КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/709/2025
справа №363/1970/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2025 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Верланова С.М., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Крисіної В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Вишгородського районного суду Київської області від 30 листопада 2023 року, ухвалене під головуванням судді Лукач О.П.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави, -

встановив:

У квітні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом про звернення стягнення на предмет застави.

Вимоги позову мотивує тим, що 30 листопада 2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_2 передав у власність, а ОСОБА_1 прийняв у власність від позикодавця грошові кошти у розмірі 114 130,38 гривень, що еквівалентно 4 200,00 доларів США, а позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві вказану суму у строки до 30 грудня 2021 року на умовах, встановлених у договорі.

Згідно пункту 2 договору позики за прострочення виконання зобов`язань за цим договором більше ніж на 3 дні позичальник виплачує пеню у розмірі, що еквівалентний 5% від суми простроченого зобов`язання за кожен день прострочення, починаючи з першого дня прострочення.

30 листопада 2021 року між позивачем та відповідачем укладено договір застави транспортного засобу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мошківською О.Л., зареєстрований в реєстрі №398, за умовами якого відповідачем передано в заставу позивачу автомобіль марки «HYUNDAI», модель «SANTA FE», тип Т3: загальний легковий універсал - В, номер шасі (кузова, рами) - НОМЕР_1 , колір - сірий, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_3 .

Згідно пункту 9 Договору застави загальна вартість предмета застави складає 120 000,00 грн.

Посилаючись на грубе порушення відповідачем умов Договору позики, а саме станом на день звернення із позовом до суду зобов`язання по поверненню позики ним не виконано та кошти не повернуто, зазначає, що з урахуванням встановлення «валютного застереження» сторонами Договору позики, на день звернення з позовом до суду сума позики, що залишилася відповідачем не повернутою, становить 153 594 гривень 00 копійок, що є еквівалентом 4 200,00 доларів США (за курсом НБУ 1 долар США = 36,57 гривень). Крім цього, позивач, посилаючись на умови пункту 2 Договору позики, зазначає, що з відповідача підлягає стягненню пеня у розмірі 313 857,50 грн, яка станом на день звернення до суду еквівалентна 8 582,38 долари США за курсом НБУ.

Мотивуючи наведеним, просить суд в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 30 листопада 2021 року, який зареєстровано в реєстрі за №397, в розмірі 467 451,50 гривень, що еквівалентно станом на день звернення до суду 12 782,38 доларів США, яка складається із:

153 594 гривень - сума основного боргу, що еквівалентно станом на день звернення до суду становить 4200 доларів США,

313 857,50 гривень - неустойка (пеня), що еквівалентно станом на день звернення до суду становить 8 582,38 долари США,

звернути стягнення на предмет застави, а саме на автомобіль марки «HYUNDAI», модель «SANTA FE», тип Т3: загальний легковий універсал - В, номер шасі (кузова, рами) - НОМЕР_1 , колір - сірий, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_3 , виданого ТСЦ 3245 2 лютого 2018 року, який є предметом застави за договором застави від 30 листопада 2021 року, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мошківською О.Л. та зареєстрований в реєстрі за №398, шляхом продажу на публічних торгах згідно з Законом України «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановлено на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Стягнути судові витрати.

Заочним рішення Вишгородського районного суду Київської області від 30 листопада 2023 року позов задоволено.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за договором позики від 30 листопада 2021 року, який зареєстровано в реєстрі за №397, в розмірі 467451,50 гривень, що еквівалентно станом на день звернення до суду становить 12 782,38 доларів США, яка складається з:

153594 гривень - сума основного боргу, що еквівалентно станом на день звернення до суду становить 4200 доларів США, та 313 857,50 гривень - неустойка (пеня), що еквівалентно станом на день звернення до суду становить 8582,38 долари США, звернуто стягнення на предмет застави, а саме на автомобіль марки «HYUNDAY», модель «SANTA FE», тип Т3: загальний легковий універсал - В, номер шасі (кузова, рами) - НОМЕР_1 , колір - сірий, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_3 , виданого ТСЦ 3245 02 лютого 2018 року, який є предметом застави за договором застави від 30 листопада 2021 року, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мошківською О.Л. та зареєстрований в реєстрі за №398, шляхом продажу на публічних торгах згідно з Законом України "Про виконавче провадження", за початковою ціною, встановлено на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 4 674,52 гривень.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 30 січня 2024 року виправлено описку в резолютивні частині рішення правильно зазначено номер шасі (кузова, рами) « НОМЕР_4 ».

