Справа № 489/809/15-ц Головуючий у 1-й інстанції Коваленко І. В.
Провадження № 22-ц/812/233/25 Доповідачка в апеляційній інстанції Ямкова О. О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 лютого 2025 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючої-судді: Ямкової О. О.,

суддів: Крамаренко Т. В., Локтіонової О. В.,

із секретарем: Носіковим І. М.,

за участю: заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на ухвалу Ленінського районного суду міста Миколаєва від 16 грудня 2024 року, постановлену під головуванням судді Коваленка І. В. в залі судових засідань в місті Миколаєві о 14 годині 38 хвилині по справі

за заявою ОСОБА_1

про заміну стягувача та видачу дубліката виконавчого листа

виданого на виконання рішення у справі за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «Техніка і технології» до

ОСОБА_2

про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 27 квітня 2015 року позов ТОВ «Техніка і технології» задоволено частково, ухвалено про стягнення з ОСОБА_2 на користь товариства 12 400 грн заборгованості за договором про надання зворотної фінансової допомоги, з яких: 10 000 грн боргу та 2 400 пені. Розподілено судові витрати. В іншій частині вимог відмовлено.

28 травня 2017 року у справі видані виконавчі листи для примусового виконання рішення суду, що набрало законної сили.

23 червня 2017 року старшим державним виконавцем Інгульського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області до суду направлено подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 , у задоволенні якого відмовлено на підставі ухвали Ленінського районного суду міста Миколаєва від 26 червня 2017 року.

2 вересня 2022 року ліквідатором ТОВ «Техніка і технології» - арбітражним керуючим Вербицьким О. В. до суду подана заява про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання та про видачу дублікату виконавчого листа, у задоволенні якої відмовлено на підставі ухвали Ленінського районного суду міста Миколаєва від 16 лютого 2023 року.

20 березня 2024 року ОСОБА_1 , як правонаступником ТОВ «Техніка і технології», до суду подана заява про заміну стягувача ТОВ «Техніка і технології» у виконавчому документі з примусового виконання рішення суду від 27 квітня 2015 року, де він просив також поновити йому строк на пред`явлення виконавчого листа та видати його дублікат.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 17 квітня 2024 року, залишеної без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 27 травня 2024 року, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про заміну стягувача, видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку пред`явлення його до виконання - відмовлено.

16 вересня 2024 року ОСОБА_1 повторно звернувся з заявою про заміну стягувача у виконавчому документі та видачу дублікату виконавчого листа, посилаючись на те, що строк подачі виконавчого листа до виконання за змінами, що відбулися у процесуальному законодавстві не є пропущеним, внаслідок чого є підстави для заміни стягувача ТОВ «Техніка і технології» на нього, як правонаступника товариства, та видачі дублікату виконавчого листа за тих же обґрунтувань, які ним наведені при первісному зверненні до суду.

Посилався на те, що придбав право вимоги до боржника ОСОБА_2 на електронних торгах з продажу активів банкрута ТОВ «Техніка і технології».

Тому на виконання умов договору відступлення права вимоги йому, як новому кредитору передано копії усіх документів, зокрема, копії виконавчого листа та постанови держвиконавця Інгульського ВДВС від 21 грудня 2017 року про повернення виконавчого документа.

На його запит до Інгульського ВДВС щодо оригіналу виконавчого листа повідомлено про його відсутність та відсутність будь-яких документів, пов`язаних зі строком їх зберігання. Внаслідок цього вважав доведеним ним втрату виконавчого документу та наявність підстав для видачі його дублікату, і заміни стягувача у виконавчому документі.

Зазначав про те, що ним не пропущений строк на пред`явлення виконавчого документу, з огляду на зміни, що внесені до ЦПК України Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» та зміни, що внесені до Закону України «Про виконавче провадження», а також зміст пункту 17.4. Перехідних положень ЦПК України.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 16 грудня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

При постановленні ухвали суд виходив із сплину строку пред`явлення виконавчого документу до виконання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на необґрунтованість ухвали внаслідок порушення судом норм процесуального права, просить її скасувати та постановити нову про задоволення заяви про заміну сторони у виконавчому документі та видачу його дублікату.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заперечив висновок місцевого суду про сплин строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, посилаючись на пункт 17.4 Перехідних положень ЦПК України, вважаючи, що ця норма є бланкетною та прирівнює строк звернення до суду з заявою про видачу дублікату виконавчого документа до строку пред`явлення виконавчого документу до примусового виконання визначеного Законом України «Про виконавче провадження».

