Провадження № 2/947/186/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2025 року

Київський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді Луняченка В.О.,

за участю : секретаря судового засідання Макаренко Г.В.

представника ОСОБА_1 адвоката Миколюка А.П.

представника ОСОБА_2 адвоката Павленко А.Л.

розглянувши за правилами загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Київська районна адміністрація Одеської міської ради про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, про визначення місця проживання дитини разом з батьком та стягнення аліментів -

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Одеси 25.02.2023 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 , яка подана в її інтересах представником ОСОБА_4 , про визначення місця проживання неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю та відібрання дитини у батька ОСОБА_3 і повернення матері.

Позовні вимог обгрунтовані тим, що ОСОБА_3 як батько який веде антисоціальне життя: вчиняє дрібні хуліганства безпідставно погрожуючи людям фізичною розправою та вимагаючи гроші, вирощує на своєї земельної ділянці коноплю, здійснює незаконну реалізацію алкоголю та керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння , що підтверджується чисельними кримінальними провадженнями, вироком суду та постановами про притягнення до адміністративної відповідальності, може зашкодити розвиткові дитини, а крім того фактично викравши дитину з дитячого садочку незаконно змінив місце проживання дитини.

За перечуючи проти заявлених позовних вимог відповідач, з допомогою представника адвоката Павленко І.А., 13.02.2024 року подав до суду зустрічний позов та просив визначити місце проживання ОСОБА_5 ,( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) разом з батьком та стягнути з ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 5 000 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що після фактичного припинення шлюбу і початком окремого проживання сторін, позивач, за проханням сина, якому не подобилось ставлення до нього матері, забрав його до себе , та саме проживання сина із батьком відповідатиме інтересам дитини враховуючи його прихильність.

Як встановлено судом між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 22.10.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції зареєстровано шлюб ( актовий запис №2048).

Від шлюбу сторони мають спільну дитину ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 07.02.2024 року у справі №947/37010/23 шлюб між сторонами розірвано, без визначення місця проживання дитини.

З наданої Одеським ліцеєм №85 Одеської міської ради 16.01.2024 року Довідки та характеристики (а/с 66,68) ОСОБА_6 навчається у ліцеї четвертий рік, сумлінно готується до уроків, виконує всі домашні завдання, завжди присутній на уроках, товариський, добре працює у групі має позитивний статус у класі, має охайний вигляд, приходить завжди у чистому одязі, забезпечений всім необхідним та його вихованням займається виключно батько.

Згідно висновку Київської районної адміністрації Одеської міської ради №1957/01-11 від 03.02.2025 року орган опіки та піклування вважає доцільним визначити місце проживання ОСОБА_5 з батьком.

Під час бесіди з уповноваженими особами територіального відділу Служби у справах дітей Одеської міської ради у Київському районі 05 квітня 2024 року, малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , повідомив, що з матір`ю бачився влітку минулого року, їй не телефонує і вона йому також.

На день народження не вітала. З матір`ю спілкуватись не бажає. Пояснив, що коли проживав з матір`ю, вона часто вживала алкогольні напої, знущалась та била його. Також розповів, що коли проживав з матір`ю, вона його часто змушувала гуляти на вулиці до темряви. Коли батько одного разу запитав, чи хоче він поїхати до нього, дитина погодилась.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на засіданні Комісії, яке відбулось 22 серпня 2024 року, повідомив, що бажає проживати з батьком. Пояснив, що коли проживав з матір`ю, вона не займалась його вихованням.

Заслухавши пояснення малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , членами Комісії на черговому засіданні Комісії 14 листопада 2024 року, вирішено направити запит до Центру соціальних служб Одеської міської ради, з метою психодіагностичного тестування малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та за можливості роботу психолога з батьками дитини.

За результатами проведеної психологічної роботи фахівцем Центру соціальних служб Одеської міської ради встановлено наступне.

