ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2025 року місто Київ

Справа № 761/35355/23

Апеляційне провадження № 22-ц/824/5813/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ судді-доповідача Желепи О.В. (суддя-головуючий), суддів: Мазурик О.Ф., Стрижеуса А.М.,

за участю секретаря судового засідання Рябошапки М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою Дивака Володимира Володимировича на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2024 року (ухвалено у складі судді Волошина В.О., повний текст рішення складено 15 жовтня 2024 року)

у справі за позовом ОСОБА_2 до адвоката Дивака Володимира Володимировича про розірвання договору про надання правової допомоги та стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2023 року позивачка ОСОБА_2 звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача адвоката Дивака В.В., у якому просила суд:

- розірвати договір № 17/12/22 від 17 грудня 2022р., про надання правової допомоги між позивачкою та відповідачем.

- стягнути з відповідача на користь позивачки грошові кошти в розмірі 40 000 грн, які були сплачені позивачкою відповідачу на виконання пункту 4.2. договору про надання правової допомоги № 17/12/22 від 17 грудня 2022 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 17 грудня 2022 року між сторонами було укладено договір про надання правової допомоги №17/12/22 (далі - Договір), відповідно до п. 1.1. предметом договору є надання правової допомоги Клієнтці (позивачці) у вирішенні справ, пов`язаних з відновленням її правового статусу, як фізичної особи, та вирішення пов`язаних з відновлення правового статусу питань (реєстрація місця проживання, майнові питання), а Клієнтка надає Адвокату (відповідачу) всю інформацію, пов`язану із веденням цієї справи, оплачує судові збори та інші необхідні платежі, пов`язані із веденням цієї справи, та оплачує Адвокату гонорар за надалі послуги згідно умов, вказаних у цьому договорі.

Пунктом 2.3 цього договору, сторони передбачили, що термін зобов`язань Адвоката із захисту інтересів Клієнтки завершуються винесенням рішення (ухвал, постанови) суду, яким буде відновлено правовий статус Клієнтки, як фізичної особи, та вирішення пов`язаних з відновленням правового статусу питань (реєстрація місця проживання, майнові питання) порушений рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2003 року по справі № 2-18457.

Під час підписання договору відповідачем було отримано гонорар, проте, на думку сторони позивача, жодних дій вчинених на виконання предмету договору протягом тривалого часу ним не було, у зв`язку з цим істотним порушенням умов договору позивачка була вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Шевченківський районний суд міста Києва рішенням від 10 жовтня 2024 року позов ОСОБА_2 до адвоката Дивака В.В. - задовольнив.

Розірвав договір про надання правової допомоги № 17/12/22 від 17 грудня 2022 року, укладений між адвокатом Диваком В.В. та ОСОБА_2 .

Стягнув з адвоката Дивака В.В. на користь ОСОБА_2 , сплачені нею, на виконання договору про надання правової допомоги № 17/12/22 від 17 грудня 2022 року, грошові кошти в розмірі 40 000 грн; судовий збір у розмірі 2147,20 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з таким рішенням, Дивак В.В. 25 листопада 2024 року через Шевченківський районний суд міста Києва подав апеляційну скаргу, у якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким визнати Договір про надання правової допомоги № 17/12/22 від 17 грудня 2022 року припиненим внаслідок односторонньої відмови позивачки від виконання Договору, шляхом подачі до суду заяви від 05 квітня 2023 року; відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення з Відповідача частини гонорару в сумі 40 000 грн.

Узагальненні доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

На обґрунтування апеляційної скарги вказує, що відповідач повністю виконав роботу, передбачену п. 4.2. Договору та фактично забезпечив виконання наступного етапу виконання Договору, передбаченого п. 2.3.2 Договору, шляхом подачі до суду заяви про встановлення факту, що має юридичне значення. Натомість, саме позивачка своїми діями, а саме поданням заяви про відкликання заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, порушила п. 5.3.4 Договору, оскільки вчинила дію, що робить неможливим досягнення позитивного результату по справі, та фактично розірвала Договір в односторонньому порядку, що унеможливлює розірвання цього Договору в судовому порядку зараз.

