають положення про те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Оптимум» та ОСОБА_1 розрахувалися між собою до підписання цього договору та претензій з приводу розрахунків один до одного не мають, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Оптимум» зобов`язалося зарахувати сплачений ОСОБА_1 забезпечувальний платіж в рахунок виконання ОСОБА_3 всіх зобов`язань за попереднім договором. Договір про відступлення прав від 22 листопада 2019 року є чинним, відповідач не оспорював умови договору в судовому порядку, а отже вони є дійсними, в тому числі і в частині підтвердження факту розрахунків між сторонами. Положення договору про те, що сторона договору отримала належні їй платежі до підписання договору свідчить про те, що сторони домовилися вважати сплату коштів, здійснену раніше за відсутності правових підстав, виконанням укладеного договору стороною, яка за цим договором мала сплатити кошти. Апелянт вважає помилковими висновки суду першої інстанції про недоведеність факту оплати позивачем забезпечувального платежу, не врахувавши, що положення договору в тій частині, в якій воно містить відомості про отримання стороною коштів, є даними, на підставі яких суд може встановити наявність або відсутність обставин (фактів), а отже така умова договору є належним та допустимим доказом. Суд першої інстанції безпідставно не врахував те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Оптимум» отримувало забезпечувальний платіж за попередніми договорами купівлі-продажу квартир готівкою, на підтвердження чого видавало акти звірки, що спростовує твердження відповідача про те, що всі розрахунки за договором здійснюються виключно в безготівковій формі. Невизнання факту проведення розрахунків між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Оптимум» не відповідає попереднім заявам та поведінці відповідача, а відтак суперечить добросовісності та чесній діловій практиці. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Оскаржуючи в апеляційному порядку додаткове рішення суду, апелянт покликається на те, що судом не взято до уваги те, що розмір витрат на професійну правничу допомогу має бути співмірним із складністю справи, обсягом наданих послуг та виконаних робіт, часом, витраченим адвокатом на їх надання, ціною позову, значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом. Суд не врахував те, що надані третьою особою пояснення у даній справі сформовані з пояснень і заяв, поданих ним у попередніх судових справах, не містять як нових обставин, про які б третя особа заявляла, так і посилань на нову судову практику. Матеріали справи не містять доказів про те, що понесені ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу були фактичними і неминучими, а їх розмір обгрунтованим. На думку апелянта витрати, пов`язані з явкою представника до суду не можуть вважатися необхідними, оскільки третя особа не була позбавлена можливості укласти договір про надання професійної правничої допомоги з адвокатом, робоче місце якого знаходиться в регіоні місцезнаходження суду, в якому розглядається спір, що суттєво зменшує такі витрати, тому заявлені витрати, пов`язані з явкою представника до суду, не можуть бути стягнуті з позивача. Судом першої інстанції порушено передбачений цивільним процесуальним кодексом порядок розгляду заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, ухвалення додаткового рішення у справі, оскільки оскаржуване додаткове рішення ухвалено без повідомлення учасників справи та без призначення судового засідання, що є порушенням норм процесуального права, яке є обов`язковою підставою для скасування судового рішення. З наведених підстав просить додаткове рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційних скарг, заперечення представників ОСОБА_3 ОСОБА_4 , ОСОБА_5 щодо задоволення апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. (ч.1ст. 89 ЦПК України).

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що акт звірки взаємних розрахунків може вважатися доказом у справі, однак за умови, що інформація, відображена в акті, підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб, однак у акті, який складено та підписано сторонами у справі, не відображено сплату ОСОБА_1 забезпечувального платежу ТОВ «КУА «Оптимум», а тому такий не є належним доказом на підтвердження виконання позивачем свого зобов`язання за попопереднім договором. Крім того, суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_6 , який згідно довіреності від 18.11.2019 року, виданої ТОВ «КУА «Оптимум», в особі директора Доровських Н.В., уповноважений представляти інтереси пайового недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду закритого типу «Львівська Мрія Інвест» Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Оптимум» в нотаріальній конторі, в органах державної реєстрації з приводу укладання та підписання попередніх договорів, основних договорів купівлі продажу будь яких квартир, нежитлових приміщень або парко місць на суму до 5 000 000,00 (п`ять мільйонів гривень 00 копійок) за ціною та на умовах відомих Товариству, договорів про внесення змін та доповнень до них, а в разі необхідності договорів про їх розірвання (припинення), договорів переуступки прав та внесення змін, здійснювати всі необхідні дії щодо реєстрації права власності на нерухоме майно, під час укладення та підписання договору про відступлення прав та внесення змін, отримав лише усне підтвердження про ніби то сплату позивачем забезпечувального платежу, що не може бути належним та допустимим доказом на підтвердження виконання зобов`язання ОСОБА_1 по сплаті ТзОВ «КУА «Оптимум» забезпечувального платежу, що спростовує твердження про проведення розрахунку, про що зазначено у п.п. 6,7 договору про відступлення прав та внесення змін до попереднього договору купівлі продажу квартири..

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що 05.02.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Оптимум» та ОСОБА_1 укладено попередній договір купівлі-продажу квартири, який посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М., про що в Державному реєстрі правочинів внесено запис за № 342.

22.11.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Оптимум» та ОСОБА_1 укладено договір про внесення змін до попереднього договору купівлі-продажу квартири від 05.02.2019 року. Сторони погодили викласти п. 4.3, 4.4, 4.9, 5.4.7, 5.5 у іншій редакції.

22.11.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Оптимум», ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір про відступлення прав та внесення змiн до попереднього договору купівлі продажу квартири, який посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М., про що в Державному реєстрі правочинів внесено запис за № 3552.

Згідно з умовами договору про відступлення прав та внесення змiн до попереднього договору купівлі продажу квартири сторони погодили:

«замінити в попередньому договорi « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_3 » з двадцять другого листопада дві тисячі дев`ятнадцятого року (п. 1 договору про відступлення прав );

ОСОБА_3 приймає на себе права та виконання всіх обов`язків, що виникатимуть перед ТОВ «КУА «Оптимум» за попереднім договором з двадцять другого листопада дві тисячі дев`ятнадцятого року (п. 2 договору про відступлення прав);

ТОВ «КУА «Оптимум» зобов`язане виконати всі обов`язки, що виникли та/або виникнуть по попередньому договору, на користь позивача у встановлені попереднім договором купівлі-продажу квартири строки (п. 3 договору про відступлення прав);

ОСОБА_3 зобов`язаний виконувати всі обов`язки, що виникатимуть за попереднім договором купівлі продажу квартири на користь ТОВ «КУА «Оптимум» (п. 4 договору про відступлення прав);

у зв`язку з укладенням цього договору ОСОБА_1 не має прав та обов`язків згiдно з попереднім договором купівлі продажу квартири (п. 5 договору про відступлення прав);

ТОВ «КУА «Оптимум» та ОСОБА_1 стверджують, що розрахувалися між собою до підписання цього договору, та претензій з приводу розрахунків один до одного не мають (п. 6 договору про відступлення прав);

ТОВ «КУА «Оптимум» зобов`язане зарахувати сплачений ОСОБА_1 забезпечувальний платіж в рахунок виконання всіх зобов`язань згідно з попереднім договором за ОСОБА_3 ( п. 8 договору про відступлення прав);

ОСОБА_3 підписанням даного Договору підтверджує, що йому була передана вся необхідна інформація та документація, пов`язана із укладенням попереднього договору купівлі-продажу квартири (п. 9 договору про відступлення прав).

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Принцип свободи договору полягає у наданні сторонам права на власний розсуд реалізувати: 1) можливість укласти договір або утриматися від укладення договору, 2) можливість визначити зміст договору на власний розсуд, враховуючи обмеження щодо окремих положень договору, встановлені законом.

