КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/2461/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2025 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Верланова С.М., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Крисіної В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 24 червня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Сенька М.В.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, -

встановив:

У серпні 2023 року до суду звернувся ОСОБА_2 із позовною заявою про розірвання шлюбу.

Позовні вимоги мотивує тим, що сторони у справі зареєстрували шлюб 26 листопада 2021 року. Від шлюбу мають доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначає, що спільне життя з відповідачкою не склалось у зв`язку із різними характерами та інтересами, внаслідок чого виникло непорозуміння та різнобічні суперечки. З весни 2023 року сторони спільно не проживають, спільне господарство та сімейний бюджет не мають. Спір про поділ майна подружжя відсутній.

Уважає, що спільне життя та збереження шлюбу є неможливим.

Мотивуючи наведеним, просить суд розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 26 листопада 2021 року у Святошинському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), актовий запис 2232.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 24 червня 2024 року позовні вимоги задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 26 листопада 2021 року Святошинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), актовий запис №2232.

Після розірвання шлюбу малолітню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишено проживати разом із матір`ю ОСОБА_1 .

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на неповне з`ясування судом обставин справи та надання судом неправильної оцінки доказів.

Вказує, що суд не дослідив дійсних причин погіршення сімейних відносин, а саме факт подружньої зради зі сторони чоловіка в період, коли відповідачка весь свій час приділяла новонародженій доньці.

Зазначає, що у зв`язку із проходженням позивачем військової служби та службових відряджень позивача, наданий судом строк для примирення виявися закоротким, при цьому у задоволенні заяви ОСОБА_1 про продовження строку для примирення суд першої інстанції відмовив.

Із посиланням на відмову у продовженні строку для примирення, уважає передчасним висновок суду про формальний характер подружніх відносин.

Посилається на висновки Верховного суду, викладені у постановах від 03.04.2019 у справі №754/6442/16-ц, від 11.06.2020 у справі №523/16625/14-ц, від 15.09.2021 у справі №609/341/19.

Мотивуючи наведеним, просить суд рішення Святошинського районного суду міста Києва від 24 червня 2024 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

14 листопада 2024 року на адресу Київського апеляційного суду від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Підтверджує, що є діючим військовослужбовцем Збройних Сил України і залучений до виконання бойових завдань із захисту України на території Запорізької області.

Вказує, що статус військовослужбовця не впливає на відносини із відповідачкою.

Зазначає, що підстави та причини позовних вимог є незмінними станом на час перегляду справи в суді апеляційної інстанції. Шлюбні відносини з відповідачкою не підтримує. Вказує, що спільним із відповідачкою є лише питання виховання доньки.

Мотивуючи наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Святошинського районного суду міста Києва від 24 червня 2024 року - без змін.

Судове засідання, призначене на 22 січня 2025 року, відкладено у зв`язку із неявкою учасників справи. Розгляд справи призначено на 12 лютого 2025 року.

В судове засідання 12 лютого 2025 року учасники справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Від відповідачки ОСОБА_1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із хворобою доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Клопотання мотивовано тим, що 11 лютого 2025 року донька захворіла на ГРВІ, що підтверджує випискою із медичної картки хворого. Просить надати час на ознайомлення із матеріалами справи.

Відхиляючи клопотання про відкладення розгляду справи, апеляційний суд вказує на таке.

Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до частини 2 статті 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав:

1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання;

2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними;

3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи;

4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження;

5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники.

Судом апеляційної інстанції повідомлено ОСОБА_1 про призначення розгляду справи на 12 лютого 2025 року шляхом направлення судової повістки-повідомлення до електронного кабінету відповідачки (РНОКПП НОМЕР_1 ). Згідно даних звіту про доставку вихідної кореспонденції апеляційного суду ОСОБА_1 доставлено судову повістку-повідомлення 28 січня 2025 року (а.с.75), відтак в розумінні приписів статтею 14, 128 ЦПК України відповідачка є належно повідомленою про розгляд справи.

Крім того, апеляційне провадження, ініційоване відповідачкою, відкрито 22 жовтня 2024 року, таким чином ОСОБА_1 мала можливість ознайомитись із матеріалами справи протягом майже 4 місяців, проте не скористалась своїм процесуальним правом.

З урахуванням вище наведеного, колегія суддів не убачає підстав для задоволення клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи.

Позивач ОСОБА_2 у відзиві на апеляційну скаргу зазначає про неможливість прибуття в судове засідання у зв`язку із залученням до виконання бойових завдань на території Запорізької області. Просить розгляд справи проводити за його відсутності.

За установлених обставин, колегія суддів відповідно до статті 372 ЦПК України ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їхня неявка не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до частини 5 статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольнивши позов, суд першої інстанції зробив висновок про формальний характеру шлюбу, що суперечить інтересам позивача, оскільки сторони з весни 2023 року проживають окремо, шлюбні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть, майнового та інших спорів з сімейних правовідносин між сторонами не має.

Крім того, суд вказав, що сторонам було надано час для примирення строком три місяці, протягом якого провадження було зупинено, проте примирення між сторонами не досягнуто.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає про таке.

Установлено, що 26 листопада 2021 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 уклали шлюб, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб НОМЕР_2 , актовий запис 2232. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_4 змінила прізвище на " ОСОБА_5 " (а.с.6).