Звертає увагу, що внесена позивачка передоплата за Договором, мала б залишатися у відповідача навіть за умови недосягнення ним мети, визначеної Договором, оскільки, за своєю суттю, передоплата надавалася за підготовчі дії, пов`язані із виконанням основного зобов`язання за Договором. Такі дії відповідачем були проведені в повному обсязі.

Стверджує, що суд неправильно відобразив усні пояснення відповідача, надані в судовому засіданні в частині «повного виконання предмету Договору у випадку розгляду заяви про встановлення юридичного факту», оскільки відповідач зазначав, що для відновлення правового статусу позивачки потрібно вчинення ряду дій після ухвалення судом рішення про встановлення юридичного факту.

Вважає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про те, що для відновлення правового статусу позивачки необхідно було зареєструвати її місце проживання там, звідки її було незаконно знято з реєстрації. Суд не врахував, що причиною проблем позивачки є відсутність будь-якого місця реєстрації, де вона б постійно жила, а тому дійшов висновків, що не відповідають обставинам справи.

Зазначає, що суд безпідставно вважав, що відповідач не підтвердив факту надання послуг, а також здійснення будь-яких витрат, пов`язаних із виконанням Договору, оскільки в самому рішенні констатовано обставини надання відповідачем правової допомоги та вчинення інших дій на виконання Договору.

Указує про необґрунтованість висновків суду в частині констатації того, що позивачка була позбавлена того, на що вона розраховувала при укладенні Договору, оскільки саме дії позивачки призвели до того, що предмет Договору не був виконаний.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачки - адвокат Шевченко А.В. проти апеляційної скарги заперечував, просив відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін як законне та обґрунтоване.

На спростування доводів апеляційної скарги зазначає, що відповідач тлумачить зміст договору на свою користь та зменшує обсяг правої допомоги за Договором, вважаючи, що передоплата в розмір 40 000 грн була внесена за його інтелектуальну роботу з пошуку юридично правильного практичного вирішення її проблеми та була компенсацією за вивчення всіх обстави справи та дій попередніх адвокатів. Натомість, указана сума була частиною гонорару внесеною на виконання пункту 2.3.2 Договору, що передбачало: 1) відновлення місця реєстрації позивачки, яке в неї було до рішення суду про визнання її безвісті зниклою; 2) відновлення документів про шлюб, що необхідні для відновлення паспорту; 3) відновлення інформації про позивачку у податкових та пенсійних органах; 4) відновлення майнових прав на квартиру, з якої позивачку зняли з реєстрації та без неї приватизували; 5) спадкування частини квартири після смерті чоловіка.

Наголошує, що відповідач жодних дій для виконання предмету Договору не вчинив. Крім того, у матеріалах справи відсутні будь-які додаткові угоди, акти виконаних робіт, які могли б підтвердити факт надання хоча б якихось послуг за Договором. Відсутність актів виконаних робіт підтвердив і сам Відповідач під час судового засідання 10.10.2024.

Вказує, що на момент подачі позову, Договір був дійсним, оскільки сторони письмово не оформили розірвання договору, а стверджувана одностороння відмова позивачки від Договору, шляхом відкликання заяви про встановлення юридичного факту, не відповідає умовам самого Договору, у якому відповідним правом наділений тільки відповідач.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

У судовому засіданні Дивак В.В. апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, просив задовольнити її вимоги з підстав, викладених у скарзі. Додатково суду пояснив, що на виконання предмету Договору він вивчив надані позивачкою документи в обсязі 496 аркушів, обрав стратегію захисту прав позивачки, підготував заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, а також заяву про усунення недоліків, яка не була розглянута судом через відкликання заяви про встановлення факту позивачкою.

