КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 753/7784/24
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2248/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2025року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 17 липня 2024 року у складі судді Шаповалової К.В.,

у цивільній справі за позовом комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій,-

В С Т А Н О В И В :

У квітня 2024 року комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування Дарницького району м. Києва" звернулось до суду із у якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за надані послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, що виника за період з 01 травня 2015 року по 29 лютого 2024 року в розмірі 42 291 грн 56 коп, суму інфляційних нарахувань за період 01 травня 2015 року по 22 лютого 2022 року в розмірі 7 969 грн 69 коп, 3 % річних в розмірі 2 329 грн 96 коп та судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору - 3 028 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що позивач забезпечує надання відповідачці послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкової території з 01 травня 2015 року.

Відповідно до розпорядження Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації № 33 від 30 січня 2015 року "Про закріплення за комунальним підприємством "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького районну м. Києва" об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Києва за керуючою компанією на праві господарського відання було закріплено об`єкти комунальної власності територіальної громади м. Києва, що перебувають у сфері управління Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, зокрема передано будинок АДРЕСА_1 .

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_1 .

Відповідачка є споживачкою послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкової території, які надаються позивачем.

Відповідачка належним чином не сплачувала кошти за надані послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, у зв`язку з чим у творилася заборгованість.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 17 липня 2024 року позов КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» заборгованість за надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 40 935 грн 23 коп, інфляційну складову боргу - 7 239 грн 93 коп та 3% річних від суми боргу 2 095 грн 48 коп, що загалом складає 50 270 грн 64 коп, а також судовий збір у розмірі 2 894 грн 39 коп. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої станції ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги лише в частині визнаної суми в розмірі 6 312 грн 96 коп, у задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Зазначає, що не зареєстрована, а ні у спірній квартирі, а ні в м. Києві, після 24 лютого 2022 року перебувала за кордоном, а тому не мала можливості відслідковувати та отримувати будь-які документи від позивача.

При цьому скаржниця вказує, що суд мав би врахувати час виникнення обов`язків у відповідачки перед позивачем тобто з 10 лютого 2023 року.

Крім того, вказано, що позивачем не надано доказів існування заборгованості попередніх власників та того, що вони не сплачували кошти за надані комунальні послуги.

Вважає наданий позивачем розрахунок заборгованості не належним доказом без надання банківських виписок та документів про наявність боргів споживачів у встановлені терміни.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить законне рішення районного суду залишити без змін, а апеляційну скаргу доводи якої є безпідставними залишити без задоволення.

Вказано, що відповідачка 10 лютого 2023 року отримала у спадок квартиру та має оплачувати борг. Який виник у зв`язку із користування квартирою спадкодавцем, а перебування за кордоном не впливає на обов`язок власника утримувати та сплачувати житлово-комунальні послуги.

Відповідно до ч. 1. ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За приписами норм статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить.

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до розпорядження Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації "Про закріплення за комунальним підприємством "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва" об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Києва" від 30 січня 2015 року, № 33, за КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва" закріплено на праві господарського відання об`єкти комунальної власності територіальної громади м. Києва, що перебувають у сфері управління Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, зокрема будинок АДРЕСА_1 .

З матеріалів справи вбачається, що КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва" забезпечує надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач зазначає, що на квартиру відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 . На даний час у квартирі ніхто не зареєстрований.

Відповідно до відомостей, які містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 з 10 лютого 2023 року, на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер 2-86 від 10 лютого 2023 року.

Задовольняючи позовні вимоги частково, районний суд вказав, що позовна давність є продовженою з 02 квітня 2020 року, а тому підлягає стягненню заборгованість у період з квітня 2017 року.

З таким висновком погоджується й колегія суддів з огляду на наступне.

Убачається, що квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_1 отримала у спадщину 10 лютого 2023 року, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Заперечуючи проти заявлених вимог з 2015 року, відповідачка вказує, що зобов`язання перед позивачем у неї виникло лише з 10 лютого 2023 року.

Правовідносини щодо права власності і переходу права власності в порядку спадкування регулюються нормами ЦК України

Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує.

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 322 ЦК України).

Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Положеннями ст. 1282 ЦК України визначений порядок пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців.

Спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб.

Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

Згідно із ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

В порядку ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК).

В порядку ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до вимог п. 4 ст. 264 ЦПК при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

У Постанові від 15 березня 2018 року у справі № 401/710/15-ц Верховним Судом вказано на те, що прийнявши спадщину відповідач набув право на квартиру, успадкувавши також права та обов`язки спадкодавця. Тому незалежно від того чи отримав відповідач свідоцтво про право на спадщину, чи здійснив реєстрацію права власника на успадковане нерухоме майно, він має належним чином утримувати майно, що належить йому.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про те, що вона не зареєстрована в квартирі та має сплачувати забовваніють за надані послуги лише з 10 лютого 2023 року є безпідставними, позивач обґрунтовано звернувся до відповідачки з позовам як до спадкоємиці до якої перейшли всі права та обов`язки спадкодавця.

Щодо обґрунтованості заявленого боргу та підстав до часткового задоволення позову з застосуванням позовної давності колегія суддів вважає зазначити наступне.

У відповідності до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки і не залежить від суб`єктного складу правовідносин (стаття 257 ЦК України).

Загальні строки позовної давності є абстрактними, поширюються на всі цивільні правовідносини, за винятком тих, щодо яких законом встановлений інший строк або які взагалі виведені з-під дії строків позовної давності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався і діяв на час пред`явлення даного позову.

Законом України № 530-IX від 17 березня 2020 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати").

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину".

Так, на підтвердження заборгованості до справи долучено розрахунок за особовим рахунком № НОМЕР_1 за період з 01 травня 2015 року по 29 лютого 2024 року на суму 42 291 грн 56 коп та відповідно за період з 01 травня 2015 року по 23 лютого 2022 року - 3 % річних в розмірі 2 329 грн 96 коп і інфляційних втрат в сумі 7 969 грн 69 коп за прострочення виконання грошового зобов`язання.

З даним позовом позивач звернувся до суду 17 квітня 2024 року, однак враховуючи, що пунктом 12 Розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України перебіг строку позовної давності продовжено на строк дії карантину, внесені до прикінцевих та перехідних положень ЦК України зміни набули чинності з 02 квітня 2020 року, відповідно не є пропущеним строк позовної давності щодо платежів, строк сплати яких станом на 02 квітня 2017 року не завершився.

Тобто, виходячи з вищенаведених положень закону, пропущеною може бути позовна давність лише за вимогами, що виникли до 12 березня 2017 року.

Строк позовної давності за всіма вимогами, що виникли після 12 березня 2017 року, та на які поширюється загальна позовна давність у три роки, вважаються продовженим на підставі п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, до закінчення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Отже, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню борг у розмірі 40 935 грн 23 коп (42291,56 грн - 1356,33 грн (сума, до якої застосовано позовну давність), що обґрунтовано зроблено районним судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Убачається, що районний суд також з урахуванням застосованої позовної давності з відповідачки стягнув інфляційну складову боргу - 7 239 грн 93 коп та 3% річних від суми боргу 2 095 грн 48 коп.

Таким чином висновок суду про те, щовимоги позивача підлягають задоволенню у період з квітня 2017 року є обґрунтованим, ухваленим з дотримання норм чинного законодавства.

Фактично всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 17 липня 2024 рокузалишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: