Справа № 645/4023/21
Провадження № 2/645/48/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2025 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі: головуючого - судді Ульяніч І.В., при секретарі - Циганок В.М., учасники справи: позивач - ОСОБА_1 , представник позивача Готвянський С.І (не з`явився), представник відповідача ХМР ( не з`явився), третя особи ОСОБА_3 (не з`явилась),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради, третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Чуєва Олена Дмитрівна про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на майно,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить встановити факт постійного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивача та ОСОБА_4 , визнати за позивачем право спільної сумісної власності на 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначено, що у грудні 2010 року позивач та ОСОБА_4 познайомилися, знаходячись у гостях у шкільної подруги позивача та почали проживати однією сім`єю, як чоловік та жінка. У іншому шлюбі вони не перебували. Були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство, мали спільні доходи та витрати, піклувалися один про одного. Проживали вони за адресою: АДРЕСА_2 , у квартирі, яка належала матері позивача, все вищенаведене підтверджується фотокартками, та буде підтверджено у судовому засіданні свідками. У 2017 році позивач з ОСОБА_4 за спільні кошти придбали квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Оскільки позивач є інвалідом третьої групи, повільно пересувається та повільно говорить, оформили квартиру на ОСОБА_5 . Вони деякий час разом проживали у цій квартирі, спільно нею користувалися, зробили поточний ремонт, несли спільні витрати по утриманню цієї квартири, що підтверджується квитанціями про сплату за комунальні послуги, та може бути підтверджено свідками. Також позивач з ОСОБА_5 здавали цю квартиру в оренду, позивач прала білизну, прибирала у квартирі за квартирантами та вони наглядали за належним виконанням квартирантами договору оренди. Дана обставина може бути підтверджена договорами оренди квартири та свідками. Витрати по утриманню квартири позивач несе постійно, що підтверджується квитанціями про сплату за комунальні послуги. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, позивач несла всі витрати на його лікування, організацію та проведення поховання, що підтверджується довідками та договорами на поховання, також дані обставини можуть бути підтверджені свідками. У встановлений законом строк позивач звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, але нотаріус їй відмовила, вказавши, що факт проживання однією сім`єю може бути встановлений тільки у судовому порядку, що і змусило позивача звернутися до суду.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 08.07.2021 року відкрито загальне позовне провадження по вказаній справі, справу призначено до розгляду у підготовче судове засідання.

12.01.2022 року на адресу суду від представника відповідача Харківської міської ради - Шевченко Т.С. надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечує щодо позовних вимог у повному обсязі, вважає їх безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають. В обгрунтування відзиву зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту проживання позивачем із ОСОБА_4 однією сім`єю. До позовної заяви додано копію паспорта ОСОБА_6 , відповідно до якого місце її проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 . Водночас, із доданої до позовної заяви копії паспорта ОСОБА_4 вбачається, що місце його проживання було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 . Отже надані заявником документи спростовують факт спільного мешкання ОСОБА_6 та ОСОБА_4 за однією адресою. Відтак відсутня одна з необхідних умов (спільне проживання осіб) для визначення члена сім`ї відповідно до ст. 3 СК України. Також позивачем надано копію договору-замовлення на організацію та проведення поховання, копію акта на ритуальні послуги та предмети ритуального призначення від 03.09.2020. Водночас, у даній справі вищевказані письмові докази жодним чином не підтверджують факт проживання позивача однією сім`єю з ОСОБА_4 , оскільки організація поховання та понесені, у зв`язку із цим витрати мали місце вже після відкриття спадщини. Відтак, вказані докази не відносяться до предмету доказування, так як виходять за межі п`ятирічного строку до часу смерті спадкодавця, а отже не є належними доказами у розумінні ст. 77 ЦПК України. Надані позивачем квитанції про сплату житлово-комунальних послуг свідчать лише про наявність правовідносин між ОСОБА_4 і комунальними підприємствами, проте відсутні докази спільної оплати комунальних послуг позивачем разом із померлим. Крім того, вказані квитанції датовані з 2017 року та не підтверджують ведення позивачем спільного господарства зі спадкодавцем протягом п`яти років до часу смерті ОСОБА_4 . Крім того, фотосвітлини, на яких начебто зображено позивача разом із померлим, не дають можливості беззаперечно встановити хто саме на них зображений, а особливо - коли саме вони були виготовлені (зокрема, це стосується того, чи це було зроблено в межах п`ятирічного проміжку часу до відкриття спадщини). Показання свідків не є достатніми доказами, шо підтверджують сукупність фактів, необхідних для встановлення факту проживання однією сім`єю та не можуть підтверджувати факт проживання однією сім`єю та ведення спільного господарства, існування спільного побуту та взаємних прав і обов`язків між позивачем та померлим не менше як п`ять років, без документального підтвердження та можливості підтвердження письмовими доказами.

Ухвалою суду від 03.10.2023 року підготовче провадження по справі було закрито, справу призначено до розгляду в судовому засіданні.

Ухвалою від 24.05.2024 року справу прийнято в провадження судді Фрунзенського районного суду м.Харкова Ульяніч І.В., справу призначено до розгляду по суті.