Відповідно до статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї з сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Стаття 204 ЦК України передбачає презумпцію правомірності правочину, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Попередній договору купівлі продажу квартири від 05 лютого 2019 року, договір від 22 листопада 2019 року про внесення змін до попереднього договору купівлі продажу квартири та договір від 22 листопада 2019 року про відступлення прав та внесення змін до попереднього договору купівлі продажу квартири, посвідченого 05.02.2019 року, ні окремі їх умови недійсними в судовому порядку не визнавалися.

Надаючи оцінку попередньому договору купівлі продажу квартири від 05 лютого 2019 року, договору від 22 листопада 2019 року про внесення змін до попереднього договору купівлі продажу квартири та договору від 22 листопада 2019 року про відступлення прав та внесення змін до попереднього договору купівлі продажу квартири, посвідченого 05.02.2019 року, колегія суддів приходить до висновку, що сторони цих договорів дійшли згоди щодо всіх істотних умов договору, що підтверджується підписами уповноваженого представника ТОВ «КУА «Оптимум» ПНВІФЗТ «Львівська Мрія Івест» Руденка В.С., Мацюк Г.Р. та Пономарьова В.А., підпис представника ТОВ «КУА «Оптимум» ПНВІФЗТ «Львівська Мрія Івест» Руденка В.С. завірений печаткою ТОВ «КУА «Оптимум», всі вищезазначені договори посвідчені приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х. М.

Колегія судді вважає, що підписання договору свідчить про те, що розрахунки між сторонами здійснені повністю та про те, що у сторін немає претензій щодо оплати ОСОБА_1 забезпечувального платежу.

В матеріалах справи міститься довіреність, посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гузенко Т.В. 18 листопада 2019 року, яка видана від імені ТзОВ «Компанія з управління активами «Оптимум» директором Доровських Наталією Володимирівною, згідно з якою ТзОВ «Компанія з управління активами «Оптимум» уповноважило Руденка Віктора Сергійовича представляти інтереси пайового недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду закритого типу «Львівська Мрія Інвест» Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Оптимум» в нотаріальній конторі, в органах державної реєстрації з приводу укладання та підписання попередніх договорів, основних договорів купівлі продажу будь яких квартир, нежитлових приміщень або парко місць на суму до 5 000 000,00 (п`ять мільйонів гривень 00 копійок) за ціною та на умовах відомих Товариству, договорів про внесення змін та доповнень до них, а в разі необхідності договорів про їх розірвання (припинення), договорів переуступки прав та внесення змін, здійснювати всі необхідні дії щодо реєстрації права власності на нерухоме майно.

Довіреність, посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гузенко Т.В. 18 листопада 2019 року, яка видана від імені ТзОВ «Компанія з управління активами «Оптимум» директором Доровських Наталією Володимирівною, на представництво ОСОБА_6 інтересів ТзОВ «Компанія з управління активами «Оптимум», на момент укладення та посвідчення договору від 22 листопада 2019 року про внесення змін до попереднього договору купівлі продажу квартири та договору від 22 листопада 2019 року про відступлення прав та внесення змін до попереднього договору купівлі продажу квартири, посвідченого 05.02.2019 року, була чинною.

А відтак ОСОБА_6 , будучи уповноваженим на представництво інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Оптимум», підписавши договір від 22 листопада 2019 року про відступлення прав та внесення змін до попереднього договору купівлі продажу квартири, посвідченого 05.02.2019 року, підтвердив проведення розрахунку між ТОВ «КУА «Оптимум» та ОСОБА_1 , про що зазначено в пункт 6 договору від 22 листопада 2019 року про відступлення прав та внесення змін до попереднього договору купівлі продажу квартири.

Відповідач не оскаржував договори від 22 листопада 2019 року про внесення змін до попереднього договору купівлі продажу квартири та від 22 листопада 2019 року про відступлення прав та внесення змін до попереднього договору купівлі продажу квартири посвідченого 05.02.2019 року, з підстав перевищення повноважень уповноваженої особи ОСОБА_6 на укладення цих договорів саме у такій редакції, в якій їх підписано.

