Справа №452/4657/23 Головуючий у 1 інстанції:Казан І.С.
Провадження №22-ц/811/1383/24 Доповідач в 2-й інстанції:Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

секретар: Чиж Л.М.,

за участі в судовому засіданні представниці заінтересованої особи ГУ ДМС України у Львівській області Горбонос І.К., заявниці ОСОБА_1 , її представниці ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління державної міграційної служби України у Львівській області на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області в складі судді Казана І.С. від 26 березня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Головне управління державної міграційної служби України у Львівській області про встановлення фактів, що мають юридичне значення, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 26 березня 2024 року заяву ОСОБА_1 задоволено.

Встановлено факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Морозовичі Старосамбірського району Львівської області, Україна, зареєстрована згідно витягу з реєстру Самбірської територіальної громади №2023/008074557 від 06.10.2023р. за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ; одружена із ОСОБА_3 , шлюб зареєстрований 21.07.1979р. за актовим записом №14 у Стрілковицькій сільській раді Самбірського району Львівської області.

Встановлено факт, що ОСОБА_1 станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року постійно проживала на території України і, по теперішній час.

Встановлено факт неправильності запису місця народження дружини ОСОБА_4 «с. Торчиновичі» в актовому записі про шлюб №14, складеному 21.07.1979р. у виконавчому комітеті Стрілковицької сільської ради Самбірського району Львівської області;

Відділу державної реєстрації актів цивільного стану внести зміни в актовий запис про шлюб ОСОБА_3 та ОСОБА_4 №14, складений 21.07.1979р. у виконавчому комітеті Стрілковицької сільської ради Самбірського району Львівської області, а саме у графі відомості про місце народження ОСОБА_4 виправити з «с. Торчиновичі» на «с. Морозовичі».

Вказане рішення оскаржило Головне управління державної міграційної служби України у Львівській області.

В апеляційній скарзі просять скасувати рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 26 березня 2024 року та винести нове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовити.

Зазначають, що судом під час судового розгляду справи неповно встановлені обставини, які мають суттєве значення для її об`єктивного вирішення внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів, в тому числі через незалучення заінтересованою особою у справі уповноважений відділ ДРАЦС. Зазначають, що суд встановивши розбіжності в персональних даних заявниці згідно долучених до заяви копій документів та витягів з ДРАЦС, не залучивши заінтересованої особи конкретний відділ ДРАЦС, вирішив питання усунення розбіжностей в персональних даних заявниці, проте не зазначив в резолютивній частині оскаржуваного рішення, який саме відділ ДРАЦС повинен на виконання такого рішення внести зміни до актового запису про шлюб заявниці. Вважає, що суд першої інстанції невірно встановив факт постійного проживання заявниці на території України станом на 24 серпня 1991 року та одночасно станом на 13 листопада 1991 року і по теперішній час. Встановлення факту постійного проживання на території України «по теперішній час» не має юридичного значення і не передбачений для встановлення рішенням суду згідно чинного законодавства, оскільки не має правової мети для встановлення такого факту. Щодо встановлення особи, то фактично суд в резолютивній частині рішення чітко не зазначив, що встановив особу заявниці. Зазначають, що встановлення факту постійного проживання в Україні «по теперішній час» не має юридичного значення і не передбачено законом, оскільки відсутня правова мета. Суд першої інстанції в резолютивній частині рішення чітко не зазначив факт встановлення особи заявниці, що суперечить ст. 10 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр». Резолютивна частина рішення не відповідає уточненій заяві ОСОБА_1 та нормам матеріального права, ускладнює виконання рішення та не сприяє вирішенню питання громадянства. Звертають увагу, що суд не ініціював залучення ДРАЦС для з`ясування розбіжностей у актових записах, як це передбачено ст. 143 ЦПК. Також, порушено вимоги ст. 319 ЦПК щодо обґрунтування рішень доказами. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами є особи, які проживали в Україні станом на 24.08.1991 або 13.11.1991, або мали інші підстави для громадянства. Зазначають, що заява ОСОБА_1 містить різні підстави для оформлення громадянства, проте суд не врахував цього. У постанові Львівського апеляційного суду у справі №450/2345/23 від 02.04.2024 зазначено, що встановлення факту постійного проживання є окремою підставою і вимагає ретельного аналізу. Фактично заява ОСОБА_1 , окрім прохання встановити особу заявниці, також містить прохання до суду встановити два окремі юридичні факти проживання на території України, які є різними підставами для оформлення належності до громадянства щодо двох різних спірних періодів. Вважає, що свідоцтво про народження заявниці не є тим належним документом (без фотокартки), що може посвідчити повнолітню особу. Крім того, згідно Повного витягу з ДРАЦС щодо актового запису про народження заявниці та копії долученого до заяви свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 вбачаються розбіжності в графах по-батькові, а саме « ОСОБА_5 » та « ОСОБА_6 ».

