Справа № 144/919/24
Провадження № 2-о/144/2/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" лютого 2025 р. смт. Теплик

Теплицький районний суд Вінницької області в складі:

головуючої судді Бондарук О.П.,

з участю секретаря судового засідання Сторожук О.М.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника адвоката Думанського В.О.,

представника заінтересованої особи Скляра О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Теплик цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , представником якого є адвокат Думанський Вадим Олександрович, заінтересована особа Управління державної міграційної служби України у Вінницькій області про встановлення факту, що має юридичне значення,

в с т а н о в и в :

Стислий виклад позиції учасників справи.

18.06.2024 ОСОБА_1 звернувся до Теплицького районного суду Вінницької області із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року включно. У заяві зазначено заінтересовану особу: Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області.

В обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився в селі Кивачівка Теплицького району Вінницької області, де проживав разом з батьками, сестрою та братом. З 1979 року заявник навчався у Кивачівській середній школі та отримав свідоцтво про неповну середню освіту. Після смерті батька ІНФОРМАЦІЯ_2 він змушений був працювати, змінив багато робіт в межах села Кивачівка, в якому жив. Паспорт громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року та паспорт громадянина України не отримував, так як постійно був зайнятий роботою. В 90-х роках у будинку заявника через пожежу згоріли всі документи. Факт постійного проживання на території України з часу народження заявника підтверджується доказами, які долучені до матеріалів справи й показаннями свідків та потрібне йому для оформлення належності до громадянства України. Тому останній просить встановити факт його проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року включно.

18.07.2024 представник Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області Наливайко Б.О. подав до суду відзив. У такому вказав, що заявник до територіальних органів ДМС не звертався, паспортом громадянина колишнього СРСР та громадянина України не документувався. Заява про встановлення факту проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24 серпня 1991 року грунтується на припущеннях, відповідний факт не підтверджений жодним доказом, що не узгоджується з ч. 6 ст. 81 ЦПК України. Отож УДМС у Вінницькій області просить суд відмовити у задоволенні такої заяви в повному обсязі, оскільки немає законних підстав для встановлення належності заявника до громадянства України та подальшого документування його паспортом громадянина України.

Заявник ОСОБА_1 та його представник адвокат Думанський В.О. у судовому засіданні заявлені вимоги підтримали, просили задовольнити їх з підстав, вказаних у позовній заяві.

Представник заінтересованої особи УДМС України у Вінницькій області Скляр О.В. в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 з підстав, зазначених у відзиві на заяву.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Теплицького районного суду (головуючий - суддя Довгалюк Л.В.) від 02 липня 2024 року відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами окремого позовного провадження.

Згідно розпорядження керівника апарату Теплицького районного суду Синчі Л.П. щодо проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями № 7 від 25.10.2024 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.10.2024 року, в провадження судді Бондарук О.П. надійшла вищевказана цивільна справа.

Фактичні обставини справи встановлені судом.

Згідно з копії повторно виданого свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьки: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , актовий запис №05 від 2 лютого 1972 року. Місце народження село Кивачівка (а.с. 9).

Відповідно до довідки, виданої 15 листопада 2019 року № 94 директором Кивачівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Краснопільської сільської ради Гайсинського району Вінницької області, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , навчався у Кивачівській середній школі з 1979 по 1987 рік (з 1 по 8 клас) і у 1987 році отримав свідоцтво про неповну середню освіту (серія НОМЕР_2 ) (а.с. 10).

Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Краснопільської сільської ради Гайсинського району Вінницької області № 30 від 27.01.2020 року, громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з дня народження і по теперішній час фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 без реєстрації місця проживання (зворот а.с. 10).

Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області на адвокатський запит Думанського В.О. 18.06.2024 року повідомило, що в УДМС у Вінницькій області відсутня інформація про документування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспортом громадянина СРСР 1974 року та паспортом громадянина України (зворот а.с. 34).

Згідно даних погосподарської книги ОСОБА_1 станом на 01.01.1992 року працював у колгоспі імені Щорса різноробочим, станом на 01.01.1993 року по найму, на 01.01.1995 року кочегар (а.с. 33).

У своїй автобіографії від 25 листопада 2019 року, відомості про трудову діяльність ОСОБА_1 починаються з 1992 року (зворот а.с. 9).

Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заявник як на підтвердження обставин, що мають значення для справи, серед іншого, посилався й на показання свідків, які були допитані у судовому засіданні.

Свідок ОСОБА_1 суду показав, що являється рідним братом заявника. Останній народився, жив та працював у с. Кивачівка Теплицького району Вінницької області, нікуди не виїжджав. Станом на 24.08.1991 року ОСОБА_1 листувався із ним і усі листи приходили з с. Кивачівки.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні показав, що протягом 1989-1993 років він працював зі ОСОБА_1 на цегляному заводі у с. Кивачівка. Станом на серпень 1991 року він із заявником працювали у колгоспі «Більшовик» с. Кивачівка.