Положення договору в тій частині, в якій воно містить відомості про отримання стороною коштів, є даними, на підставі яких суд може встановити наявність або відсутність обставин (фактів).

Колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що договір від 22 листопада 2019 року про відступлення прав та внесення змін до попереднього договору купівлі продажу квартири, посвідченого 05.02.2019 року, на момент розгляду справи є чинним, ні договір, ні окремі його умови, в тому числі і умови щодо проведення розрахунків, відповідачем у справі в судовому порядку не оспорювалися, а отже всі положення договору є дійсними (чинними), в тому числі і в частині підтвердження факту розрахунків між сторонами у справі.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції взяв до уваги показання свідка ОСОБА_6 , який повідомив, що про проведення розрахунків між ТзОВ «КУА «Оптимум» та ОСОБА_1 до підписання договору від 22 листопада 2019 року про відступлення прав та внесення змін до попереднього договору купівлі продажу квартири, посвідченого 05.02.2019 року, йому відомо зі слів ОСОБА_7 , і оскільки про проведення розрахунків ОСОБА_6 було відомо лише зі слів ОСОБА_7 , суд дійшов висновку, що такі показання свідка не можуть бути належним та допустимим доказом на підтвердження проведення розрахунків.

Однак такий висновок суду першої інстанції спростовується актом звіряння взаємних розрахунків за період на 22.11.2019 року між ТОВ «КУА «Оптимум» ПНВІФЗТ «Львівська мрія Інвест» і ОСОБА_1 , підписаний ОСОБА_7 та ОСОБА_1 , в якому відображено статус боргу ТзОВ «КУА «Оптимум» перед ОСОБА_1 на суму забезпечувального платежу.

Акт звіряння взаємних розрахунків за період на 22.11.2019 року між ТОВ «КУА «Оптимум» ПНВІФЗТ «Львівська мрія Інвест» і ОСОБА_1 складений у формі таблиці, у лівій стороні якої зазначено «За даними ТОВ «КУА «Оптимум» ПНВІФЗТ«Львівська Мрія-Інвест», а у правій - «За даними ОСОБА_1 », у лівій частині Акту (за даними ТОВ «КУА «Оптимум») у графі «Кредит» зазначено суму коштів 839 008,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що в Акті звіряння взаємних розрахунків, який складено між позивачем та відповідачем станом на 22.11.2019 року, не відображено сплату ОСОБА_1 забезпечувального платежу ТОВ «КУА «Оптимум», а тому такий не є належним доказом на підтвердження виконання позивачкою зобов`язання за попереднім договором.

При цьому суд першої інстанції не звернув уваги, що вказаний акт містить запис такого змісту: «Згідно з даними ТОВ «КУА «Оптимум «Львівська Мрія-Інвест» на 22.11.2019 заборгованість за попереднім договором купівлі-продажу квартири № 342 від 05.02.2019 р. на користь ОСОБА_1 839008,00 грн.»

Колегія зазначає, що саме відповідач є суб`єктом, який видав відповідний акт звіряння взаємних розрахунків, а відтак несе ризики, а недоліки, допущені відповідачем при оформленні акту звіряння, не можуть свідчити про відсутність оплати позивачем забезпечувального платежу чи створювати для позивачки умови, за яких вона повинна подавати додаткове підтвердження чи докази на підтвердження інформації, зазначеної в акті звіряння.

З відповіді приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х. М. від 02.02.2023 року №31/01-16 вбачається, що перед посвідченням договорів про на виконання норм чинного законодавства та з метою встановлення дійсності намірів кожної зі сторін до вчинення правочину, приватним нотаріусом проводилося опитування сторін правочину чи проведено між ними розрахунки, сторони підтвердили факт повного розрахунку, що вказано та узгоджено сторонами у пп.4) п.6.1, а також відображено у п. 6 договору про відступлення прав, відповідно до якого ТОВ «КУА «Оптимум» та ОСОБА_1 ствердили, що розрахувалися між собою до підписання цього договору та претензій з приводу розрахунків один до одного не мають.