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представниці заінтересованої особи на підтримання скарги, заявниці та її представниці в заперечення скарги, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви осіб, що беруть участь у справі в межах доводів заяви, відзиву на заяву, уточнень до заяви з доповненням обґрунтувань, апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст. ст. 4 10, 76 81, 263 264, 293, 315, 319 ЦПК України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995року за №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», ст. 3 ЗУ «Про громадянство України», та задовольняючи заяву, виходив з того, що з копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 убачається, що ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Морозовичі Старосамбірського району Львівської області; із копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 відомо, що ОСОБА_4 , місце народження котрої с. Торчиновичі Старосамбірського району Львівської області, 21 липня 1979 року зареєструвала шлюб із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у Стрілковицькій сільській раді Самбірського району Львівської області, - в результаті чого змінила прізвище на « ОСОБА_7 ». Згідно копії трудової книжки серії НОМЕР_4 , заповненої 2 серпня 1976 року, вбачається, що ОСОБА_8 з 1976 року працювала у колгоспі «30-річчя ВЛКСМ», який було реорганізовано у колгосп-агроторг «Стрілковицький» та надалі на його базі створено селянську спілку пайовиків «Стрілковицька», у 2002 році звільнена з роботи згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України. Із довідки №256, виданої 17.11.2023р. виконавчим комітетом Самбірської міської ради Львівської області відомо, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 працювала у 1991 році в колгоспі «30-річчя ВЛКСМ»; 25.04.1997р. ОСОБА_1 було видано сертифікат на право на земельну частку (пай), що підтверджується копією Сертифікату серії ЛВ №0079356. Витягом з реєстру територіальної громади №2023/008074557 від 06.10.2023р. підтверджується факт реєстрації місця проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою: АДРЕСА_3 з 28 липня 1972 року по теперішній час. Згідно виписки з погосподарської книги №1 с. Ваньовичі за 1986-1990р.р. головою домогосподарства по АДРЕСА_2 зазначений ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , членами дружина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дочка ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 дочка ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ; аналогічне вказано у погосподарській книзі №2 с. Ваньовичі за 1991-1995р.р., що підтверджується довідкою №20 від 29.01.2024р. Законом передбачено вставлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться і факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Вирішуючи питання встановлення належності до громадянства України, суд керувався зокрема Законом України «Про громадянство України», а також Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215/2001 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», яким затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі - Порядок). Відповідно до Закону України «Про громадянство України» громадянами України є всі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону. При цьому юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року). Відповідно до п. 8 вищевказаного Порядку для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає, зокрема, судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Відтак, на переконання суду, вищевказані зібрані по справі докази в сукупності з наведеними законодавчими нормами підтверджують те, що станом на 24 серпня 1991 року заявник постійно проживала на території України, а саме в АДРЕСА_2 , де проживає по даний час; місце реєстрації: АДРЕСА_3 . При цьому відомостей про те, що заявник залишала територію України чи є громадянкою іншої держави матеріали справи не містять і під час розгляду справи такого не здобуто. Таким чином, на підставі повного об`єктивного і неупередженого розгляду та оцінки усіх наявних у справі доказів, якими підтверджено факт проживання заявника ОСОБА_1 на території України станом на 24 серпня 1991 року, враховуючи те, що встановлення цього факту дає заявнику можливість реалізувати своє право для отримання паспорта громадянина України, а чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення такого факту, ніж як у судовому, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону відповідають лише частково; обставини, які суд вважав встановленими лише частково доведені, а тому рішення суду підлягає скасуванню.

