Справа № 570/596/25
Номер провадження 2-з/570/13/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2025 року Рівненський районний суд Рівненської області в складі:

судді Гнатущенко Ю.В.

з участю секретаря судових засідань Іллюк С.Р.,

розглянувши в залі суду в місті Рівне заяву представника ОСОБА_1 адвоката Ошурка Й.М. про забезпечення позову, -

В С Т А Н О В И В :

В обгрунтування заяви про забезпечення позову зазначається, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 09 грудня 2024 року у справі № 569/21602/24 розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Рішення суду набрало законної сили 09 січня 2025 року.

Під час перебування в шлюбі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , останній став власником земельної ділянки площею 0.095 га для індивідуального садівництва, для ведення садівництва, з кадастровим номером: :05:016:0207, реєстраційний номер об`єкта нерухомою майна: 246 на підставі договору купівлі-продажу № 433 від 31 жовтня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Омельяненко Іриною Валеріївною.

У добровільному порядку відповідач не бажає поділити дане майно, одноособово користується ним, у зв`язку з чим дана земельна ділянка підлягає поділу між колишнім подружжям, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні по 1/2 частини кожному.

Пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення: позивач ОСОБА_1 вносить на депозитний рахунок суду грошові кошти у сумі 1 000 грн.

Дослідивши заяву про забезпечення позову, а також враховуючи характер позовних вимог, з якими позивач звернувся до суду, суд прийшов до висновку, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню.

Із матеріалів справи вбачається, що між сторонами виник спір з приводу володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що належать на їм на праві спільної сумісної власності. Предметом позову є вимоги про визнання права власності на 1/2 земельної ділянки за кожним із колишнього подружжя.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірним із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19).

З матеріалів справи вбачається, що позовна заява містить відповідне обґрунтування заявлених позовних вимог, на підтвердження яких надано відповідні докази, а наявність чи відсутність фактів, якими обґрунтовуються вимоги, суд установлює під час ухвалення рішення по суті спору.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, а відтак суд дійшов висновку про те, що незабезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Крім того, обраний позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Разом з тим, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер, вони застосовуються на час розгляду справи, при цьому, особа, яка заявила відповідну заяву, довела її обґрунтованість та співмірність зі своїми позовними вимогами.

Згідно з ч.7 ст.153 ЦПК України в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення.

Суд дослідив, що обов`язкові умови, передбачені ч.3 ст.154 ЦПК України, за наявності яких суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення, відсутні.

Відповідно до ч.5 ст.154 ЦПК України розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

Суд вважає, що пропозиція заявника щодо зустрічного забезпечення позовних вимог позивача у розмірі 1000 грн. підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.149-153, 157, 258-261, 353, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Заяву представника ОСОБА_1 адвоката Ошурка Й.М. про забезпечення позову - задоволити.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони відповідачу ОСОБА_3 вчиняти будь-які дії щодо відчуження земельної ділянки площею 0.095 га для індивідуального садівництва, для ведення садівництва, кадастровий номер: :05:016:0207, реєстраційний номер об`єкта нерухомого манна: 246.

Застосувати зустрічне забезпечення, шляхом внесення позивачем ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 1000 (одна тисячі) грн. на депозитний рахунок за реквізитами: Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 26259988. Банк отримувача ДКСУ, м.Київ. Код банку отримувача (МФО) 820172. Рахунок отримувача UA0010559.

Встановити Тарасович Оксані Павлівні строк надання зустрічного забезпечення - десять днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Роз`яснити позивачу ОСОБА_1 , що відповідно до вимог ч.8,9 ст.154 ЦПК України, особа, за заявою якої застосовані заходи забезпечення позову із застосуванням зустрічного забезпечення, протягом визначеного судом строку має надати суду документи, що підтверджують надання зустрічного забезпечення. Якщо особа, за заявою якої застосовані заходи забезпечення позову, не виконує вимоги суду щодо зустрічного забезпечення у визначений судом строк, суд скасовує ухвалу про забезпечення позову та про зустрічне забезпечення.

Ухвалу направити для виконання до Департаменту цифрової трансформації та забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради (33028, м. Рівне, майдан Просвіти, 2) та сторонам для відому.

Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом відповідно ч.4 ст.157 ЦПК України.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту підписання її суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення безпосередньо до Рівненського апеляцiйного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя Гнатущенко Ю.В.