Під час бесіди та психологічної роботи ОСОБА_7 був достатньо відкритим для спілкування, охоче розповідав про себе. У хлопчика недостатньо сформовані навички орфографії, пунктуації та граматики, виникають артикуляційно-акустичні помилки. Словниковий запас дитини відповідає віковій категорії. За характером ОСОБА_7 спокійний та уважний хлопчик, який здатний до глибокого мислення. Він повільно приймає рішення, але робить це ретельно та обдумано. Виявлені незначні порушення психоемоційного стану дитини (ознаки незахищеності, тривога та хвилювання). Емоційно-вольова сфера знаходиться в процесі активного розвитку, тому дитині важливо, щоб йому забезпечили психологічний комфорт. ОСОБА_8 потребує підтримки та признання його значимості. У дитини емоційна прив`язаність до батька. На всіх малюнках зображені: сам ОСОБА_7 , батько, бабуся та дядько хлопчика. Матір на малюнках відсутня. Це може свідчити про порушення психоемоційного зв`язку з нею, в ході роботи було з`ясовано, що між ним і матір`ю виникло непорозуміння. Образа на матір - це глибоке емоційне переживання, яке може виникнути у дитини через грубі слова, несправедливе ставлення чи брак підтримки. Така образа може вплинути на поведінку, сприйняття світу і навіть на майбутні стосунки дитини з іншими людьми. Через образу на матір дитина стає замкнутою або уникає спілкування, проявляє впертість або сльози. Для можливості виправлення ситуації, в якій дитина категорично відмовляється від спілкування з матір`ю, необхідний складний та тривалий процес. Матері необхідно визнати помилку, щиро вибачитися перед дитиною. Це покаже, що мама цінує його почуття і визнає свою провину. Пояснити, що стало причиною образ. Запитати про почуття дитини і дати їй можливість висловитися. Розвивати позитивну комунікацію, зосередитися на тому, щоб підтримувати сина та показувати йому любов через слова і дії. ОСОБА_7 має відчути, що його почуття важливі.

Також була проведена психоконсультаційна робота з батьком та матір`ю дитини, в ході якої їм було надано рекомендації, щодо налагодження взаємовідносин між собою, виявлення конфліктогенних зон та знаходження альтернативних шляхів виходу зі складних ситуацій та уміння приймати рішення без емоційної напруги.

У судовому засіданні 16.05.2024 року ОСОБА_5 пояснив про своє бажання проживати разом із батьком, зазначивши що під час проживання з матір`ю, після того як батько став проживати окремо , вони часто переїжджали на нові квартири, мати часто пила алкогольні напої а іноді він вимушений був гуляти на вулиці до темряві чекаючи її , тому на пропозицію батька жити з ним зразу погодився і зараз почуває себе гарно, йому подобається жити із батьком та не бажає, взагалі, спілкуватись з матерію.

Відповідно до медичної довідки № 0880 від 05 січня 2024 року, виданої уповноваженими особами Комунального некомерційного підприємства Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я Одеської обласної ради, гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , згідно з даними архіву, реєстратури та картотеки Центру не значиться. На психіатричному та наркологічному обліку не перебуває.

Відповідно до повного Витягу № ФОВМ-001982637 з інформаційно-аналітичної системи „ Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості Департаменту інформатизації Міністерства внутрішніх справ України, гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на території України станом на 15 серпня 2024 року є особою, стосовно якої відомості про притягнення до кримінальної відповідальності, наявності незнятої чи непогашеної судимості, розшуку, відсутні.

Згідно з листом Одеського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Одеській області від 03 червня 2024 року № 60-вх.6748, гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП, ст. 173-2 КУпАП не притягувався, та у розшуку не перебуває.

Відповідно до листа Київського районного відділу філії Державної установи Центр пробації в Одеській області державної установи Центр пробації Міністерства юстиції України від 28 жовтня 2024 року № 9476/28/12/1-24, гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , засуджений 13 жовтня 2023 року Київським районним судом м. Одеси за ст. 309 ч. 2, ст. 310 ч. 1, ст. 70 Ч.1 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 34000 грн. 00 коп. 10 червня 2024 року засуджений ОСОБА_3 знятий з обліку Київського РВ філії Державної установи Центр пробації в Одеській області на підставі сплати штрафу.

Згідно довідки ІНФОРМАЦІЯ_5 від 27.11.2024 року за №12060 , ОСОБА_3 має відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації згідно п.11 ч.1 статті 23 ЗУ « про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК України ) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України ).

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК України ).

На підставі ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Правовідносини пов`язані із визначенням місця проживання дитини врегульовані Сімейним кодексом України ( далі СК України ).

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до положень статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України).

Згідно з положеннями частини першої, другої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до положень частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень частини першої статті 3, частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Постановою від 18.03.2021 року у справі №288/39/20 Верховним Судом визначено, що «При вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б якнайкращим інтересам дитини. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей».