Представник позивачки - адвокат Шевченко А.В. проти апеляційної скарги заперечував у повному обсязі, просив її відхилити з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу. Пояснив, що істотне порушення Договору полягало в тому, що адвокат фактично не надав жодних юридичних послуг на виконання Договору.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд першої інстанції встановив, що 17 грудня 2022 року між сторонами було укладено Договір, відповідно до п. 1.1. Договору Адвокат надає правову допомогу Клієнтці у вирішення справ пов`язаних з відновленням її правового статусу як фізичної особи, та вирішення пов`язаних з відновленням правового статусу питань (реєстрація місця проживання, майнові питання), а Клієнтка надає Адвокату всю інформацію пов`язану із веденням цієї справ, оплачує судові збори та інші необхідні платежі, пов`язані із веденням цієї справи, та оплачує Адвокату гонорар за надалі послуги згідно умов, вказаних у цьому договорі.

Пунктом 2.3. Договору встановлено терміни виконання зобов`язань Адвокатом. Відповідно до пункту 2.3.1. послуги надаються з часу укладання цього Договору та виплати авансу, вказаного у п. 4.2. цього Договору.

За пунктом 2.3.2., виконання зобов`язань Адвокатом із захисту інтересів Клієнти завершуються винесенням рішення (ухвали, постанови) суду яким буде відновлено правовий статус Клієнтки, як фізичної особи, та вирішення пов`язаних з відновленням правового статусу питань (реєстрація місця проживання, майнові питання) порушений рішенням Білоцерківського районного суду Київської області від 12 грудня 2003 року по справі № 2-18457.

Пунктом 4.1. Договору сторони визначили розмір гонорару (винагороди) Адвоката на момент укладання цього Договору складає суму у гривнях еквівалентну на момент розрахунку 1500,00 дол. США.

Відповідно до пункту 4.2. Договору, за домовленістю сторін, гонорар може сплачуватися у вигляді передоплати - в розмірі еквівалентному 1000,0 дол. США в день укладання цього Договору і повного розрахунку у сумі еквівалентній 500,0 дол. США - після ухвалення судом рішення, вказаного у п. 2.3.2. цього Договору.

Пунктом 5.1. Договору, сторони визначили, що Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до виконання ними всіх дій, необхідних для досягнення позитивною результату по справі.

Пунктом 5.4. цього Договору передбачено, що цей Договір може бути також розірваний згідно вимог чинного законодавства України у випадку порушення інших умов цього Договору.

Також під реквізитами Договору міститься розписка, яка була власноруч написана відповідачем такого змісту: «Отримано, відповідно до п.4.2. Договору передоплату в сумі 40 тис. грн (сорок тисяч гривень 00 коп.). 17 грудня 2022 року «підпис» В. Дивак».

Суд встановив, що позивачка виконала свої обов`язки за Договором - надала відповідачу відповідні документи, які необхідні для виконання предмету Договору, та сплатила грошові кошти в сумі 40 000,0 грн.

Відповідач на виконання предмету спірного Договору підготував заяву про встановлення фактів, що мають юридичне значення від 31 січня 2023 року, зі змісту якої вбачається, що відповідач просив суд встановити факт проживання ОСОБА_2 , на час винесення рішення, в Україні за адресою: АДРЕСА_1 .

Також у заяві зазначено, що рішенням Білоцерківського районного суду Київської області від 12 грудня 2003 року по справі №2-18457 ОСОБА_2 було визнано безвісті відсутньою, у подальшому це рішення було скасоване рішенням Апеляційного суду Київської області від 03 лютого 2010 року по справі № 22Ц-5038/09. Однак, оскільки рішенням апеляційного суду не відновлено права ОСОБА_2 , у неї виникла необхідність у зверненні з такою заявою про «встановлення факту проживання в даний час».