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулася в суд з заявою, за участі заінтересованої особи Головного управління державної міграційної служби України у Львівській області про встановлення факту постійного проживання на території України, у якій просила (з врахуванням доповнень до заяви):

- встановити особу заявника, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка села Морозовичі Старосамбірського району, Львівської області, Україна, зареєстрована згідно витягу з реєстру Самбірської територіальної громади №2023/008074557 від 06.10.2023 року за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає: АДРЕСА_2 ; одружена із ОСОБА_3 , шлюб зареєстрований 21.07.1979 року за актовим записом №14 у Стрілковицькій сільській раді Самбірського району Львівської області;

- встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка села Морозовичі Старосамбірського району. Львівської області, Україна, зареєстрована згідно витягу з реєстру Самбірської територіальної громади №2023/008074557 від 06.10.2023 року за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає: АДРЕСА_2 , з часу народження, в тому числі станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року постійно проживала на території України.

- встановити факт неправильності запису місця народження дружини ОСОБА_4 «с. Торчиновичі» в актовому записі про шлюб №14 складеному 21.07.1979 року у виконавчому комітеті Стрілковицької сільської ради Самбірського району Львівської області та

- відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Самборі Самбірського району Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції внести зміни в актовий запис про шлюб ОСОБА_3 та ОСОБА_4 №14 складений 21.07.1979 року у виконавчому комітеті Стрілковицької сільської ради Самбірського району Львівської області, а саме внести зміни у місце народження ОСОБА_4 з «с. Торчиновичі» на «с.Морозовичі».

В обґрунтування заявлених вимог вказувала, що ОСОБА_1 , народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Морозовичі колишнього Старосамбірського району Львівської області, актовий запис про народження №8, складений 18.05.1955 року Старсоамбірським районним бюро ЗАГС, свідоцтво про народження видане повторно серія НОМЕР_1 від 9 грудня 1966 року. Відомості про батька відсутні, мати ОСОБА_12 , українка. 21 липня 1979 року зареєструвала шлюб із ОСОБА_3 у Стрілковицькій сільській раді Самбірського району Львівської області та змінила прізвище із « ОСОБА_13 » на « ОСОБА_7 »; на час реєстрації шлюбу її особу посвідчував паспорт зразку Української РСР і після зміни прізвища не зверталася за заміною паспорта із новим прізвищем; після одруження вона фактично проживала разом із чоловіком в АДРЕСА_2 без реєстрації, оскільки з метою працевлаштування 28.07.1972р. була зареєстрована в АДРЕСА_3 де залишалась бути зареєстрованою і на даний час за попереднім прізвищем ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується витягом з реєстру Самбірської територіальної громади №2023/008074557 від 06.10.2023 року. 3 трудової книжки серія НОМЕР_5 виданої 2 серпня 1976 року Самбірським комбінатом харчування російською мовою на ім`я « ОСОБА_14 » із внесеними змінами у прізвищі на ОСОБА_7 відомо, що 26.04.1976 року була прийнята в комбінат харчування де працювала до 1982 року. Із записів № 4-7 у трудовій книжці відомо про те, що вона 03.04.1986 року була прийнята в колгосп «30 річчя ВЛКСМ» де працювала до звільнення 08.12.2001 року. Відповідно до Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 05.08.1995 року ОСОБА_1 , як громадянину України і члену колективного сільськогосподарського підприємства була виділена земельна частка (пай) розміром 1,81 ум.кад.га у колгоспі-аргторгу «Стрілковицький», що підтверджується сертифікатом на земельну частку (пай) серії ЛВ №0079356 виданим головою Самбірської районної державної адміністрації 25.04.1997 року. Зазначає, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_8 в селі Морозовичі Старосамбірського району Львівської області, і постійно проживала на території Львівської області не перебуває у громадянстві іншої держави і є громадянкою України. До теперішнього часу не отримувала паспорт громадянина України, а паспорт зразку «громадянин СРСР на прізвище ОСОБА_15 » був втрачений. Звернувшись до Самбірського міського відділу ГУ ДМС у Львівській області про отримання паспорта громадянина України, їй листом від 4.11.2023 року було роз`яснено, що вона документована паспортом громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_6 виданого 12.07.1979 року Самбірським РВВС у Львівській області на ім`я ОСОБА_4 , після одруження 21.07.1979 року прийнято прізвище ОСОБА_1 , однак паспорт на прізвище ОСОБА_1 не обміняла. Тому їй потрібно звернутись до Самбірського міськрайонного суду для встановлення особи та підтвердження факту проживання на території України станом на 24.08.1991 чи 13.11.1991 року відповідно до ч.2 ст. 3 Закону України «Про громадянство України. Оскільки, нею був загублений паспорт зразку СРСР, вона не отримувала паспорту громадянина України не є громадянкою іншої держави, для підтвердження факту встановлення її особи та належності до громадянства України і постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року є необхідність звернення до суду. Враховуючи, що з часу народження ІНФОРМАЦІЯ_2 і до теперішнього часу вона постійно проживала на території Львівської області: зареєстрована з 28.07.1972 року згідно витягу з реєстру Самбірської територіальної громади №2023/008074557 віл 06.10.2023 року за адресою: АДРЕСА_1 . фактично проживає: АДРЕСА_2 , тобто станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року, то долученими до матеріалів справи доказами підтверджується факт її особи та належності до громадянства України, що є необхідним для отримання паспорта громадянина України.