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

У даному випадку суд, при врахуванні балансу інтересів батьків, які не можуть дійти до взаємної згоди щодо місяця проживання дітей та інтересів самої дитини , враховуючи що збереження зв`язків із сім`єю та забезпечення їх найкращому розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі є першочерговим питанням розгляду справи, приймаючи до уваги прихильність дитини саме до батька , приходить до висновку, що інтересам дитини , на момент розгляду даної справи, буде відповідати їх проживання із батьком, з наступних підстав.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

При розгляді даної справи судом враховується, у першу чергу, ставлення дитини, якої вже виконалось десять років щодо того з ким із батьків він бажає проживати разом. Суд приймає до уваги, що після того як дитина стала проживати разом з батьком та окремо від матері на неї може відбуватись психологічний, але і під час бесіди з дитячим психологом і у судовому засіданні , дитина емоційно вільно, без будь-яких зовнішньо видних обмежень надавала пояснення стосовно свого життя та ставлення до подій у сім`ї.

Також судом враховується і наявні характеристики про зажуреність батька у життя дитини , та встановлення для дитини комфортного психоемоційного життя.

Суд безумовно, приймає до уваги, наявні докази про те, що батько раніше був притягнутий до кримінальної і адміністративної відповідальності, але враховуючи як обставини здійснених правопорушень так і проміжок часу який пройшов після цього, вважає що вказані обставини не є вирішальними при вирішення питання щодо визначення місця проживання дитини.

Задоволення зустрічного позов про визначення місця проживання дитини з батьком є підставою для відмови у задоволення позовних вимог про визначення місця проживання дитини із матерію, відібрання дитини від батька та повернення її матері.

Під час розгляду справи не знайшло свого підтвердження твердження позивачки по первісному позову про незаконність відібрання у неї дитини батьком всупереч встановленому місту проживання дитини із матерію.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 404/3499/17 - визначення місця проживання дітей із батьком, з яким вони безперервно проживали тривалий період в оточенні інших рідних їм людей, забезпечує їх розвиток у безпечному, спокійному і стійкому середовищі та не впливає на взаємини дітей із матір`ю, оскільки не позбавляє її прав і не звільняє від виконання батьківських обов`язків.

У відповідності до вимог ст.180 СК, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частина 3 ст.181 СК визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ст.182 СК при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною другою статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

На 2025 рік мінімальний прожитковий мінімум на дитину віком з 6 до 18 років визначено Кабінетом міністрів України у розмірі 3196 грн.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Подібні висновки викладені також у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17. Верховний Суд зауважує, що за загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача. Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний (Постанова ВС від 21 вересня 2022 року у справі № 645/5557/16-ц)

Під ас розгляду справи стороною позивача по зустрічному позову не доведено що розмірі аліментів яки просять стягнути з відповідача має бути більшим ніж рекомендований , а тому суд вважає що при вирішення питання про стягнення аліментів зустрічні позовні вимоги слід задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього ОСОБА_5 аліменти у рекомендованому законодавцем розмірі, який дорівнює прожитковому мінімуму на дитину відповідного віку, який на час винесення рішення складає 3196,00 грн.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, у відповідності до вимог ч.3 ст. 133 ЦПК України , належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача ( ч.1,2 ст. 141 ЦПК України ).

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України зазначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 258,259, 263-265,268,273,354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково зустрічний позов ОСОБА_3 ( РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) ) до ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ), третя особа орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради ( , місцезнаходження: 65114, м. Одеса, вул Академіка Корольова, буд 9 ) про визначення місця проживання дитини разом з батьком та стягнення аліментів на утримання дитини.

Визначити місця проживання ОСОБА_5 ,( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) разом з батьком ОСОБА_3 ( РНОКПП: НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ).

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_3 ( РНОКПП: НОМЕР_1 ) аліменти, на утримання неповнолітнього ОСОБА_5 ,( ІНФОРМАЦІЯ_7 ) , щомісячно, у розмірі який дорівнює одному розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, встановлений на день винесення рішення 3 196,00 ( три тисячі сто дев`яносто шість ) гривень, починаючи з 13.02.2024 року та до досягнення дитиною повноліття.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Київська районна адміністрація Одеської міської ради, про визначення місця проживання ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) разом з матір`ю.

Питання розподілу судових витрат вирішити у порядку визначеному ч.8 ст. 141 ЦПК України.

Повний текст рішення буде виготовлено протягом десяти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 14.02.2025.

Суддя В. О. Луняченко