Внаслідок цього зазначав про безпідставність висновку суду про пропуск ним строку на подачу до виконання виконавчого документу, з огляду на повернення виконавчого листа 21 грудня 2017 року, внаслідок чого такий строк, який спливав 21 грудня 2020 року було продовжено разом з набранням змін, внесених до ЦПК України Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби ( COVID-19)» на час дії встановленого карантину, який скасовано з 1 липня 2023 року, та відповідно до змін, що внесені до Закону України «Про виконавче провадження», за якими визначені цим Законом строки переривалися та встановлювалися з дня припинення або скасування воєнного стану. Тобто заява про видачу дублікату виконавчого документу та прохання про заміну стягувача здійснено ним в межах строку пред`явлення виконавчого листа до примусового виконання судового рішення.

Відзиву на апеляційну скаргу іншими учасниками справи не надано.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які приймають участь у справі, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

При вирішенні справи судом встановлено, на підставі рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 27 квітня 2015 року стягувачу ТОВ «Техніка і технології» видано виконавчий лист № 2/489/1010/15 про стягнення з ОСОБА_2 на користь товариства заборгованості за договором про надання поворотної фінансової допомоги на загальну суму 12 400 грн та судових витрат. 28 травня 2015 року виконавчі листи надіслано на адресу стягувача (т. 1 а.с.46-48, 54, 61) та за ними 25 липня 2015 року відкрито виконавче провадження № 48056305 ( т. 1 а.с.63).

Під час проведення виконавчих дій з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Техніка і технології» примусово стягнуто 7 211 грн 38 коп., після чого виконавчий лист за постановою державного виконавця від 21 грудня 2017 року повернуто стягувачу з підстав, передбачених пунктом 2 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час винесення постанови), за відсутністю у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення. В подальшому виконавчий лист стягувачем на виконання не передавався (т. 1 а.с.124).

Тому 2 вересня 2022 року ліквідатором ТОВ «Техніка і технології» до суду подана заява про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання та видачу виконавчого документу за його втратою (т.1 а.с.110-150).

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 16 лютого 2023 року у задоволенні заяви ліквідатора ТОВ «Техніка і технології» відмовлено за відсутністю поважних причин пропуску строку на пред`явлення виконавчого документу, який сплив ще 21 грудня 2020 року (т.1 а.с.162-164). Ухвала суду набрала законної сили.

Втім, 6 лютого 2024 року між ТОВ «Техніка і технології» та ОСОБА_1 укладено договір про відступлення права вимоги (цесії) № BRD001-UA-28, відповідно до якого ОСОБА_1 набув право вимоги до позичальника боржника ОСОБА_2 (виконавчий лист від 28 травня 2015 року, справа № 2/489/1010/15) на суму боргу 5 388 грн 64 коп. (т.1 а.с.172-175).

Відповідно до частини 3 акту приймання-передачі від 6 лютого 2024 року ТОВ «Техніка і технології» передало ОСОБА_1 копії документів, а саме: рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 27 квітня 2015 року у справі №489/809/15-ц; виконавчого листа від 28 травня 2015 року про стягнення 12 600 грн 02 коп.; постанови від 21 грудня 2017 року про повернення виконавчого документа ВП №48056305; відповіді Інгульського ВДВС у місті Миколаєві щодо суми стягнення в розмірі 7211 грн 38 коп. та залишку на суму 5 388 грн 64 коп. (т.1 а.с.174).

За змістом положень статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Згідно з частиною 1 статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник.

На підставі частини 5 статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.

Відповідно до частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу.

Відповідно до статті 512 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Стадія виконавчого провадження як завершальна стадія судового процесу починається після видачі виконавчого документа стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення або зі спливом строку пред`явлення документа до виконання, оскільки у разі пропуску такого строку виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання. Тому, за межами цього процесуального строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження спливає одночасно зі строком пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Заміна сторони виконавчого провадження правонаступником полягає в поширенні на правонаступника законної сили судового рішення з усіма її наслідками - незмінністю, неспростовністю, виключністю, преюдиційністю, виконуваністю.