Заява була зареєстрована в Шевченківському районному суді м. Києва та отримала унікальний номер справи - 761/6778/23. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 01 березня 2023 року вищевказана заява через численні недоліки була залишена без руху, у тому числі через відсутність мети встановлення факту проживання за певною адресою. А ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 07 квітня 2023 року за заявою ОСОБА_2 , заява про встановлення юридичного факту була повернута заявнику.

Позивачка на підставі рішення Білоцерківського районного суду Київської області від 12 грудня 2003 року по справі № 2-18457 була виписана (знята з реєстрації), з квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Позиція суду апеляційної інстанції

Заслухавши доповідь головуючого судді Желепи О.В. пояснення відповідача та представника позивачки, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з приписами частин першої-третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У судовому засіданні відповідач Дивак В.В. просив долучити досьє на 496 аркушах, як доказ того, що ним були вивчені ці документи, а значить проведені підготовчі дії щодо виконання умов Договору, результатом яких стало складення заяви про встановлення факту, що має юридичне значення.

Представник позивачки - адвокат Шевченко А.В. заперечував проти прийняття досьє з підстав того, що суд першої інстанції вже розглядав питання про їх долучення до матеріалів справи та дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання про їх долучення через порушення процедури подання таких доказів.

Колегія суддів з урахуванням думки представника позивачки, відсутності передбачених ч. 3 ст. 367 ЦПК України виняткових обставин для прийняття таких доказів на стадії апеляційного розгляду, а також того, що питання про долучення таких доказів уже вирішувалося судом першої інстанції, який дійшов висновку про відмову в їх прийнятті через порушення процедури подання таких доказів (том 1 а. с. 136), дійшла висновку про відсутність передбачених законом підстав для приєднання поданого відповідачем досьє на 496 аркушах та повернула його безпосередньо в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовної вимоги про розірвання договору про надання правової допомоги № 17/12/22 від 17 грудня 2022 року, укладеного між адвокатом Диваком Володимиром Володимировичем та ОСОБА_2 не відповідає.

Задовольняючи таку позовну вимогу суд першої інстанції виходи із того, що підготовлена відповідачем заява про встановлення юридичного факту, жодним чином не відноситься до предмету договору про надання правової допомоги. Відповідачем не підтверджено факту надання послуг, а також здійснення будь-яких витрат, пов`язаних з виконанням договору про надання правової допомоги, відповідач не зміг пояснити чому ним не були складені акт (акти) наданих послуг, звіти про використання коштів на видатки, пов`язані з виконанням договору, або інші докази, які б підтверджували обсяги наданої ним правової допомоги позивачки, в межах укладеного договору. Укладаючи договір про надання правової допомоги з відповідачем, позивачка розраховувала на вирішення проблем з її правовим статусом, про що відповідачу було достеменно відомо та не заперечувалось ним в ході судового розгляду. Разом з тим, відповідач, який є адвокатом, взявши на себе відповідний обов`язок не забезпечив вирішення питань, які були предметом укладеного договору. Не дивлячись на зазначений договір, права позивачки залишились не захищеними та відповідно не відновленими. За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачка була позбавлена того, на що вона розраховувала при укладенні договору з відповідачем, що в силу вимог ч. 2 ст. 651 ЦК України є підставою для його розірвання.

Колегія суддів не може погодитися із таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої, п`ятої статті. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

У постановах Верховного Суду від 08 серпня 2019 року у справі №450/1686/17 та від 15 липня 2019 року у справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Щодо розірвання договору на підставі ч. 2 ст. 651 ЦК України

Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Положеннями ч. 1 ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору (предмет договору, умови, визначені законом як істотні, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди).