Свідок ОСОБА_5 показала, що із заявником мають спільну матір. Станом на 24.08.1991 року ОСОБА_1 проживав із матір`ю за адресою АДРЕСА_2 . Згодом цю вулицю перейменували на вул. Зарічну. Вона проживала разом з ним та матір`ю до 1996 року. Брат нікуди не виїжджав із с. Кивачівка, закінчив там школу, після чого постійно працював на різних роботах.

З огляду на зазначене, дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.

Норми права, які застосував суд, мотиви застосування.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом (ч. 3 ст. 293 ЦПК України).

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Тож законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема, постійного проживання на території України.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Питання громадянства України регулюється Конституцією України, законами України, указами Президента України, міжнародними договорами України. Основними нормативно-правовими актами з питань громадянства України є Закон України «Про громадянство України» та Указ Президента України від 27.03.2001 року №215 Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», яким затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень.

Статтею 33 Конституції України визначено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами Україниє: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис «громадянин України», та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; 4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України (ч. 2 ст. 3 згаданого Закону).

Відповідно до пункту 7 Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень визначено, що встановлення належності до громадянства України стосується:

а) громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року, в тому числі: осіб, які за станом на 13 листопада 1991 року проходили строкову військову службу на території України і після її проходження залишилися проживати на території України; осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або за станом на 13 листопада 1991 року відбували покарання в місцях позбавлення волі на території України та перебували у громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживали відповідно на території УРСР або проживали на території України;

б) осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття і батьки яких належать до категорій, зазначених у підпункті "а" цього пункту;

в) осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття та виховувалися в державних дитячих закладах України.

Для встановлення належності до громадянства України відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону «Про громадянство України», особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, є судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року (підпункт "в" пункту 8 Порядку, в редакції чинній на час звернення заявника до суду). У даному випадку одним із необхідних документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Пунктом 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Отже, згідно з нормами Закону України «Про громадянство України» й Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою чи рішення суду.

Такі висновки сформульовано в постанові Верховного Суду від 27 лютого 2023 року в справі № 517/445/19 (провадження № 61-11240св22).

Належність до громадянства України встановлюється на підставі ст. 3 Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час та такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення.

Висновки суду.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та другастатті 77 ЦПК України).

Згідно з вимогами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Досліджуючи надані заявником докази на підтвердження факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991, судом не встановлено належного підтвердження тих обставин, на які посилається заявник у поданій до суду заяві.

Заявник не документувався ні паспортом громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року, ні паспортом громадянина України, не подавав заяву про оформлення належності до громадянства України, про що свідчить відсутність відмови УДМС у Вінницькій області в оформленні та видачі ОСОБА_1 паспорта громадянина України. Обставин, які дійсно перешкоджали йому отримати відповідні документи, заявником під час розгляду справи не доведено.

Посилання заявника, що його трудова книжка та інші документи були втрачені внаслідок пожежі у будинку за його місцем проживання не підтверджені жодними доказами (звернення до компетентних органів, зокрема, правоохоронних, засобів масової інформації тощо).

Отже, будь-яких належних, допустимих, достатніх доказів у розумінні вимог ст.ст. 77, 78, 79 ЦПК України як окремо, так і в їх сукупності про те, що заявник станом на 24 серпня 1991 року постійно проживав на території України суду не надано.

Заразом навчання заявника у Кивачівській ЗОШ з 1979 по 1987 роки не може бути беззаперечним доказом його проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Інші письмові докази (довідка виконавчого комітету Краснопільської сільської ради № 30 від 27.01.2020, витяг з погосподарської книги за 1991-1995 роки; актовий запис про народження № 05 від 28.02.1972) жодним чином не підтверджують факт проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24 серпня 1991 року.

На думку суду, свідки у судовому засіданні не підтвердили факт проживання заявника на момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року або на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» 13 листопада 1991 року.

Також суд не бере до уваги показання свідків, оскільки предметом доказування у цій справі є обставини тридцятирічної давнини, достовірність й точність повідомлених в залі суду відомостей таких можна обґрунтовано поставити під сумнів.

Так як заявником не надано належних й допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог, суд доходить до висновку про необґрунтованість заяви ОСОБА_1 та відсутність підстав для задоволення такої.

Згідно з ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення в порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись ст. ст. 13, 19, 76-81, 89, 247, 263-265, 268, 273, 293-294, 315-316, 319 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , представником якого є адвокат Думанський Вадим Олександрович, заінтересована особа Управління державної міграційної служби України у Вінницькій області про встановлення факту, що має юридичне значення, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Представник заявника адвокат Думанський Вадим Олександрович, адреса: вул. Магістратська, 156 а, оф. 202 м. Вінниця, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЗР №21/2325 від 12.10.2019 року.

Заінтересована особа Управління державної міграційної служби України у Вінницькій області, проспект Коцюбинського, 78 м. Вінниця Вінницької області, .

Повний текст рішення виготовлено 14 лютого 2025 року.

Суддя