Справа № 307/5337/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 січня 2025 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого Собослой Г.Г.

суддів Мацунич М.В., Кожух О.А.

з участю секретаря Ормош О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Закарпатської обласної прокуратури на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 26 березня 2024 року, у справі № 307/5337/23 (Головуючий: Стецюк М.Д.), -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Закарпатської обласної прокуратури, Головного управління національної поліції в Закарпатській області про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

Позовні вимоги мотивує тим, що 08 серпня 2017 року старшим слідчим СВ Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області капітан поліції Моничем І.В. йому повідомив про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-1 КК України, відомості про дане правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31 травня 2017 року за №0000040.

Вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 12 червня 2020 року його визнано невинним на підставі п. 3 ч.1 ст. 373 КПК України у зв`язку із недоведеності, що в його діях є склад кримінального правопорушення і виправдано. Після порушення щодо нього кримінального провадження за ст. 366-1 КК України йому завдано значної моральної шкоди. Стреси, нервові переживання, психологічний дискомфорт, різного роду тиск на нього, викликані незаконними діями посадових осіб органів досудового слідства та прокуратури, призвели до того, що в нього різко погіршилось здоров`я. Внаслідок протиправних дій органів слідства він став інвалідом ІІІ групи. Однак не зважаючи на те, що вироком Тячівського районного суду Закарпатської області його виправдано, прокурором Тячівської окружної прокуратури була подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду. Апеляційний суд навіть не розпочав апеляційний розгляд справи, оскільки працівники прокуратури не з`являлися у судове засідання. Звертає увагу, що протягом більше двох років справа знаходилась на розгляді апеляційного суду і лише 17 листопада 2022 року постановою апеляційного суду у зв`язку з відкликанням апеляційної скарги прокурором, провадження було закрито. Розгляд справи в апеляційному суді також потяг за собою з його боку не мало моральних страждань та матеріальних витрат. Оскільки справа щодо його невинуватості могла бути розглянута і вирок Тячівського районного суду Закарпатської області міг набрати законної сили. Зазначає що понад 30 років працював у системі місцевого самоврядування та органів державної служби, є відомою особою в районі. Обирався депутатом Тячівської районної ради, а також чотири рази обирався сільським головою с. Грушово, Указом Президента України нагороджений орденом «За заслуги» ІІІ ступеня, розпорядженням голови ОДА нагороджений відзнакою «За Розвиток Регіону». Посадові особи досудового слідства та прокуратури своїми неправомірними дія спаплюжили роки попередньої бездоганної роботи. Позивачу неодноразово доводилося пояснювати родині, колегам, чому проти нього було порушено кримінальне провадження, роз`яснювати оточуючим, що в його діях немає вини, а є лише упереджене ставлення посадових осіб досудового слідства та прокуратури, ігнорування ними Конституції та Законів України. І найголовніше, що вже ніколи ніхто не відновить - це є стан його здоров`я, йому щоденно доводиться приймати ліки. Незаконними діями працівників СВ Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області та Тячівської прокуратури, йому завдано моральної шкоди, пов`язаної з незаконним пред`явленням обвинувачення, яку він оцінює сумою 2 000 000 грн.

Позивач зазначає, що моральна шкода завдана йому лише з підстав ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» за період з 31 травня 2017 року по 17 листопада 2022 року, становить 361 800 грн. Також зазначає, що йому завдано значну матеріальну шкоду, яка виразилася у тому, що з часу порушення кримінального провадження минуло понад п`ять років. Крім того, матеріальна шкода пов`язана з витратами на проїзд у м. Тячів та м. Ужгород для участі у заходах досудового слідства, в судових засіданнях та тривалим постійним лікуванням. Загальний розмір матеріальної шкоди складає щонайменше 50 000 грн.

Посилаючись на вказані обставини , просив стягнути з Держави України в особі Державної казначейської служби України на його користь в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди у розмірі 2 000 000,00 грн. та матеріальної шкоди 50 000,00 грн.

Рішенням Тячівського районного суду від 26 березня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 500 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду першої інстанції Закарпатська обласна прокуратура подала апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування рішення, як таке що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки підстав передбачених чинним законодавством для часткового задоволення позовних вимог відсутні, так як позивач не обґрунтував та не надав належні докази на підтвердження факту заподіяних йому моральних чи фізичних страждань, за яких обставин чи якими діями ( бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі заявник оцінює заподіяну йому моральну шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення справи. Також позивач повинен надати суду обґрунтований у відповідності до вимог закону розрахунок суми, яку він просить стягнути. Задовольняючи частково позовні вимоги, ОСОБА_1 та визначаючи суму відшкодування моральної шкоди у завищеному розмірі 500 000 грн., виходячи з розміру мінімальної заробітної плати на час розгляду справи у сумі 7100 грн. суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку щодо обґрунтованості його застосування у вищевказаному розмірі, і відповідно до ст. 8 Закону № 3460 IX визначив законодавець розмір мінімальної заробітної плати за рішенням суду на рівні 1600 грн. Розмір компенсації моральної шкоди у сумі 500 000 грн. є помилковим, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, стягнуто судом першої інстанції на користь ОСОБА_1 оскільки такий майже у 5 разів перевищує мінімальний розмір для відшкодування, виходячи із сукупності приписів, визначених Законом № 266/94 ВР та ст.. 8 Закону № 3460 IX не підтверджений належними доказами, є занадто завищеним, не відповідає розмірам сатисфакції, які відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини присуджуються заявникам за порушення державою їхніх прав, передбачених Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, на порушенні яких під час перебування під слідством і судом наполягає позивач.