Як вбачається із матеріалів справи, із копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 убачається, що ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Морозовичі Старосамбірського району Львівської області; із копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 відомо, що ОСОБА_4 , місце народження котрої с. Торчиновичі Старосамбірського району Львівської області, 21 липня 1979 року зареєструвала шлюб із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у Стрілковицькій сільській раді Самбірського району Львівської області, - в результаті чого змінила прізвище на « ОСОБА_7 ».

Згідно копії трудової книжки серії НОМЕР_4 , заповненої 2 серпня 1976 року, вбачається, що ОСОБА_8 з 1976 року працювала у колгоспі «30-річчя ВЛКСМ», який було реорганізовано у колгосп-агроторг «Стрілковицький» та надалі на його базі створено селянську спілку пайовиків «Стрілковицька», у 2002 році звільнена з роботи згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Із довідки №256, виданої 17.11.2023р. виконавчим комітетом Самбірської міської ради Львівської області відомо, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 працювала у 1991 році в колгоспі «30-річчя ВЛКСМ»; 25.04.1997р. ОСОБА_1 було видано сертифікат на право на земельну частку (пай), що підтверджується копією Сертифікату серії ЛВ №0079356.

Витягом з реєстру територіальної громади №2023/008074557 від 06.10.2023р. підтверджується факт реєстрації місця проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою: АДРЕСА_3 з 28 липня 1972 року по теперішній час.

Згідно виписки з погосподарської книги №1 с. Ваньовичі за 1986-1990р.р. головою домогосподарства по АДРЕСА_2 зазначений ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , членами дружина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дочка ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 дочка ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ; аналогічне вказано у погосподарській книзі №2 с. Ваньовичі за 1991-1995р.р., що підтверджується довідкою №20 від 29.01.2024р.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною другою статті 315 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема постійного проживання на території України.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону.

Згідно із пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України «Про громадянство України»).

Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України.

Таким чином, юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України від 08 жовтня 1991 року № 1636-ХІІ «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року).

Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України» і залежно від підстав цього встановлення, предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року.

Пунктом 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215/2001 (з подальшими змінами) визначено, що встановлення належності до громадянства України стосується: а) громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року, в тому числі: осіб, які за станом на 13 листопада 1991 року проходили строкову військову службу на території України і після її проходження залишилися проживати на території України; осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або за станом на 13 листопада 1991 року відбували покарання в місцях позбавлення воліна території України та перебували у громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживали відповідно на території УРСР або проживали на території України; б) осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 рокуне досягли повноліття і батьки яких належать до категорій, зазначених у підпункті «а» цього пункту; в) осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття та виховувалися в державних дитячих закладах України.