За час перебування у шлюбі у сторін народилась донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується даними свідоцтва про народження НОМЕР_3 , актовий запис 961 (а.с.7).

Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно з частиною 1 статті 24 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до частини 1 статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Згідно з частинами 3, 4 статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Відповідно до частини 2 статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Згідно із частиною 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1 статті 110 СК України).

Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно із частиною 1 статті 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

За змістом указаної норми примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на недостатній строк для примирення з огляду на специфіку діяльності позивача, а саме часті відрядження у зв`язку із проходження військової служби в місцях ведення бойових дій.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги в цій частині, колегія суддів вказує про таке.

10 серпня 2023 року судом першої інстанції постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі (а.с.14).

Звертаючись до суду у вересні 2023 року із заявою про надання строку на примирення, відповідачка вказувала на вплив професій сторін (сторони є військовослужбовцями, позивач задіяний до виконання бойових завдавань), який виражається в постійному стресі та емоційній виснаженості. Вказує, що станом на кінець лютого - початок березня 2022 року, будучи вагітною, перебувала на окупованій території в м. Ворзелі Київської області. Погіршення стосунків із чоловіком почалось після народження спільної дитини та, на думку відповідачки, пов`язане із емоційною виснаженістю у сукупності наведених обставин. Уважає бажання позивача розлучитись спробою полегшення емоційної напруги. Зазначає, що вживає заходів та дій, що знаходяться в межах можливостей відповідачки, для збереження родини. Уважає, що збереження сім`ї є важливим для гармонійного зростання доньки.

Позивач не заперечував проти надання строку для примирення за поданою заявою відповідачки (а.с.20).

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 18 грудня 2023 року задоволено клопотання відповідачки про надання строку на примирення. Надано сторонам строк для примирення тривалістю 3 місяці (а.с.28). Тобто судом установлено строк для примирення сторін до 18 березня 2024 року.

В березні 2024 року ОСОБА_1 звернулась із клопотанням про продовження строку для примирення. Вказувала, що не всі проблеми сторін вирішено, проте частина з них пропрацьована. Сторони спільно проводили час з метою збереження шлюбу.

У разі задоволення позовної заяви висловила бажання залишити прізвище « ОСОБА_5 » та залишити доньку ОСОБА_6 проживати разом із матір`ю (відповідачкою).

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 19 березня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідачки про продовження строку на примирення. Провадження у справі поновлено (а.с.35). Суд вказав, що відповідачка не надала доказів вжитих сторонами заходів примирення, на які посилається в клопотанні, а також зазначив, що від позивача не надходило заяв щодо незаперечення проти продовження строку на примирення, а також заяв щодо можливого примирення сторін.

Доводи апеляційної скарги в частині недостатнього строку на примирення апеляційний суд відхиляє, оскільки такі не містять посилань на обставини, які давали б підстави для висновку про дійсний намір сторін примиритися та визначення додаткового строку буде мати позитивні наслідки.

Доводи апеляційної скарги в частині не дослідження судом першої інстанції всіх обставин справи, апеляційний суд відхиляє та вказує на таке.

Відповідно до частин 1, 2 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частина 3 статті 13 ЦПК України).

За приписами частини 1 статті 81, частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Із змісту позовної заяви убачається, що позивач не бажає продовжувати подружнє спільне життя з відповідачкою, що дає підстави стверджувати про відсутність вільної згоди чоловіка перебувати у шлюбі. При цьому відсутність зі сторони позивача заперечень щодо надання строку на примирення в суді першої інстанції не спростовує бажання позивача розірвати шлюб із відповідачкою.

Протягом усього часу розгляду справи в суді першої інстанції відповідачка не надала до суду жодного доказу щодо обставин справи.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про формальний підхід до розгляду справи як безпідставні, оскільки судом установлено факт неможливості подальшого збереження сім`ї, що відповідачкою не спростовано.

Щодо тверджень скаржниці у частині установлення реальних підстав розірвання шлюбу, колегія суддів зазначає, що установлення дійсних причин розірвання шлюбу і фактичних взаємин подружжя має бути здійснено до того ступеню, наскільки це необхідно для установлення можливості подальшого збереження сім`ї.

Колегія суддів звертає увагу, що після надання строку на примирення позиція позивача не змінилась, підтверджена в суді апеляційної інстанції поданим відзивом на апеляційну скаргу, що свідчить про те, що існування шлюбу суперечитиме його інтересам.

Наведені обставини дозволяють зробити висновки, що судом першої інстанції вжито усіх заходів з метою збереження шлюбу.

Установивши, що сторони разом не проживають, сімейні стосунки не підтримують, суд першої інстанції зробив правильний висновок про формальний характер шлюбу, а збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, відтак задовольнив позовні вимоги про розірвання шлюбу, укладеного між сторонами.

За установлених обставин, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження сім`ї є неможливим, а тому наявні підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача та свідчитиме про примушування ОСОБА_2 до шлюбу проти його волі.

Враховуючи наведене, колегія суддів уважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, відтак апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення - залишенню без змін.

Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Києво Святошинського районного суду міста Києва від 24 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повну постанову складено 13 лютого 2025 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді С.М. Верланов

В.В. Соколова