Справа №443/132/25
Провадження №2/443/266/25
РІШЕННЯ

іменем України

14 лютого 2025 року місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Равлінка Р.Г.,

секретар судового засідання Рибакова І.І.,

провів у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Жидачеві розгляд справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини,-

встановив:

Представник позивачки ОСОБА_1 , адвокат Мундяк М.М., звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь позивачки додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що викликані особливими обставинами (навчанням дитини) разово в сумі 25 910 грн, а саме половину витрачених коштів на оплату навчання та проживання їхнього сина за другий та третій курс та стягнути з відповідача судові витрати у сумі 16 211,20 грн.

Обгрунтування позиції сторін.

В обґрунтування позовних вимог позивачка покликається на те, що 04.05.2005 у Вільхівецькій сільській раді Жидачівського району Львівської області ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 , актовий запис №5. Від даного шлюбу у сторін по справі народився син ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_2 . На даний момент їхній син ОСОБА_3 є повнолітнім, однак продовжує навчатися на 3-му курсі Львівського національного університету природокористування, на факультеті Менеджмент. Згідно довідки №27 від 09.01.2025 виданої Львівським національним університетом природокористування ОСОБА_3 , про те, що він дійсно навчається на платній формі навчання в період з 12.09.2022 до 30.06.2026 та є студентом 3 курсу освітнього ступеня «бакалавр» денної форми за спеціальністю 073 Менеджмент. 03.04.2024 у справі №443/406/24 Жидачівський районний суд Львівської області виніс рішення, яким розірвав шлюб укладений між позивачем - ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 .. Також Жидачівським районним судом Львівської області у рішенні від 03.04.2024 у справі №443/406/24 встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, однак тривалий час не проживають разом та не підтримують шлюбних стосунків. Позивачка стверджує про те, що шлюбні стосунки між нею та позивачем були припинені в липні 2023 року. ОСОБА_1 , оплачувала навчання їхнього сина у навчальному закладі за 2 курс навчання, що тривав у період 2023-2024, 1 семестр 3 курсу навчання 2024 та 2 семестр 3 курсу навчання 2025. Сумарно за 2 та 3 курс навчання позивачка сплатила 39 800 грн. Окрім витрат на навчання у Львівському національному університеті природокористування позивачка оплачує проживання її сина ОСОБА_3 за період навчання на 2 та 3 курсі у гуртожитку від Львівського національного університету у сумі 12 020 грн. Їхній син постійно проживає із позивачкою. У зв`язку з тим, що дитині необхідні кошти на проїзд до місця навчання, проживання у гуртожитку у м. Дубляни, одяг, харчування, підручники, тощо, зарплати позивачки не вистачає, щоб оплатити вищевказані витрати, ОСОБА_1 має тяжке матеріальне становище, і не в змозі самостійно утримувати сина, тому змушена звернутись із цією позовною заявою до суду.

06.02.2025 представником відповідача ОСОБА_2 , адвокатом Маципурою Г.І., було подано відповідь на позов згідно якої остання просить в позовній заяві відмовити.

В обґрунтування поданого відзиву зазначає, що перебуваючи в шлюбі з позивачкою віддавав їй заробітну плату з якої позивачка проводила оплату за навчання сина ОСОБА_4 , та його проживання. 3 17.08.2024 він є військовослужбовцем ЗСУ. З листопада 2024 має статус учасника бойових дій. Його дітям відомо про це. Він передавав їм необхідні документи про свій статус. Ці документи є підставою для отримання пільг сином ОСОБА_4 на навчання коштом держави, безкоштовне проживання в гуртожитку, отримання соціальної стипендії і інше. Чим позивачка чомусь не хоче скористатися, а відтак просить відмовити в стягненні витрат на професійну правничу допомогу.Додаткові витрати на проживання та навчання повнолітніх дітей за ст.185 СК України - не стягуються з батьків (Постанова ВСУ від 24 лютого 2016 р. у справі № 6 -1296 це 15), оскільки відсутні правові підстави для задоволення позову, такий до задоволення не підлягає.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області від 27.01.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 13.02.2025 /а.с.28-29/.