Згідно зі ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначено в Законі України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Відповідно до ст. 1 цього Закону України, представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема:

1) звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, а також до фізичних осіб (за згодою таких фізичних осіб);

2) представляти і захищати права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у суді, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об`єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні та за її межами;

3) ознайомлюватися на підприємствах, в установах і організаціях з необхідними для адвокатської діяльності документами та матеріалами, крім тих, що містять інформацію з обмеженим доступом;

4) складати заяви, скарги, клопотання, інші правові документи та подавати їх у встановленому законом порядку;

5) доповідати клопотання та скарги на прийомі в посадових і службових осіб та відповідно до закону одержувати від них письмові мотивовані відповіді на ці клопотання і скарги;

6) бути присутнім під час розгляду своїх клопотань і скарг на засіданнях колегіальних органів та давати пояснення щодо суті клопотань і скарг;

7) збирати відомості про факти, що можуть бути використані як докази, в установленому законом порядку запитувати, отримувати і вилучати речі, документи, їх копії, ознайомлюватися з ними та опитувати осіб за їх згодою;

8) застосовувати технічні засоби, у тому числі для копіювання матеріалів справи, в якій адвокат здійснює захист, представництво або надає інші види правової допомоги, фіксувати процесуальні дії, в яких він бере участь, а також хід судового засідання в порядку, передбаченому законом;

9) посвідчувати копії документів у справах, які він веде, крім випадків, якщо законом установлено інший обов`язковий спосіб посвідчення копій документів;

10) одержувати письмові висновки фахівців, експертів з питань, що потребують спеціальних знань;

11) користуватися іншими правами, передбаченими цим Законом та іншими законами.

У постанові від 09 грудня 2020 року у справі № 199/3846/19 Верховний Суд навів критерії, які необхідно враховувати при оцінці істотності порушення умов договору як підстави для його розірвання. Зокрема, істотним є таке порушення, що тягне за собою для іншої сторони неможливість досягнення мети договору, тобто, вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, слід встановити: наявність істотного порушення договору та шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може полягати в реальних збитках і (або) упущеній вигоді; її розмірі, а також чи є істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що вона змогла отримати.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри» - позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу повноважень суду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України розірвання порушеного договору є способом захисту цивільних прав, оскільки розірвання кредитором порушеного договору спрямоване на припинення правовідношення у такому договорі. Такий спосіб захисту (1) застосовується у відповідь на порушення боржником договору (2) застосовується з ініціативи кредитора (3) спрямований на захист прав кредитора та (4) позбавляє боржника певних суб`єктивних прав. У такому разі боржник позбавляється права вимагати виконання договору кредитором, оскільки розірвання договору тягне для боржника, який допустив порушення, цілком конкретний негативний наслідок - він позбавляється суб`єктивних прав, наданих йому договором.

Статтею 19 ЦК України передбачено, що особа має право на самозахист свого цивільного права від порушень і протиправних посягань. Способи самозахисту мають відповідати змісту права, що порушене, характеру дій, якими воно порушене, а також наслідкам, що спричинені цим порушенням. Способи самозахисту можуть обиратися самою особою чи встановлюватися договором або актами цивільного законодавства. Водночас частина друга статті 13 ЦК України встановлює загальне правило, що при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Таким чином, частина друга статті 651 ЦК України дозволяє розірвання договору лише тоді, коли порушення має істотний характер, оскільки має дотримуватися принцип пропорційності порушення і відповідальності.

Контрагент може порушити як основне зобов`язання, заради якого укладався договір, так і будь-який інший договірний обов`язок. Якщо має місце порушення будь-якого договірного обов`язку, у кредитора теоретично виникає право на розірвання договору, але і таке порушення має бути істотним для наділення кредитора правом на судове розірвання порушеного договору.

