465/5830/23
4-с/465/1/25
Ухвала

Іменем України

12.02.2025 м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Кузь В.Я.

за участю секретаря судового засідання Савченко А.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Львові цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Вівчарівський Володимир Петрович, на дії приватного виконавця Ільчишин Любові Володимирівни у ВП № 75948018 щодо примусового виконання рішення суду у цивільній справі №465/5830/23, -

встановив:

ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Вівчарівський Володимир Петрович, звернувся до суду із скаргою на дії приватного виконавця Ільчишин Любові Володимирівни у ВП № 75948018 щодо примусового виконання рішення суду у цивільній справі №465/5830/23. Скаргу обґрунтовує тим, що 11 вересня 2022 року невстановленими особами вчинено таємне викрадення грошових коштів ОСОБА_1 у розмірі понад 120 000, 00 грн., які знаходились на банківських рахунках, відкритих в АТ КБ «Приватбанк», в тому числі оформлено кредити на її ім`я. За цим фактом триває досудове розслідування у кримінальному провадженні від 13.09.2022 №0000120, в якому потерпілою особою визнано ОСОБА_1 . 20 травня 2024 року Франківський районний суд м. Львова у справі №465/5830/23 ухвалив рішення, яким стягнув з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 09.11.2022р. в розмірі 35394,48 грн., чим фактично без жодних доказів визнав потерпілу особу винуватою у даному кримінальному правопорушенні. 4-го вересня 2024 року приватним виконавцем Ільчишин Л.В. відкрито виконавче провадження №75948018, сторони якого ОСОБА_1 (боржник) та АТ КБ «Приватбанк» (стягувач). Разом з тим, постановою приватного виконавця Ільчишин Л.В. арештовано кошти ОСОБА_1 , які знаходяться на рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в АТ «Ощадбанк». 4-го вересня 2024 року грошові кошти у розмірі 21712,40 грн. списані з даного рахунку та направлені на погашення арештованої суми. 5-го вересня 2024 року відбулось зарахування заробітної плати у розмірі 310,18 грн., які того ж дня також списані з даного рахунку та направлені на погашення арештованої суми. Проте, вказаний рахунок є зарплатним (призначений для зарахування заробітної плати), арештовані та списані кошти є заробітною платою ОСОБА_1 . Зважаючи на те, що відповідно до заяви про приєднання до договору банківського обслуговування від 02.11.2022 №755716014/021122 між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 , рахунок № НОМЕР_1 є рахунком зі спеціальним режимом використання, а саме для зарахування заробітної плати, арешт коштів на цьому рахунку підлягає скасуванню. Відтак, просить визнати бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Ільчишин Л.В. у виконавчому провадженні №75948018 щодо не зняття арешту з коштів ОСОБА_1 , що знаходяться на рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в АТ «Ощадбанк», неправомірною, зобов`язати приватного виконавця зняти арешт з коштів ОСОБА_1 , що знаходяться на рахунку № НОМЕР_1 , повернути ОСОБА_1 усі кошти заробітної плати, стягнуті у виконавчому провадженні №75948018 з рахунку № НОМЕР_1 , визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Ільчишин Л.В. у виконавчому провадженні №75948018. щодо звернення стягнення на кошти заробітної плати ОСОБА_1 , які стягнуті з рахунку № НОМЕР_1 .

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 16.09.2024р. прийнято до розгляду скаргу та призначено судове засідання з її розгляду, явку приватного виконавця визнано обов"язковою та зобов"язано представити матеріали виконавчого провадження для їх дослідження в судовому засіданні.

В судовому засіданні представник скаржниці та приватний виконавець повідомили, що рішення суду оскаржене в апеляційному порядку, виконавче провадження зупинено до розгляду апеляційної скарги, однак з рахунку боржниці, який відкрито в АТ "Ощадбанк", у виконавчому провадженні знято частину коштів .

В судовому засіданні представник скаржниці - адвокат Вівчарівський В.П. надав аналогічні пояснення, викладені у скарзі, скаргу підтримав та просив її задоволити.

Приватний виконавець Ільчишин Л.В. в судовому засіданні заперечила проти задоволення скарги, зазначила, що діяла в межах своїх повноважень відповідно до вимог чинного законодавства.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали скарги, матеріали виконачого провадження, суд приходить до наступного.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 20.05.2024р. у цивільній справі №465/5830/23 позов Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено, стягнено з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором в розмірі 35 394 (тридцять п"ять тисяч триста дев"яносто чотири) гривень 48 коп. та витрати на оплату судового збору в розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривень 00 коп.

На виконання рішення суду 06.08.2024р. видано виконавчий лист, який пред"явлений до виконання за заявою стягувача - Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк".

04.09.2024р. приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Ільчишин Любов"ю Володимирівною відкрито виконавче провадження №75948018 з примусового виконання виконавчого листа №465/5830/23, виданого 06.08.2024р.