Тобто, для встановлення факту набуття громадянства України предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року; постійного проживання особи на території України чи Української РСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо.

Одним із документів для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону «Про громадянство України», що подає особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, є судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року (підпункт «в» пункту 8 Порядку).

Тобто, у таких випадках одним із необхідних документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Пунктом 25 Порядку визначено, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами «а»-«в» пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях.

Пунктом 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Отже, відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» і Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду.

Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Ураховуючи зазначене, необхідно дійти висновку, що належність до громадянства України встановлюється на підставі статті 3 Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час, а такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення.

Подібні правові висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 522/20494/18, від 05 квітня 2021 року у справі № 523/14707/19.

Як вбачається з матеріалів справи заявниця, посилаючись на статтю 3 Закону України «Про громадянство України», просила суд встановити факт її постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року.

Відтак судом першої інстанції правильно встановлено, що зібрані по справі докази в сукупності з наведеними законодавчими нормами підтверджують те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка села Морозовичі, Старосамбірського району, Львівської області, зареєстрована згідно витягу з реєстру Самбірської територіальної громади №2023/008074557 від 06.10.2023 року за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає: АДРЕСА_2 , станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України, враховуючи те, що законодавством не передбачено іншого порядку встановлення такого факту, ніж як у судовому.

При цьому відомостей про те, що заявниця залишала територію України чи є громадянкою іншої держави матеріали справи не містять.

Однак суд першої інстанції помилково вважав, що необхідно встановити також і те, що заявниця станом на 13 листопада 1991 року та на даний час постійно проживає на території України, оскільки встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року є самостійною і достатньою підставою для встановлення належності до громадянства України.

Тому немає необхідності встановлення факту проживання заявниці на території України станом на 13 листопада 1991 року, що є окремою підставою для встановлення належності до громадянства України та на даний час, що взагалі правового значення немає.

Окрім цього, судом першої інстанції встановлено факт, що заявниця зареєстрована згідно витягу з реєстру Самбірської територіальної громади №2023/008074557 від 06.10.2023 року за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає: АДРЕСА_2 , та одружена із ОСОБА_3 , шлюб зареєстрований 21.07.1979 року за актовим записом №14 у Стрілковиькій сільській раді Самбірського району, Львівської області, однак не встановлено особу заявниці.

Відтак, слід було б встановити особу заявниці ОСОБА_16 ІНФОРМАЦІЯ_9 , уродженка села Морозовичі, Старосамбірського району, Львівської області, зареєстрована згідно витягу з реєстру Самбірської територіальної громади №2023/008074557 від 06.10.2023 року за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає: АДРЕСА_2 ; одружена із ОСОБА_3 , шлюб зареєстрований 21.07.1979 року за актовим записом №14 у Стрілковицькій сільській раді Самбірського району, Львівської області., що підтверджено належними доказами наявними в матеріалах справи та сторонами не оспорено та не спростовано. Однак судом помилково цього не зроблено на задоволення першої із заявлених вимог.

Що стосується вимоги про встановити факту неправильності запису місця народження дружини ОСОБА_4 «с. Торчиновичі» в актовому записі про шлюб №14 складеному 21.07.1979 року у виконавчому комітеті Стрілковицької сільської ради Самбірського району Львівської області та відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Самборі Самбірського району Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та внесення зміни в актовий запис про шлюб ОСОБА_3 та ОСОБА_4 №14 складений 21.07.1979 року у виконавчому комітеті Стрілковицької сільської ради Самбірського району Львівської області, а саме внесення зміни у місце народження ОСОБА_4 з «с. Торчиновичі» на «с.Морозовичі», то колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 19 ЦПК України визначені справи, що відносяться до юрисдикції загальних судів. У частині першій цієї статті встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. У частині сьомій вказаної статті регламентовано, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства.