Ухвалою суду від 05.09.2024 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів.

26.09.2024 року на виконання ухвали суду від 05.09.2024 року надійшли витребування судом письмові докази.

12.12.2024 року на виконання ухвали суду від 05.09.2024 року надійшли витребування судом письмові докази.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала у повному обсязі, пояснила суду, що вона проживала із ОСОБА_4 10 років однією родиною, з листопада 2010 року, за адресою: АДРЕСА_2 , вели спільне господарство, були разом повсюди, так як ОСОБА_4 погано пересувався, дружини та дітей, а також братів, сестер у нього не було. Вони разом придбали ноутбуки, кожен собі, придбали холодильник. Документи на техніку відсутні. ОСОБА_4 працював сторожем, звільнився в 2011 році. Реєструвати шлюб вони не планували, але хотіли оформити заповіт, але не встигли. У ОСОБА_4 була квартира, яка залишилась йому від його батьків. В 2017 році вони продали квартиру ОСОБА_4 та придбали однокімнатну квартиру на АДРЕСА_1 . В зазначеній квартирі вони зробили ремонт та здавали в оренду. Після смерті в 2020 році ОСОБА_4 , вона займалась його похованням. Потім звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але їй було відмовлено.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснила, що є сусідкою позивача, свідок прописана на АДРЕСА_4 , з 2005 року, але часто виїзджає до матері в Харківську область. Свідку відомо, що позивач проживала із ОСОБА_4 приблизно з 2014 року, без реєстрації шлюбу, вона знала ОСОБА_8 приблизно з 2011-2012 років. Зі слів позивача свідку відомо, що вона із ОСОБА_4 придбали холодильник, в 2017 році купили квартиру, за чиї кошти придбали свідку не відомо. ОСОБА_4 за життя повідомляв свідку, що у нього не має дружини, дітей, братів та сестер. Коли ОСОБА_4 захворів, позивач їздила до нього у лікарню. В 2020 році ОСОБА_4 помер, поховання вона не бачала, про смерть повідомила позивач.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснила, що є сусідкою позивачки з 2013 року, їй квартиру залишила бабуся. Позивача знала і до 2013 року, коли відвідувала бабусю. Свідок бачила позивача разом із ОСОБА_5 , іноді бачила, як вони виходили разом із квартири позивачки. Бувала в квартирі позивачки, допомагала їй сплачувати комунальні послуги через телефон, бачила як позивач готувала їжу разом із ОСОБА_5 . Чоловік свідка допомагав ОСОБА_5 ремонтувати кран. Свідку відомо про придбання пральної машини, яку її чоловік допомагав налагодити. Позивача із ОСОБА_5 свідок бачила разом в магазині, на вихідних, вважала, що відносини були як подружжя. Про придбання спільної квартири свідку не відомо, також не відомо про наявність у ОСОБА_5 близьких родичів, дітей. Коли ОСОБА_5 захворів, швидка його забирала із квартири позивача, свідку відомо, що позивач навідувала ОСОБА_5 в лікарні, а після смерті, займалась його похованням, кремацією, вона допомагала відвести прах на кладовище.

Представник позивача ОСОБА_6 - адвокат Готвянський С.І. у судове засідання не з`явився, 21.01.2025 року надав до суду окрему заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача Харківської міської ради у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, матеріали справи містять заяву про розгляд справи за її відсутності.

Суд, вислухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до копії паспорту громадянина України позивача ОСОБА_6 , позивач з 19.07.1989 рокку зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер:688, виданий 18.07.2017 р., видавник приватний нотаріус ХМНО С.О.Безугла, ОСОБА_4 , на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_5 .

Із наданих позивачем копії квитанцій про сплату комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 , вбачається, що в основному оплати за цими квитанціями відбувались за період з 2017 по 2020 рік, тобто за життя ОСОБА_4 та в них зазначено його прізвище, 5 квитанцій були сплачені після смерті ОСОБА_4 , прізвище платника не зазначено.

Із досліджених судом документів, наданих суду нотаріусом на виконання ухвали суду, вбачається, що нотаріусу для оформлення договору купівлі-продажу квартири від 18.07.2017 року, за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 була подана заява від 18.07.2017 року, де він зазначав, що на час укладання договору купівлі-продажу у зареєстрованому шлюбі не перебував, та спільно однією сім`єю з жінкою, але не перебуває у шлюбі, не проживає. Відповідальність про приховування шлюбу йому відомі. Також, стверджував, що він в дієздатності не обмежений, під опікою, піклуванням, а також патронажем не перебуває, не знаходився у алкогольному, токсичному, наркотичному стані. Договір купівлі-продажу квартири від 18.07.2017 р., був посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Безуглою С.О. за реєстровим № 688.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

Відповідно до Договору-замовлення № 002198, 002199 на організацію та проведення похованння та Акту на ритуальні послуги та предмети ритуального призначення, ОСОБА_1 займалась похованням ОСОБА_4 .