Отже, у випадку неможливості виконання судового рішення за відсутності підстав для поновлення строків для виконання наказу суду (виконавчого листа) або у випадку, якщо судове рішення не підлягає виконанню у примусовому порядку через органи виконавчої служби, правонаступник не може бути замінений у виконавчому провадженні, яке не здійснюється.

Такі правові висновки викладені в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі №910/10031/13 та від 11 березня 2021 року у справі № 910/2954/17, Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 28 лютого 2024 року у справі 2-904/11 та Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2022 року у справі №34/425.

З наведеними висновками узгоджуються і мотиви, з яких виходив суд першої інстанції відмовляючи у заміні стягувача у виконавчому документі з одночасною видачею йому дублікату виконавчого листа.

Сам пропуск строку на пред`явлення виконавчого листа з примусового виконання рішення суду від 27 квітня 2015 року встановлено, як за змістом ухвали Ленінського районного суду міста Миколаєва від 16 лютого 2023 року, так і за ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 17 квітня 2024 року, залишеної без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 27 травня 2024 року, обставини за якими не підлягають доказуванню у цій справі згідно до частини 4 статті 82 ЦПК України.

За цими обставинами судами встановлено, що виконавчий документ повернуто стягувачу 21 грудня 2017 року, внаслідок чого трирічний строк на його подачу до виконання спливав 21 грудня 2020 року, а при зверненні до суду 2 вересня 2022 року із заявою про поновлення строку попереднім стягувачем в особі ліквідатора ТОВ «Техніка і технології» поважних причин для його поновлення не наведено.

Таким чином судами встановлено, що поважні причини пропуску строку за період, починаючи з 22 грудня 2020 року по 2 вересня 2022 року відсутні.

В той же час, ОСОБА_1 , обґрунтовуючи своє повторне звернення до суду, вважав такий строк не пропущеним, з огляду на внесені до пункту 3 розділу ХІІ Прикінцевих Положень ЦПК України Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби ( COVID-19)» на час дії встановленого карантину, який введено з 12 березня 2020 року та скасовано з 1 липня 2023 року, та відповідно до змін, що внесені до пункту 4 частини 10? розділу ХІІІ Прикінцевих та Перехідних Положень Закону України «Про виконавче провадження», за якими визначені цим Законом строки переривалися та встановлювалися з дня припинення або скасування воєнного стану.

Втім, посилаючись на зміни, що відбулися у вищенаведеному законодавстві, апелянт не звернув увагу, що пункт 3 розділу ХІІ Прикінцевих Положень ЦПК України, як в редакції від 30.03.2020, так і в редакції від 18.06.2020, передбачав автоматичне продовження процесуальних строків у вирішенні процесуальних питань, пов`язаних з виконання рішень у цивільних справах, лише в період з 30 березня по 18 червня 2020 року, після спливу якого вирішувався виключно на підставі пред`явлених клопотань про поновлення цих строків із зазначенням поважних причин їх пропуску.

Крім того, зміни, що відбулися у пункті 3 розділу ХІІ Прикінцевих Положень ЦПК України, не розповсюджувалися на продовження строків, визначених у статтях 433 і 442 ЦПК України, тобто не могли бути застосовані до поновлення або продовження пропущених строків для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Внаслідок чого пункт 17.4 розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України, яким врегульована видача дублікату виконавчого документу безпосередньо пов`язує можливість вчинення такої процесуальної дії судом виключно в межах строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання.

За наведеного, посилання ОСОБА_1 на зміни строків за Законом України «Про виконавче провадження» на період дії воєнного стану не є слушними, так як процесуальний строк на пред`явлення виконавчого документу до виконання сплив, ще задовго до внесення таких змін, тобто сплив ще 21 грудня 2020 року, а зміни до цієї норми Закону внесено лише 11 квітня 2023 року.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що мотиви та висновки місцевого суду, які викладені у судовому рішенні, є обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на нормах процесуального права, а також відповідають обставинам, що встановлені ним у справі.

За такого, колегія суддів висновує про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, з підстав, передбачених статтею 375 ЦПК України.

Інші доводи заявника ОСОБА_1 є помилковим тлумаченням норм чинного законодавства та не спростовують висновків місцевого суду.

Керуючись статтями 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду міста Миколаєва від 16 грудня 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуюча О. О. Ямкова

Судді Т. В. Крамаренко

О. В. Локтіонова