При оцінці істотності порушення умов договору як підстави для його розірвання необхідно враховувати такі чинники:

1) значущість шкоди від порушення;

2) фактор неможливості або ускладненості покладання відповідальності за збитки на боржника;

3) значущість порушення як такого;

4) втрату кредитором інтересу у виконанні договору;

5) втрату довіри до боржника;

6) фактор передбачуваних негативних наслідків порушення;

7) принциповість суворого дотримання умов договору;

8) інтерес боржника у збереженні договору;

9) ступінь виконання договору до моменту його розірвання;

10) відсутність інтересу боржника у збереженні договору;

11) не оспорювання боржником здійсненої кредитором односторонньої відмови протягом розумного строку;

12) звільнення боржника від відповідальності за допущене порушення;

13) недобросовісність боржника;

14) врахування вини кредитора і його добросовісності;

15) неодноразовість порушення (визначення істотності порушення за сукупністю);

16) публічний характер порушеного договору;

17) не усунення боржником порушення в додатковий термін;

18) ненадання боржникові можливості усунути порушення;

19) готовність боржника усунути порушення, виражена у вигляді відповідного запиту;

20) об`єктивну неможливість усунення порушення;

21) можливість легкого виправлення порушення силами кредитора або залучених ним осіб.

Суд першої інстанції, розриваючи Договір, послався на висновок про істотне його порушення з боку адвоката-відповідача. При цьому він виходив, зокрема, із того, що відповідач не забезпечив вирішення питань, які були предметом укладеного Договору, внаслідок чого права позивачки залишилися не захищеними та не відновленими.

Однак суб`єктивна позиція позивачки, яка стверджувала про відсутність будь-яких фактичних дій з боку адвоката, сама по собі не може слугувати достатньою підставою для констатації істотного порушення. Істотним, згідно з ч. 2 ст. 651 ЦК України, є таке порушення, яке призводить до «значного позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору». Суд першої інстанції належним чином не встановив ані наявності конкретних збитків, ані втрати позивачкою можливостей з відновлення її прав, які вона б не могла реалізувати іншим способом.

Суд першої інстанції визнав підготовлену адвокатом заяву про встановлення юридичного факту, такою, що не відноситься до предмета Договору, а тому - не визнав її доказом надання правової допомоги.

Колегія суддів не може погодитися з цим висновком, оскільки ефективність та доцільність обраного адвокатом способу захисту прав клієнта не може оцінюватися в межах спору про розірвання Договору, допоки не буде остаточного судового рішення по суті такої заяви.

Крім того, подана відповідачем заява не була розглянута судами по суті через відкликання її самою позивачкою. Відповідно, відсутня ситуація, коли б суд остаточно відмовив у задоволенні заяви, підтвердивши безрезультатність чи неефективність запропонованого адвокатом способу захисту.

Колегія суддів звертає увагу, що саме дії позивачки (подача заяви про відкликання заяви про встановлення юридичного факту) фактично унеможливили перевірку результативності чи безрезультатності такого процесуального кроку адвоката. Тому залишився юридично невизначеним реальний потенціал заяви в аспекті захисту прав та інтересів позивачки.

Крім того, позивачка не навела жодних даних про конкретні збитки чи непоправну втрату правового шансу на відновлення її прав. Не доведено, що вона була позбавлена можливості захистити свої права іншим шляхом чи звернутися з аналогічною заявою в майбутньому, зокрема за допомогою іншого представника або й самостійно.

У контексті статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається. Зокрема, позивачка мала довести факт саме істотного порушення з боку відповідача. Натомість доказів реальної шкоди чи остаточної втрати прав вона не навела.

Водночас адвокат не може гарантувати автоматичного позитивного результату судового провадження, оскільки рішення ухвалюють уповноважені органи чи суд. Обов`язок адвоката - надавати належну правову допомогу, проте він не відповідає за результат, зумовлений рішенням суду чи іншого органу влади.

З урахуванням викладеного, колегія суддів доходить висновку, що позивачка не довела належними та допустимими доказами факту істотного порушення Договору відповідачем. Суд першої інстанції помилково ототожнив відсутність гарантованого результату та суб`єктивні претензії позивачки до адвоката з істотним порушенням договірних зобов`язань, не з`ясувавши реальних наслідків його дій чи бездіяльності та можливості усунення таких наслідків в інший спосіб.