Заслухавши пояснення представника Закарпатської обласної прокуратури Роман М.М., представника Головного управління Національної поліції в Закарпатській області Олексій В.В., які підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , який просить рішення суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Встановлено, що вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 12 червня 2020 року, який набрав законної сили 17 листопада 2022 року, в справі №307/2014/17 (провадження №1-кп/307/85/20) ОСОБА_1 у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-1 КК України, визнано невинним на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України у зв`язку із недоведеністю, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, і виправдано.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 17 листопада 2022 року, апеляційне провадження 11-кп/4806/842/20 за апеляційною скаргою прокурора Тячівської місцевої прокуратури Варги І.В. на вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 12 червня 2020 року щодо ОСОБА_1 про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-1 КК України, - закрито.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визначення або оспорювання.

Згідно з ч 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до частини першої, другої та сьомої статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, у тому числі, у випадках постановлення виправдувального вироку суду (пункт 1 частини першої статті 2 Закону України « Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

За змістом статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно розшукову діяльність, органів досудового розслідування прокуратури і суду» відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1,3,4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

У частинах четвертій та п`ятій статті 4 вищезазначеного Закону визначено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Згідно з частиною другою, третьою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно розшукову діяльність», органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Законодавством України встановлений лише мінімальний розмір для визначення моральної шкоди, а не граничний. Розмір відшкодування моральної шкоди, має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб і не повинен призводити до її безпідставного збагачення.

Таким чином, враховуючи час незаконного перебування під слідством та судом позивача, а саме з 09 серпня 2017 року по 17 листопада 2022 року, що становить 63 календарні місяці, а також розмір мінімальної заробітної плати, яка на час розгляду справи в суді, відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 складає 7100 грн. і моральна шкода заподіяна позивачу не може бути меншою 447 300,00 грн.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції зробив вірний висновок про наявність у позивача права на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства та прокуратури відповідно до вимог Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Суд першої інстанції, встановивши всі фактичні обставини справи, обґрунтовано вважав, що позивачу було завдано моральну шкоду, обставини її завдання і дослідивши у сукупності наявні у матеріалах справи, докази, керуючись принципами розумності, виваженості, справедливості та пропорційності, визначив відшкодування ОСОБА_1 500 000 грн. моральної шкоди у відповідному розмірі.

Посилання в апеляційній скарзі керівника Закарпатської обласної прокуратури про те, що розмір відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 необхідно розраховувати із встановленої спеціальної суму для такого розрахунку у розмірі 1600 грн., яка вказана у абзаці третьому статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік, а не виходячи з мінімальної заробітної плати у сумі 7100 грн., є безпідставними.

Конституційний Суд України у своїх Рішеннях: від 09 липня 2007 року №6-рп/207, від 22 травня 2008 року №10-рп/2008, від 27 лютого 2020 року №3-р/2020 від 28 серпня 2020 р.№10-р/2020 неодноразово наголосив на тому, що предмет регулювання Бюджетного кодексу України, так само як і предмет регулювання законів України «Про Державний бюджет України» на кожний рік, є спеціальними, обумовленим положеннями пункту 1 частини другої статті 92 Основного Закону України, а тому вказаними актами законодавства не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України, а скасування чи змін законом про Державний бюджет України обсягу прав і гарантій та законодавчого регулювання, передбачених у спеціальних законах, суперечить статті 6, частині другій статті 19, статті 130 Конституції України.

Отже, стаття 8 Закону України « Про Державний бюджет України на 2024 рік у частині визначення розміру мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішенням суду, на рівні 1600 грн. не підлягає застосуванню при вирішенні спору у цій справі.

За таких обставин суд першої інстанції встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин із посиланням на докази, яким надана належна правова оцінка, і підстави заподіяння моральної шкоди позивачу відображений у рішенні суду, суд обґрунтовано частково задовольнив заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 ..

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Доводи апеляційної скарги, судова колегія до уваги не приймає, так як вони не ґрунтуються на вимогах закону та фактичних обставинах справи.

Керуючись ст.ст. 374,375,381-384 ЦПК України, судова колегія

П О С Т А Н О В И ЛА:

Апеляційну скаргу Закарпатської обласної прокуратури залишити без задоволення.

Рішення Тячівського районного суду від 26 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 лютого 2025 року.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом:

Суддя Закарпатського

апеляційного суду Г.Г. Собослой