Справа №752/2244/25
Провадження № 2-о/752/158/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05.02.2025 року Голосіївський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді - Чекулаєва С.О.,

за участю секретаря - Пастух З.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , поданою в їх інтересах представником - адвокатом Ломагою А.А., заінтересована особа: Голосіївський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України,

в с т а н о в и в:

Представник Ломага А.А. звернувся до Голосіївського районного суду м.Києва в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із вказаною заявою, в якій просив встановити факт народження дитини жіночої статі ОСОБА_4 , вказавши матір`ю - громадянку України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком - громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування заяви представник вказав, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у фактичних шлюбних стосунках. Шлюб повноважними органами РАЦС України між заявниками не зареєстрований, але 17 вересня 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб так званим ««99100005 відділом реєстрації шлюбу м. Сімферополя Департаменту записів актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим», що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_1 від 17.09.2020 року.

ІНФОРМАЦІЯ_3 у заявників народилася дитина жіночої статі - ОСОБА_4 в м. Сімферополь Автономної Республіки Крим, що підтверджується копією свідоцтва про народження НОМЕР_2 , виданого в м. Сімферополь, та копією медичного свідоцтва про народження серії 35 №. Відповідно до вищевказаного свідоцтва про народження, ОСОБА_2 записаний батьком. Дитині присвоєно прізвище батька - ОСОБА_4 , по батькові - ОСОБА_4 .

На теперішній час ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як батьки визначили ім`я своєї народженої дитини як ОСОБА_4 .

Народження дитини відбулось на тимчасово окупованій території України в м. Сімферополь, що підтверджується медичним свідоцтвом та свідоцтвом про народження. За відсутності документів закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджують факти народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.

Отримати свідоцтва про народження у відділі державної реєстрації актів цивільного стану українського зразку неможливо, оскільки факт народження відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, який відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров`я від 08.08.2006 №545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованим у Міністерстві юстиції 25.10.2006 за №1150/13024.

З метою подальшої реєстрації народження дитини та отримання свідоцтва про її народження встановленого зразка, заявник просить в судовому порядку встановити факт народження дитини - ОСОБА_4 .

Згідно з положеннями частини другої статті 317 ЦПК України, справи про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, розглядаються невідкладно з дня надходження відповідної заяви до суду.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Чекулаєва С.О. від 27.01.2025 року у справі відкрито провадження; вирішено розглядати справу за правилами окремого провадження з урахуванням особливостей, встановлених ст.317 ЦПК України.

Заявники та їх представник в судове засідання не з`явились. Представник просив розглянути справу без його участі та участі заявників. При цьому зазначив, що вимоги заяви підтримує у повному обсязі та просить її задовольнити.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Сімферополь Автономної Республіки Крим у громадянки України ОСОБА_1 народилася дитина - дівчинка, що підтверджується копією відомостей з акушерського стаціонару про породіллю.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого так званим «99100006 Відділом реєстрації народження м. Сімферополя Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим», ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьком вказано - ОСОБА_2 , матір`ю - ОСОБА_1 .

Заявники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідно до свідоцтва про укладання шлюбу серії НОМЕР_1 , виданим так званим «99100005 відділом реєстрації шлюбу м. Сімферополя Департаменту записів актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим», 17.09.2020 року уклали шлюб.

Відповідно до паспорту серії НОМЕР_3 , виданого 27.01.2012 року, та паспорту серії НОМЕР_4 , виданого 29.10.2011 року, заявники є громадянами України.

Судом встановлено, що свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 від 12.09.2024 року було видано «99100006 Відділом реєстрації народження м. Сімферополя Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим», а саме органом, який створений та діє у порядку не передбаченому законом, є недійсним і не створює правових наслідків та не засвідчує у встановленому порядку факту народження дитини, що створює перешкоди та робить неможливим державну реєстрацію народження дитини та реалізувати інші права та обов`язки, пов`язані із народженням дитини.