Оскільки в матеріалах справи відсутні дані про заподіяння позивачці конкретних майнових чи немайнових втрат, а також не підтверджено, що відповідач позбавив її істотної частини вигод, на які вона розраховувала під час укладення Договору, підстав для розірвання Договору в розумінні ч. 2 ст. 651 ЦК України немає.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України внаслідок невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції щодо істотного порушення відповідачем Договору, обставинам справи, рішення суду першої інстанції про задоволення позовної вимоги про розірвання Договору підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині про відмову в задоволенні такої вимоги.

Щодо вимоги про стягнення грошових коштів

Задовольняючи позовну вимогу про стягнення коштів, сплачених за Договором про надання правової допомоги, суд першої інстанції виходив із того, що ця вимога є похідною від позовної вимоги про розірвання Договору. Оскільки колегія суддів дійшла висновку про недоведеність підстав для розірвання Договору, постає необхідність в перевірці обґрунтованості позовної вимоги про повернення грошових коштів у повному обсязі.

Відповідно до частини другої статті 903 ЦК України, якщо неможливість виконання договору про надання послуг виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцю розумну плату. Якщо ж неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцю повну плату, якщо інше не встановлено договором або законом.

Колегія суддів установила, що 29 березня 2032 року позивачка подала заяву про зупинення розгляду справи № 761/6778/23, обґрунтовуючи її «некомпетентністю адвоката», а згодом 05 квітня 2023 року - заяву про відкликання поданої в її інтересах заяви про встановлення факту, що має юридичне значення. Зі змісту цих документів убачається, що позивачка фактично відмовилася від подальших послуг відповідача за Договором.

Після цього жодних дій із виконання Договору з боку відповідача також не вчинялося, оскільки позивачка чітко засвідчила небажання продовжувати співпрацю.

За таких обставин, позивачка мала б оплатити юридичні послуги, які були фактично надані станом на дату подачі заяви від 29 березня 2032 року.

У розділі 4 Договору сторони передбачили, що гонорар адвоката складає суму, еквівалентну 1500 доларам США, із якої 1000 доларів США - це передоплата (сплачується в день укладення Договору), а решта 500 доларів США - після ухвалення судового рішення про відновлення правового статусу позивачки. Водночас пункт 4.4 Договору вказує, що в суму гонорару не включені фактичні витрати щодо виконання адвокатом зобов`язань за Договором.

За пунктом 2.3.2., виконання зобов`язань Адвокатом із захисту інтересів Клієнти завершуються винесенням рішення (ухвали, постанови) суду яким буде відновлено правовий статус Клієнтки, як фізичної особи, та вирішення пов`язаних з відновленням правового статусу питань (реєстрація місця проживання, майнові питання) порушений рішенням Білоцерківського районного суду Київської області від 12 грудня 2003р. по справі № 2-18457.

Сторони не заперечують, що адвокат: 1) вивчив надані позивачкою документи; 2) обрав стратегію захисту; 3) склав та подав заяву про встановлення факту, що має юридичне значення.

Вирішуючи питання про розумну плату за такі дії колегія суддів ураховує, що умови Договору були сформульовані відповідачем як адвокатом, а тому вважає за необхідне застосувати принцип «contra proferentem» (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав), який полягає в тому, що особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови.

Колегія суддів констатує, що такі дії як: вивчення документів та обрання стратегії захисту є фактичними витратами часу адвоката.

Оскільки п. 4.4 Договору не конкретизує, як саме оплачуються «фактичні витрати» (зокрема витрачений час) і не передбачає фіксації їх розміру в будь-яких підтвердних документах, ризик неясності умов несе саме сторона, яка ці умови сформулювала.