Окрім цього із змісту Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 7.07.1995 року «Про практику розгляду судами справ про встановлення неправильності запису в актах громадянського стану» вбачається таке:

П.2 Постанови: слід мати на увазі, що відповідно до ст.161 КпШС суд розглядає в порядку окремого провадження за правилами глави 36 ЦПК справи про встановлення неправильності записів при реєстрації в державних органах актів народження, смерті, одруження, розірвання шлюбу, встановлення батьківства, зміни прізвища, імені та по батькові громадянина в тому разі, коли органами реєстрації актів громадянського стану відмовлено заявникові у внесенні змін до записів у актах громадянського стану або коли з цього приводу є спір між заінтересованими особами (між заявником і особами, інтереси яких може зачепити зміна запису, оскільки у них, у зв`язку з цим, виникнуть певні обов`язки). За правилами глави 36 ЦПК судами розглядаються також заяви про анулювання поновлених або повторно складених актів громадянського стану у разі виявлення первинних записів (ст.161-1 КпШС). Заява про анулювання поновленого або повторно складеного актового запису приймається до провадження суду, коли заявник звертався з такою заявою до органу реєстрації актів громадянського стану і йому відмовлено в анулюванні цього запису за висновком Ради Міністрів Автономної Республіки Крим, виконавчого комітету обласної, Київської чи Севастопольської міських Рад народних депутатів, а також коли є спір між заінтересованими особами. Відмова органу реєстрації актів громадянського стану в реєстрації акту громадянського стану, в тому числі у зміні прізвища, імені та по батькові (ст.9 Закону України "Про органи реєстрації актів громадянського стану") може бути оскаржена в суд у порядку, встановленому для оскарження неправомірних дій органів державного управління, що ущемляють права громадян, після оскарження цих дій до вищестоящого органу. Справи про встановлення неправильності запису в акті громадянського стану або про його анулювання підсудні районним (міським) судам за місцем проживання заявника.

П. 3 Постанови: судам належить враховувати, що відповідно до ст.19 Закону "Про органи реєстрації актів громадянського стану" реєстрація народження, смерті, одруження, розірвання шлюбу, встановлення батьківства, зміни прізвища, імені та по батькові провадиться органами реєстрації актів громадянського стану в книгах спеціального зразка, які є єдиними доказами засвідчених у них фактів. Крім цього Закону, порядок реєстрації актів громадянського стану встановлюється Правилами, які затверджуються Міністерством юстиції України. Згідно з цим Законом і Правилами суд розглядає заяви про встановлення неправильності запису в акті громадянського стану як у випадках невиправлення органами реєстрації актів громадянського стану помилок, допущених при складанні актового запису, так і при відмові зазначених органів внести в ці записи передбачені законодавством зміни (прізвища, імені, по батькові тощо) і доповнення (наприклад, про національність і громадянство батьків). З такими заявами до суду можуть звертатися особи, щодо яких складено актовий запис; батьки, усиновителі, опікуни, піклувальники - щодо актових записів, які стосуються неповнолітніх дітей, а у передбачених законодавством випадках і самі неповнолітні, які досягли 16 років; опікуни громадян, визнаних судом недієздатними, а щодо актових записів померлих - особи, які входять до кола їх спадкоємців. При відмові у поновленні актового запису заінтересована особа згідно з правилами глави 37 ЦПК може звернутися до суду із заявою про встановлення факту реєстрації відповідного актового запису. У тих випадках, коли акт громадянського стану зареєстровано в компетентних іноземних органах, встановлення неправильності запису або анулювання цього акту може провадитися з додержанням вимог ст.203 КпШС тільки відповідно до законодавства держави, на території якої складено запис (це не стосується територій, що увійшли до складу України - ч.3 ст.6 КпШС).