Станом на час розгляду цієї справи м. Сімферополь Автономної Республіки Крим знаходиться в районі проведення воєнних (бойових) дій та/або перебуває в тимчасовій окупації Російською Федерацією, у зв`язку з чим відповідно до Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 №309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» включений до відповідного переліку територіальних громад, в цьому населеному пункті органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території (ст. ст. 1; 4 ч.2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»).

Згідно п.п.1,2,3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими ч. 2 цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акту цивільного стану.

Таким чином, видане органами на території м. Сімферополь Автономної Республіки Крим свідоцтво про народження, не засвідчує у встановленому порядку факту народження дитини, що створює перешкоди та робить неможливим державну реєстрацію народження дитини та реалізувати інші права та обов`язки, пов`язані із народженням дитини.

Згідно зі ст.18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Пунктом 2 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18 жовтня 2000 року, передбачено, що підставами для проведення державної реєстрації народження дитини є: а) медичне свідоцтво про народження (форма № 103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - медичне свідоцтво про народження), що видається закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров`я державна реєстрація народження проводиться на підставі медичного свідоцтва про народження або медичної довідки про перебування дитини під наглядом лікувального закладу (форма № 103-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1150/13024 (із змінами) (далі - медична довідка про перебування дитини під наглядом лікувального закладу), та висновку про підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоров`я за формою, встановленою у додатку 3 до Порядку підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоров`я, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09 січня 2013 року № 9; б) медичне свідоцтво про народження, медична довідка про перебування дитини під наглядом лікувального закладу. Ці документи подаються для державної реєстрації народження дитини, яка досягла одного року і більше.

При відсутності підстав для державної реєстрації народження, визначених у цьому пункті, державна реєстрація народження проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту народження даною жінкою.

Відповідно до ст. 7 ч. 1 Закону України «Про громадянство України» особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України.

Відповідно до вимог ч. 4, 7 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження дитини, а в разі їх відсутності рішення суду.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику про справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Відповідно до ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. У рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків.

Відповідно до положень ст. 146 СК України ім`я дитини визначається за згодою батьків.

На теперішній час заявники як батьки визначили ім`я своєї народженої дитини як ОСОБА_4 .

Суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права і враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. theRepublic o f MoldovaandRussia», «Ila§cuandOthers v. MoldovaandRussia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibiacase), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Тобто, документи, видані органами чи установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, як виняток, можуть братися до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку ст. 317 ЦПК України.

В даному випадку, хоча шлюб заявників і не був зареєстрований в органах реєстрації актів громадянського стану за законами України, однак, такий шлюб був зареєстрований на час народження дитини на тимчасово окупованій території і даний факт не може бути проігнорований судом при вирішенні питання щодо встановлення факту народження дитини та її реєстрації в органах РАЦС за законодавством України, оскільки у іншому випадку це призведе до позбавлення прав заявників на реєстрацію їх батьками у визначений законом спосіб.

Отже, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для встановлення факту народження ІНФОРМАЦІЯ_3 у заявників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дівчинки в м.Сімферополь АР Крим, Україна; встановлення даного факту має для заявників юридичне значення, оскільки дозволяє їм провести державну реєстрацію народження дітей та отримати свідоцтво про народження дитини - громадян України.

Враховуючи те, що заявники не мають можливості надати документи, необхідні для проведення державної реєстрації народження дитини, суд дійшов до висновку про законність та обґрунтованість вимог заяви щодо встановлення факту народження дитини.

На підставі викладеного, керуючись статтями: 10, 263-265, 315, 317, 319, 354 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , подану в їх інтересах представником - адвокатом Ломагою Антоном Альбертовичем, заінтересована особа: Голосіївський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) про встановлення факту народження дитини - задовольнити.

Встановити факт народження у батьків: батько - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , с.Джилине Джанкойського району АР Крим, громадянин України, мати - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с.Ліснівка Сакського району АР Крим, громадянка України, дитини жіночої статі, громадянки України - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в місті Сімферополь, Автономна Республіка Крим, Україна.

Рішення підлягає негайному виконанню.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Оскарження не зупиняє його виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.О. Чекулаєв