Відповідно, той факт, що в Договорі не відображено механізму розрахунку за складення чи подання заяви окремо, а також не передбачено звітності щодо виконання послуг за Договором, робить неможливою для суду оцінку того, наскільки адвокатом було виконано умови Договору, та яку частину із передоплати в розмірі 1 000 доларів США становить відповідна послуга.

Посилання відповідача на сам факт складення та подання заяви як підставу для отримання плати має бути підтверджене належними доказами, що засвідчують обсяг виконаної роботи й узгоджені з умовами Договору (наприклад, актом наданих послуг, кошторисом витрат чи іншим документом про вартість підготовленої заяви).

Аналізуючи питання оплати за складення заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, колегія суддів враховує, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 01 березня 2023 року таку заяву залишено без руху для усунення недоліків, у тому числі через відсутність мети встановлення факту проживання за певною адресою.

Відсутність зафіксованого юридичного факту про виправлення недоліків та подальше відкликання заяви самою позивачкою не дають змоги визначити, чи могла вона бути в подальшому ефективним інструментом захисту її прав. За відсутності постановленої ухвали про відкриття провадження за відповідною заявою та відсутності констатації належного усунення недоліків з боку адвоката не можна однозначно стверджувати про успішний початок виконання умов Договору в частині захисту інтересів позивачки у суді.

З урахуванням викладено, колегія суддів дійшла висновку, що позивачка фактично відмовилася від Договору 29 березня 2032 року, а тому неможливість надання подальших послуг виникла через дії замовника. Згідно з ч. 2 ст. 903 ЦК України, у такому випадку адвокат має право на «розумну плату» за фактично виконану роботу.

Водночас відповідач не надав конкретних доказів (акти, звіти чи будь-які інші документи), які б підтвердили вартість виконаних дій, а саме: аналіз документів, обрання стратегії, підготовку заяви, що відповідають вимогам Договору чи усталеній практиці фіксації наданих правничих послуг.

Через відсутність визначеного механізму розрахунку та умов, за якими вартість або частина вартості дій адвоката могла б бути виділена з передплачених 1000 доларів США, суд позбавлений можливості встановити точний розмір коштів, які можуть бути залишені в розпорядженні відповідача як оплата за фактично надані послуги.

Посилання в апеляційній скарзі адвоката, на те, що ним виконано обсяг робіт, який відповідає 40 000 грн. не узгоджується з умовами договору та є недоведеним припущенням.

Враховуючи викладене, колегія суддів зауважує, що відповідач не обґрунтував, яка саме частина коштів є «розумною платою» за виконану роботу. Положення договору не містять прозорого порядку визначення та фіксації вартості виконаних дій, а принцип «contra proferentem» диктує тлумачити невизначені чи нечіткі умови саме на користь позивачки.

Таким чином, за відсутності детальних обопільних розрахунків та належної фіксації виконаних робіт у актах чи звітах колегія суддів дійшла висновку, що вимога про повернення грошових коштів має бути задоволена в повному обсязі.

Враховуючи, що суд зобов`язав відповідача повернути всі кошти, відсутні підстави для зміни рішення в цій частині позовних вимог.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Колегія суддів, встановила, що суд першої інстанції в частині вирішення позовної вимоги про розірвання Договору про надання правової допомоги дійшов висновку, що не відповідає обставинам справи, а тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні такої позовної вимоги.

В іншій частині позовних вимог підстав для скасування рішення суду та відмови в задоволенні вимог позивача, щодо повернення сплачених нею коштів, апеляційним судом не встановлено.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 259, 263, 268, 367, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Дивака Володимира Володимировича - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2024 року в частині задоволення позовної вимоги про розірвання договору про надання правової допомоги № 17/12/22 від 17 грудня 2022 року, укладеного між адвокатом Диваком Володимиром Володимировичем та ОСОБА_2 , - скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні цієї позовної вимоги відмовити.

У решті рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 13 лютого 2025 року.

Головуючий О.В. Желепа
Судді: О. Ф. Мазурик
А. М. Стрижеус