Слід врахувати і те, що відповідачем не спростовано тверджень ОСОБА_1 про те, що на виконання попередніх договорів купівлі - продажу квартир розрахунки між фізичними особами та ТОВ «КУА «Оптимум» проводилися не лише в безготівковій формі, а і готівкою, передача яких підтверджувалася актами звіряння взаємних розрахунків між фізичними особами та ТОВ «КУА «Оптимум».

З огляду на вищенаведене, колегія суду погоджується з доводами апелянта, що поведінка відповідача суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, не відповідає попереднім заявам, поведінці сторони.

Підписання повноважними особами ТОВ «КУА «Оптимум» акту звіряння взаємних розрахунків, який складено між позивачем та відповідачем станом на 22.11.2019 року, договору від 22 листопада 2019 року про відступлення прав та внесення змін до попереднього договору купівлі продажу квартири, посвідченого 05.02.2019 року, з яких вбачається проведення розрахунків між сторонами, подальша поведінка посадових осіб ТОВ «КУА «Оптимум», невизнання факту проведення розрахунків між ОСОБА_1 та ТОВ «КУА «Оптимум», що викладена у відповідях на запити та в судових засіданнях, є суперечливою.

За вищенаведеного, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 з підстав відсутності доказів на підтвердження виконання ОСОБА_1 зобов`язань за попереднім договором купівлі продажу квартири від 05.02.2019 року щодо сплати нею ТзОВ «КУА «Оптимум» забезпечувального платежу.

Що стосується порушення позивачем порядку розрахунків в частині готівкової оплати забезпечувального платежу, а саме порушення встановленої законодавством граничної суми при провденні розрахунків готівковими коштами, колегія суддів вважає, що порушення порядку розрахунку може мати наслідком передбачені законодавством заходи відповідальності, але не впливає на чинність розрахунків і не заперечує самого факту проведення розрахунків.

Отже, ані встановлення факту нездійснення розрахунків у безготівковій формі, ані наявність законодавчої заборони на здійснення розрахунків готівкою понад певну граничну суму, не може вважатись підтвердженням того, що фактичні розрахунки сторонами в готівковій формі не здійснювались.

Відповіддю слідчого управління ГУ НП у Львівській області від 22.09.2022 року №16/08/22 ОСОБА_1 повідомлено, що відділом розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000266 від 24.06.2021 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.190, ч.4 ст. 190, ч.5 ст. 191, ч.2 ст. 364-2 КК України, у якому ОСОБА_1 перебуває у статусі потерпілої з 18.02.2022 року. Матеріали досудового розслідування щодо кримінальних правопорушень, у яких ОСОБА_1 перебуває у статусі потерпілої, виділено в окреме провадження та присвоєно номер ЄРДР №0000465, досудове розслідування триває, ОСОБА_1 перебуває у статусі потерпілої.

Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.

Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 жовтня 2022 року у справі № 910/14224/20, одним з таких законних інтересів є інтерес до правової визначеності у відносинах у суспільстві для знання та розуміння своїх прав й обов`язків, а також передбачуваності наслідків своїх дій чи бездіяльності". (п. 68 постанови). Якщо дії або бездіяльність інших осіб створюють для особи правову невизначеність щодо її прав і обов`язків у відносинах із цими особами, така особа може звернутись до суду для захисту свого інтересу у правовій визначеності у відносинах із цими особами. Вимога про захист охоронюваного законом інтересу у правовій визначеності на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України та статті 599 ЦК України як превентивний спосіб захисту в правовідносинах між позивачем і відповідачем, який має забезпечити, щоб обидві сторони могли знати свої права та обов`язки за договором та діяти, не порушуючи їх. (п. 93 постанови).

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем не визнається виконання зобов`язань ОСОБА_1 , що підтверджується відповіддю ТОВ «КУА «Оптимум» на адвокатський запит адвоката Пономарьова В.А. від 07.06.2021, відповіддю ТОВ «КУА «Оптимум» на адвокатський запит адвоката Пономарьова В.А. від 23.11.2022, а також відзивом по позовну заяву у справі, яка розглядається.

