ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/4734/24
Провадження № 2/210/164/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
13 лютого 2025 року
Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:
головуючого судді: Скотар Р.Є.,
за участі секретаря судового засідання Новосилецького В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Департамент адміністративних послуг виконкому Криворізької міської ради, ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
Короткий зміст позовної заяви
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду 16 серпня 2024 року з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що на підставі ордеру № В-2566, виданого на підставі рішення завкому та дирекції Ново Криворізького гірничо-збагачувального комбінату від 27 липня 1962 року його батько ОСОБА_4 разом з членами сім`ї є наймачем квартири АДРЕСА_1 , яка складається з двох кімнат, житловою площею 31,8 кв.м.
Серед осіб, вказаних в ордері №В-2566 як членів сім`ї, позивач зазначений, як син ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які на даний час померли.
Позивач зазначає, що на день подання позову, в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані крім нього, його син ОСОБА_3 та брат ОСОБА_2 .
Відповідач ОСОБА_2 не мешкає у вищевказаній квартирі доволі тривалий час без поважних причин, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, не ставиться до квартири, як до власного житла, наміру користуватись квартирою не виявляв, особистих речей в помешканні не має і квартирою не цікавиться, дійсне місце його проживання позивачу не відоме.
Враховуючи викладене, просить суд позов задовольнити, визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
Рух по справі
Ухвалою суду від 30 серпня 2024 року прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі. Призначено підготовче судове засідання (а.с.17).
Ухвалою суду від 30 жовтня 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду (а.с.34).
Ухвалою суду від 28 листопада 2024 року судове засідання у справі відкладено (а.с.38).
Аргументи учасників справи
В судове засідання, призначене на 13 лютого 2025 року сторони не з`явились, про місце і час судового розгляду повідомлені належним чином.
Від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Чепурнова В.І. 14.01.2025 року до суду надійшло клопотання про ухвалення рішення без участі сторін.
Від третьої особи ОСОБА_3 17.09.2024 року до суду надійшла заява, згідно якої не заперечує проти визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином, відзив на позовну заяву не надав. Клопотань не надходило.
Від представника третьої особи Департаменту адміністративних послуг виконкому Криворізької міської ради Чайки Л.Б. 17.01.2025 року надійшла заява про проведення подальшого розгляду справи без залучення представника на підставі наявних матеріалів, просила ухвалити рішення відповідно до вимог чинного законодавства.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
У відповідності до вимог ст. 280-281 ЦПК України, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву не подав, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи.
Фактичні обставини, встановлені судом
Судом встановлено, що на підставі ордеру № В-2566, ОСОБА_4 разом з членами сім`ї (дружина ОСОБА_1 , син ОСОБА_1 , мати ОСОБА_6 ) є наймачем квартири АДРЕСА_1 , яка складається з двох кімнат, житловою площею 31,8 кв.м. (а.с.8).
Згідно Договору №393 від 03.02.1992 року, укладеного між начальником ЖКК-9 Рашевською В.І. та квартиронаймачем ОСОБА_1 , ЖКК-9 надає в користування квартиру 31,8 кв.м. 2-х кімнат за адресою АДРЕСА_2 (а.с.9).
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_2 , батьками якого є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.7).
Актом від 05.07.2024 року, засвідченим головою ОСББ «Матусевича-14» засвідчено непроживання в квартирі АДРЕСА_1 розі ОСОБА_2 з 01 грудня 2020 року по теперішній час (а.с.10).
Мотивувальна частина
Позиція суду та застосовані норми права
Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.
Статтею 9 ЖК УРСР встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством.
Стаття 71 ЖК УРСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами.
За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням фактичних обставин справи та правил щодо оцінки доказів.
Збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб.
Відповідно до статті 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Аналіз статей 71, 72 ЖК УРСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.
У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК УРСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз`яснено, що суд може у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, в наслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
Верховний Суд (постанова від 17 квітня 2019 року у справі № 135/165/17-ц) в оцінці обставин виходить з того, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК Української РСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На підтвердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, при цьому саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин.
Отже, сторона, яка посилається на певні обставини на обґрунтування своїх вимог, зобов`язана навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності таких обставин, суд ухвалює рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
Статтею 89 ЦПК України встановлено, що виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.
Враховуючи, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, беручи до уваги те, що відповідач ОСОБА_2 станом на дату розгляду справи не проживає у житловому приміщенні по АДРЕСА_3 без поважних причин понад чотири роки, доказів протилежного суду не надав, суд вважає можливим визнати його таким, що втратив право користування даним житловим приміщенням.
Щодо судового збору
Згідно частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1211,20 гривень.
Керуючись ст. ст. 9, 71, 72 ЖК Української РСР, ст.ст. 316, 317, 319, 321, 383, 391 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 80, 81, 89, 228-229, 263, 265, 280-283, 288 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Департамент адміністративних послуг виконкому Криворізької міської ради, ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 суму судового збору у розмірі 1211,20 гривень (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).
Відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до п.15 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Учасники справи можуть ознайомитись з судовим рішенням на офіційному веб-порталі Єдиного державного реєстру судових рішень. Веб-адреса сторінки: http://reyestr.court.gov.ua.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених законом строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст судового рішення складено 14 лютого 2025 року

Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

- позивач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ( АДРЕСА_4 );

- відповідач: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_4 );

- третя особа: Департамент адміністративних послуг виконкому Криворізької міської ради (50101, м. Кривий Ріг, площа Молодіжна 1);

- третя особа: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ( АДРЕСА_4 ).

Суддя: Р. Є. Скотар