Розгляд справи по суті відбувся 13.02.2025 без участі сторін.

Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі.

Позивачка ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилася. Через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи у відсутності її та представника, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі та просить позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_5 , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився. Представник відповідача адвокат Маципура Г.І. подала заяву у якій просить слухати справу у їхній відсутності та позовні вимоги не визначають в повному обсязі.

Відповідно до ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 13.02.2025, є дата складення повного тексту судового рішення 14.02.2025.

Суд, дослідивши надані матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Згідно з свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого 11.11.2005, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , а його батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 /а.с.9/.

Відповідно до позовної заяви від 26.02.2024, ОСОБА_1 зверталась до Жидачівського районного суду Львівської області із позовом до ОСОБА_6 про розірвання шлюбу /а.с.10-11/.

Згідно з рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 03.04.2024 у справі №443/406/24, Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволено повністю. Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 04.05.2005 у с. Вільхівці Жидачівського району Львівської області, актовий запис №5. Після розірвання шлюбу залишено за позивачкою прізвище « ОСОБА_7 » /а.с.13/.

Згідно з довідкою від 09.01.2025 №27, виданої Львівським національним університетом природокористування, ОСОБА_3 , навчається у Львівському національному університеті природокористування на третьому курсі за спеціальністю 073 Менеджмент перев. наказ №55/к-с від 30.08.2024 освітнього ступеня «бакалавр» денної форми навчання за кошти фізичних осіб з 12.09.2022 до 30.06.2026 /а.с.14/.

Відповідно до квитанцій до платіжної інструкції про переказ готівки ОСОБА_1 оплачувала навчання та гуртожиток ОСОБА_3 , а саме: 17.01.2025 у сумі 10 049,50 грн; 27.03.2024 у сумі 1920,00 грн; 03.06.2024 у сумі 500,00 грн; 30.08.2023 у сумі 3 201,00 грн; 31.08.2023 у сумі 1 600,00 грн; 03.09.2024 у сумі 9 950,00 грн; 30.08.2023 у сумі 19 900 грн; 14.12.2024 у сумі 2 800,00 грн; 17.10.2024 у сумі 2 000,00 грн /а.с.15-17/.

Згідно з актом фактичного місця проживання громадян від 30.12.2024 за адресою: АДРЕСА_1 , проживають ОСОБА_1 заявник, ОСОБА_3 - син, ОСОБА_8 - син /а.с.18/.

Відповідно до довідки від 20.08.2024 № 1852/1230, солдат ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 з 17.08.2024 по теперішній час /а.с.19/.

Згідно з посвідченням серії НОМЕР_3 від 12.11.2024, ОСОБА_5 є учасником бойових дій /а.с.42/.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

До спірних правовідносин, які виникли між сторони, підлягають застосуванню норми Конституції України, Сімейного кодексу України.

Стаття 51 Конституції України передбачає що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ст. 121 СК України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Статтями141,142,150 СК України передбачено - мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток та забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. У свою чергу, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Стаття 180 СК України передбачає, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 185 СК України передбачено той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо), розмір яких, у разі спору, визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей і т.і.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких наведено у зазначеній статті. До таких особливих обставин закон відносить і випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат у зв`язку з тим, що страждає на хворобу. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення.

У пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» звернуто увагу судів на те, що до передбаченої статтею 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

В правовій позиції Верхового Суду України, висловленій 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17, зазначено, що виходячи з аналізу статті 185 СК України, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

З аналізу судової практики ВС випливає, що до додаткових витрат, передбачених ст. 185 СК України, відносять: 1) навчання у спеціалізованому закладі освіти, технікумі, коледжі, при умові погодження з батьком/матір`ю навчального закладу та доведеності існування особливих обставин, які зумовлені необхідністю платного навчання дитини у цьому закладі адже дитині гарантовано державою безоплатне навчання у загальноосвітній школі; 2) розвиток здібностей дитини, а саме, витрати на гуртки, заняття, які розвивають конкретні здібності дитини, придбання спортінвентарю, музичного інструменту, витрати на участь у змаганнях та конкурсах, витрати на вивчення іноземних мов, підтверджені відповідними нагородами, які одержували діти або характеристиками; 3) оздоровлення (санаторно-курортне або відпочинок біля моря чи на гірському курорті при умові доведеності, що для покращення стану здоров`я дитини вона потребувала відпочинок та оздоровлення саме там); 4) лікування (систематичні витрати, понесені у зв`язку з постійною хворобою дитини, фізичними травмами).

Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Частина 4 статті 196 СК України встановлює - у разі прострочення оплати додаткових витрат на дитину з вини платника такий платник зобов`язаний на вимогу одержувача додаткових витрат сплатити суму заборгованості за додатковими витратами з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних із простроченої суми.

Платник додаткових витрат вважається таким, що прострочив оплату, якщо він не виконав свій обов`язок щодо оплати додаткових витрат у строк, встановлений рішенням суду або за домовленістю між батьками, а в разі їх відсутності або у разі невстановлення такого строку - після спливу семи днів після пред`явлення відповідної вимоги одержувачем додаткових витрат, який фактично їх оплатив.

Відповідно дост.ст.8, 12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У § 54 рішення ЄСПЛ від 07.12.2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага й, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні ЄСПЛ від 11.07.2017 року (заява № 2091/13) у справі «М. С. проти України» стверджується, що при визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

ВСУ звернув увагу, що, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі (постанова від 13.09.2017 у справі № 6-1489цс17).

Правова позиція ВСУ від 24.02.2016 у справі № 6-1296цс15, наголошує, що виходячи з аналізу ст. 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів на аліменти, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Заявляючи позовну вимогу про стягнення додаткових витрат із відповідача на її користь, позивачка вказує, що син навчається на контрактній формі навчання та проживає в гуртожитку, а відтак просить разово стягнути з відповідача кошти в сумі 25 910 грн, а саме половину витрачених коштів на оплату навчання та проживання їхнього сина.

Однак суд зазначає, що навчання особи з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Отже такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України, що узгоджується із позицією Верховного Суду у постанові від 26.08.2020 у справі № 336/1488/19.

Крім того, позивачка не довела існування особливих обставин, які зумовили б необхідність платного навчання дитини при наявності можливості проходження навчання у державних закладах освіти, не навела мотивів вибору освітнього закладу, що, зокрема, залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину, правовідносини обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 Сімейного Кодексу України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст.199, 200, 201 СК України).

При визначенні розміру аліментів на утримання повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання, враховується вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем знаходження навчального закладу тощо.

Положення цієї глави 16 Сімейного Кодексу України, не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Разом з тим статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу, що узгоджується із Постановою ВСУ від 24.02.2016 у справі №6-1296цс15).

З огляду на вищевикладені обставини, надавши аналіз наявним у справі доказам, керуючись нормами діючого сімейного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог позивачки про стягнення з відповідача на її користь додаткових витрат на утримання сина у зазначеному позивачкою розмірі, оскільки позивачкою неналежно сформовано доказову базу щодо понесення нею саме додаткових витрат на утримання дитини, тобто на розвиток її особливих здібностей, витрат на її спеціальне лікування.

З урахуванням вищевикладеного, аналізуючи наведені норми законів та докази по справі, надавши оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення додаткових витрат на дитину є необґрунтованими, а відтак позов задоволенню не підлягає.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню не підлягають.

Керуючись статтями 76-81, 89, 141, 258-259, 263-265, 280-284ЦПК України, суд,

вирішив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 на її користь додаткових витрат на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що викликані особливими обставинами (навчанням дитини) разово в сумі 25 910 грн, а саме половину витрачених коштів на оплату навчання та проживання їхнього сина за другий та третій курс відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Р.Г. Равлінко