У матеріалах справи відсутні і учасниками справи не надані докази наявності на момент звернення із позовною заявою ОСОБА_1 про визнання припиненими зобов`язаннь ОСОБА_1 перед Товариством з обмеженою відповідальністю «КУА «Оптимум» іншого відкритого судового провадження щодо виконання ОСОБА_1 умови попереднього договору купівлі продажу квартири договору щодо внесення забезпечувального платежу.

Відтак, обраний ОСОБА_1 спосіб захисту відповідає вимогам ст. 16 ЦК України.

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити, визнати припиненими зобов`язання ОСОБА_1 перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія управління активами «Оптимум» за попереднім договором купівлі-продажу квартири, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Оптимум», що діє за рахунок та в інтересах Пайового недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду закритого типу «Львівська Мрія-Інвест» та ОСОБА_1 від 05 лютого 2019 року, про що в Державному реєстрі правочинів внесено запис за № 342 з урахуванням змін, внесених договором від 22 листопада 2019 року про внесення змін до попереднього договору купівлі-продажу квартири від 05 лютого 2019 року, зареєстрованого за № 342, внаслідок їх повного виконання, проведеного належним чином.

Додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. Водночас, додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. У разі скасування рішення у справі, ухвалене додаткове рішення втрачає силу. Тобто додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 червня 2018 року в справі № 756/4441/17 (провадження № 61-17081св18)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 904/8884/21 (провадження № 12-39гс22) зазначено, що: «за загальним правилом у судовому рішенні повинні бути розглянуті усі заявлені вимоги, а також вирішені всі інші, зокрема й процесуальні питання. Неповнота чи невизначеність висновків суду щодо заявлених у справі вимог, а також невирішення окремих процесуальних питань, зокрема розподілу судових витрат, є правовою підставою для ухвалення додаткового судового рішення. Тобто додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. Водночас додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Тобто додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі. У разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу. Подібні висновки викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі № 925/81/21, від 09 лютого 2022 року у справі № 910/17345/20, від 15 лютого 2023 року у справі № 911/956/17(361/6664/20), від 07 березня 2023 року у справі № 922/3289/21. Оскільки суд касаційної інстанції дійшов висновку про необхідність скасування постанови Центрального апеляційного господарського суду від 27 вересня 2022 року у цій справі, то додаткову постанову Центрального апеляційного господарського суду від 18 жовтня 2022 року також слід скасувати».

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення Франківського районного суду м. Львова від 15 квітня 2024 року, то і додаткове рішення Франківського районного суду м. Львова від 30 квітня 2024 року, яким вирішено питання витрат на професійну правничу допомогу та стягнуто витрати, пов`язані з явкою представника до суду, також підлягає скасуванню.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його неможна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною взалежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v.UKRAINE, № 4909/04,§ 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 15 квітня 2024 року та на додаткове рішення Франківського районного суду м. Львова від 30 квітня 2024 року задовольнити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 15 квітня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати припиненими зобов`язання ОСОБА_1 перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Оптимум» за попереднім договором купівлі-продажу квартири, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Оптимум», що діє за рахунок та в інтересах Пайового недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду закритого типу «Львівська Мрія-Інвест» та ОСОБА_1 , укладеним 05 лютого 2019 року, про що в Державному реєстрі правочинів внесено запис за № 342 з урахуванням змін, внесених договором від 22 листопада 2019 року про внесення змін до попереднього договору купівлі-продажу квартири від 05 лютого 2019 року, у зв`язку з їх повним виконанням, проведеним належним чином.

Додаткове рішення Франківського районного суду м. Львова від 30 квітня 2023 року скасувати, в задоволенні заяви представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та стягнення витрат, пов`язаних з явкою представника до суду відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 14.02.2025 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: С.М. Копняк

Р.П. Цяцяк