П. 7 Постанови: при розгляді справ про встановлення неправильності в актовому записі про народження суди мають враховувати, що він зокрема повинен містити відомості про національність і громадянство батьків, а якщо їх не було внесено - актовий запис має бути доповнено. У разі, коли мати дитини не перебуває у шлюбі та немає спільної заяви батьків або рішення суду про встановлення батьківства, запис про батька дитини провадиться за прізвищем матері, а ім`я, по батькові за бажанням матері, запис про громадянство і національність батька за громадянством і національністю матері. Такі дані можуть бути внесені до актового запису за заявою матері або повнолітньої дитини. Якщо до свідоцтва про народження внесено записи, не передбачені Положенням "Про свідоцтво про народження", затвердженим постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року N 2503-12, або іншими законодавчими актами України, суд може розглянути заяву про визнання неправильності цих записів за правилами глави 36 ЦПК. Питання щодо встановлення неправильності в актовому записі про народження, зокрема, щодо доповнення відомостей про національність та громадянство батьків, суд вирішує на підставі письмових (архівних матеріалів; відомостей, які містяться в паспорті; довідок з місця роботи, навчання, проживання; військових, профспілкових, інших посвідчень тощо) та інших доказів, що з достовірністю підтверджують заявлену вимогу. При вирішенні питання щодо неправильності запису про національність батьків слід враховувати, що згідно з Указом Президента України від 31 грудня 1991 року N 24/91 "Про порядок зміни громадянами України національності" у паспорт громадянина вносяться відомості про національність відповідно до національності одного з батьків.

Тому, дійсно у період дії ЦПК України 1963 року, розгляд справи про встановлення неправильності запису в актах громадянського стану було передбачено в порядку окремого провадження (глава 36 ЦПК України 1963 року). Однак, на даний час, норми, які б дозволяли розгляд справ такої категорії в порядку цивільного судочинства в порядку окремого провадження (зокрема і у формі встановлення фактів, що мають юридичне значення) та задоволення такого роду вимог, відсутні. Відповідно такі питання слід вирішувати в адміністративному порядку, а у випадку коли в задоволенні такого звернення відмовлено, питання оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних органів реєстрації актів цивільного стану чи їх посадових осіб, як суб`єктів владних повноважень, зокрема, і що стосується питань внесення змін, виправлень, тощо у акти цивільного стану відноситься до компетенції адміністративних судів.

Враховуючи вищенаведене, в задоволенні вимоги про встановлення факту неправильності запису місця народження дружини ОСОБА_4 «с. Торчиновичі» в актовому записі про шлюб №14 складеному 21.07.1979 року у виконавчому комітеті Стрілковицької сільської ради Самбірського району Львівської області слід відмовити.

Що стосується вимоги про зобов`зання органу ДРАЦС у місті Самборі Самбірського району Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції внести зміни в актовий запис про шлюб ОСОБА_3 та ОСОБА_4 №14 складений 21.07.1979 року у виконавчому комітеті Стрілковицької сільської ради Самбірського району Львівської області, а саме внести зміни у місце народження ОСОБА_4 з «с. Торчиновичі» на «с. Морозовичі», то колегія суддів зазначає, що на даний час, норми, які б дозволяли розгляд справ такої категорії в порядку цивільного судочинства в порядку окремого провадження (зокрема і у формі зобов`язання до вчинення дій), відсутні, відтак у задоволенні такої слід також відмовити.

Зважаючи на вказане доводи апеляційної скарги слід вважати частково обґрунтованими та таку слід задовольнити частково, судове ж рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення заяви ОСОБА_1 . Так, слід встановити особу заявниці та встановити факт її постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. В задоволенні решти заяви слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу Головного управління державної міграційної служби України у Львівській області задовольнити частково.

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 26 березня 2024 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Встановити особу заявниці, ОСОБА_16 ІНФОРМАЦІЯ_9 , уродженка села Морозовичі, Старосамбірського району, Львівської області, зареєстрована згідно витягу з реєстру Самбірської територіальної громади №2023/008074557 від 06.10.2023 року за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає: АДРЕСА_2 ; одружена із ОСОБА_3 , шлюб зареєстрований 21.07.1979 року за актовим записом №14 у Стрілковицькій сільській раді Самбірського району, Львівської області.

Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка села Морозовичі, Старосамбірського району, Львівської області, зареєстрована згідно витягу з реєстру Самбірської територіальної громади №2023/008074557 від 06.10.2023 року за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає: АДРЕСА_2 , станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України.

В задоволенні решти заяви відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 12 лютого 2025 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді: Н.П.Крайник

М.М. Шандра