На підставі заяви ОСОБА_6 від 16.02.2021 року приватним нотаріусом ХМНО Чуєвою О.Д. була заведена спадкова справа №14/2021 щодо майна ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до письмових роз`яснень приватного нотаріусом ХМНО Чуєвою О.Д. від 16.02.2021 року, ОСОБА_10 було відмовлено у прийнятті заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 та повідомлено, що ОСОБА_11 непідтверджений факт проживання однією сім`єю з померлим, та факт проживання однією сім`єю може бути встановлений тільки у судовому порядку.

Враховуючи досліджені докази, суд критично розцінює доводи позивача про постійне сумісне проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у період з 2010 по 02.09.2020 року.

Відповідно до ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбі. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї.

Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» defacto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом».

Відповідно до частини першої статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Частиною другою статті 74 СК України передбачено, що на майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Отже, до майна, що було набуте під час проживання осіб однією сім`єю, застосовуються положення сімейного законодавства, які регулюють правові відносини з приводу права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: час набуття майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

За відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу за певний період, відсутні і підстави, передбачені статтею 74 СК України вважати майно (спірну квартиру) таким, що належить на праві спільної сумісної власності сторонам, як жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою.

Верховний Суд у постанові від 14.02.2018 у справі №129/2115/15-ц, зазначив, що при застосуванні статті 74 СК України, слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету, спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують: 1) час придбання; 2) джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте); 3) мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі N 644/6274/16-ц (провадження N 14-283цс18) вказано, що "згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року N 5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки".

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі N 554/8023/15-ц (провадження N 14-130цс19) міститься висновок, що "вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України)".

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин (рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99) (постанова Верховного Суду від 18.03.2019 року у справі №357/6408/17).

Верховний Суд погодився з висновком апеляційного суду про те, що сам по собі факт перебування позивача з відповідачем у близьких стосунках, який не заперечував й сам відповідач, не може свідчити про те, що сторони проживали в зазначений період однією сім`єю, а придбане одним із них майно є спільною сумісною власністю, оскільки позивачу необхідно надати докази ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та витрат, придбання майна в інтересах сім`ї (постанова ВС від 12.12.2019 у справі № 490/4949/17).

Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці. Верховний Суд зазначив, що показання свідків та спільні фотографії сторін, не можуть свідчити про факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та не можуть бути визначальними у вирішенні цього питання (постанова ВС від 12.12.2019 у справі № 466/3769/16).

Оцінюючі досліджені у справі докази у їх сукупності, суд не знаходить підтвердження факту спільного проживання позивача та ОСОБА_4 разом однією сім`єю протягом 10 років, як це зазначає позивач, із спільним ведення ними господарства, побуту та бюджету, придбання спільного майна, прав та обов`язків притаманних подружжю. Матеріали справи не містять підтвердження придбання квартири АДРЕСА_5 за спільні кошти позивача та померлого ОСОБА_4 , в судовому засіданні сама позивач зазначила, що спірна квартира була придбана за кошти від продажу квартири, що належала батькам ОСОБА_4 та залишилась йому. Крім того, під час укладання договору купівлі-продажу зазначеної квартири, відповідно до заяви ОСОБА_4 від 18.07.2017 року, в якій останній зазначив, що на час укладання договору купівлі-продажу у зареєстрованому шлюбі він не перебував, та спільно однією сім`єю з жінкою, він не проживає.

Суд приходить до висновку, що зазначена квартира не є спільним сумісним майном ОСОБА_6 та ОСОБА_4 .

Твердження позивача про те, що квартира АДРЕСА_5 була придбана за рахунок спільних коштів як подружжя не підтверджується доказами, наявними у матеріалах справи.

Забезпечивши повний та всебічний розгляд справи, проаналізувавши доводи сторін, дослідивши та оцінивши всі докази у справі, в тому числі показання свідків, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про те, що позивач належними та допустимими доказами не довела та не підтвердила, що між нею та ОСОБА_4 склалися усталені відносини, притаманні чоловікові та жінці, що ними велося спільне господарство, планувався сімейний бюджет, тощо. Отже відсутні підстави для задоволення позовних вимог про встановлення факту проживання цих осіб однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу

Вирішуючи питання про визнання спірної квартири за адресою: м. Харків, об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4 та визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину зазначеної квартири, суд виходить із недоведеності факту спільного проживання однією сім`єю без шлюбу та придбання майна за спільні кошти.

Отже, позивачем ОСОБА_11 не доведено факту проживання з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу, придбання спірного нерухомого майна за рахунок спільних коштів подружжя.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_6 .

На підставі викладеного, керуючись ст. 4-13,76-89, 258-273 ЦПК України, ст.60,70, 74 СК України, суд, -

В И Р I Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Харківської міської ради, третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Чуєва Олена Дмитрівна про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на майно - відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ;

Представник позивача - адвокат Готвянський Сергій Іванович РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_6 ;

Відповідач - Харківська міська рада, адреса: 61003 м. Харків, м. Конституції, 7;

Третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Чуєва Олена Дмитрівна, адреса: 61003 м. Харків, вул. Кузнечна, б. 22, секція 3.

Повний текст рішення складено 13.02.2025 року.

Головуючий - суддя: І.В.Ульяніч