Крім цього, 04.09.2024р. приватним виконавцем винесені постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про стягнення з боржника основної винагороди, про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження.

Відповідно до постанови від 04.09.2024р. про арешт коштів боржника у ВП №75948018 накладено арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на яке заборонено законом та належить боржнику.

Відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно вимог ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно із статтею 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до статті 448 ЦПК України , скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ст.129-1 Конституції України закріплено те, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» (далі Конвенція).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п.3 ч.1 ст.3 ЗУ "Про виконавче провадження", підлягають примусовому виконанню рішення, зокрема, на підставі виконавчих листів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження здійснюється з дотриманням, зокрема, таких засад: обов`язковості виконання рішень; справедливості, неупередженості та об`єктивності; розумності строків виконавчого провадження.

За приписами ч. 1 ст. 5 Закону, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статтею 10 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено заходи примусового виконання рішень.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.26 ЗУ "Про виконавче провадження", виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст.3 цього закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

У відповідності до ч.1 ст.18 ЗУ "Про виконавче провадження", виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. П.1 ч.2 цієї статті вказує на те, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відтак, судом встановлено, що на виконання вищезазначених вимог закону щодо примусового виконання рішення суду, яке боржниця ОСОБА_1 не виконує в добровільному порядку, приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Ільчишин Любов"ю Володимирівною відкрито виконавче провадження.

18.09.2024р. приватним виконавцем винесено постанову про визначення поточного рахунку фізичної особи - боржника у банку для здійснення видаткових операцій. Даною постановою визначено для боржника поточний рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у філії - Львівське обласне управління АТ "Ощадбанк", для здійснення видаткових операцій на суму в розмірі, що протягом одного календарного місяця не перевищує двох розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом про державний бюджет України на 1 січня поточного календарного року.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.48 Закону України "Про виконавче провадження", звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця). Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Статтею 56 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Відповідно до ч.3 ст.52 Закону України "Про виконавче провадження" не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" повинен визначити статус коштів і рахунку, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження на рахунку коштів, на які заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ч.1 ст.68 Закону України "Про виконавче провадження", стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів/електронних грошей, що знаходяться на рахунках у банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

Накладаючи арешт на грошові кошти боржниці, яка не виконала судове рішення, приватний виконавець у постанові від 04.09.2024р. зазначила, що арешт накладається на грошові кошти, які містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення, на які заборонено законом, та належать боржнику.

Відтак, приватним виконавцем при винесенні вказаної постанови не було порушено вимог Закону України "Про виконавче провадження".

Повідомлень від банківської установи про наявність у боржника рахунків зі спеціальним режимом використання до приватного виконавця не надходило і докази протилежного у матеріалах справи відсутні.

Більш того, допитаний в судовому засіданні представник банку зазначив, що рахунок № НОМЕР_1 є поточним рахунком фізичної особи для зберігання коштів і виконання платіжних операцій. Призначення рахунку 2620: облік вкладів (депозитів) на вимогу фізичних осіб, у тому числі поточні рахунки фізичних осіб та розрахунки за ними; надані кредити овердрафт. Поточний рахунок № НОМЕР_1 відкрито на ім`я фізичної особи та не відноситься до рахунків із спеціальним режимом використання, перелік яких визначений згідно ч.2 ст.48 ЗУ "Про виконавче провадження".

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 квітня 2022 року у справі №756/8815/20 (провадження № 14-218цс21) вказано, що «виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження на рахунку коштів, накладення арешту на які заборонено, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження». Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»). […] Враховуючи вищевикладене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що у випадку, коли на стадії накладення арешту на грошові кошти боржника-фізичної особи, що знаходяться на рахунку боржника та є заробітною платою боржника, виконавцю не вдалось виявити правову природу (статус) цих грошових коштів, як коштів на які накладення арешту заборонено законом, то арешт на такі грошові кошти підлягає зняттю на підставі відповідного повідомлення банку або заяви боржника з наданням ним відповідних документів на підтвердження цього та/або за результатами перевірки зазначених звітів».

Отже, зважаючи на встановлені обставини, суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів скарги.

При цьому, слід зауважити, що 20.09.2024р. приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Ільчишин Любов"ю Володимирівною у ВП № 75948018 винесено постанову про зупинення виконавчого провадження, у зв"язку з відкриттям апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення суду від 20.05.2024р., що також свідчить про належне виконання приватним виконавцем своїх процесуальнх обов"язків на стадії виконання судового рішення, яке на даний час оскаржене боржницею.

На підставі викладеного, керуючись ст..ст.447 453 ЦПК України, -

постановив:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Вівчарівський Володимир Петрович, на дії приватного виконавця Ільчишин Любові Володимирівни у ВП № 75948018 щодо примусового виконання рішення суду у цивільній справі №465/5830/23 відмовити за безпідставністю такої.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Суддя В. Кузь