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу.

Вказує, що судом першої інстанції не правильно застосовано пункт 15 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України, оскільки при правильному застосуванні зазначеної норми вимоги позивача щодо загального розміру заборгованості 467 451,50 гривень підлягали зменшенню на 313 857,50 гривень.

Щодо розміру основного боргу вказує, що погашення позики за договором позики від 30 листопада 2021 року мати відповідача - ОСОБА_3 здійснювала фірмі під назвою Авто-ломбард «ТРАСТ АВТО».

За свідченнями матері відповідача станом на січень 2024 року за договором позики сплачено 3 389,20 доларів США, що свідчить про те, що залишок заборгованості становить не 4 200,00 доларів США, а 810,80 доларів США.

Вказує, що суд першої інстанції під час розгляду заяви про перегляд заочного рішення не відреагував на письмову заяву (клопотання) про фактичне поновлення (продовження) підготовчого засідання та виклик свідків.

Посилається на те, що між Авто-ломбард "ТРАСТ АВТО" та матір`ю відповідача укладено усну домовленість про суму заборгованості та встановлено строк її погашення до літа. Мати періодично на виконання угоди перераховувала значні кошти на рахунки, вказані ОСОБА_4 без одержання від неї підтверджуючих документів.

Звертає увагу, що на офіційному сайті фірми під назвою Авто-ломбард «ТРАСТ АВТО» фактично вказано, що такої юридичної особи не існує, і що Авто-ломбард «ТРАСТ АВТО» це вивіска, під якою працює юридична особа ТОВ "ФДС ФІНАНС".

Уважає, що у суду першої інстанції не було підстав для відкриття провадження у справі через відсутність на момент звернення до суду предмету позову. В обґрунтування таких тверджень зазначає, що у період дії в Україні воєнного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування відповідач, як позичальник тимчасово (виключно на зазначений період) повністю звільняється від відповідальності за будь-які порушення умов договору позики від 30 листопада 2021 року, який зареєстровано в реєстрі за № 397, в той час як саме ця відповідальність є предметом позову і основним предметом у справі № 363/1970/23.

Уважає, що суд першої інстанції мав застосувати пункти 2, 7 частини 1 статті 257 ЦПК України та на підставі тимчасової відсутності предмету позову винести ухвалу про залишення позову без розгляду, роз`яснивши позивачу, що після спливу тридцятиденного строку після припинення або скасування в Україні правого режиму воєнного стану він має повне право звернутися до суду із позовом про притягнення відповідача до передбаченої договором позики від 30 листопада 2021 року відповідальності за порушення відповідачем умов цього договору.

Мотивуючи наведеним, просить суд заочне рішення Вишгородського районного суду Київської області від 30 листопада 2023 року у справі №363/1970/23 скасувати і залишити позовну заяву без розгляду.

В судовому засіданні адвокат Мустіпан О.В., яка діє в інтересах ОСОБА_2 , заперечувала проти задоволення апеляційної скарги. Оскаржуване рішення просила залишити без змін.

Скаржник ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився. Судова повістка на ім`я скаржника, направлена на визначену ним адресу у апеляційній скарзі, повернулась із відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою".

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу за відсутності відповідача, оскільки згідно положень статті 131 ЦПК України уважається належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представниці ОСОБА_2 - адвоката Мустіпан О.В., розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольнивши позов, суд першої інстанції вказав, що за пунктами 18, 21 договору застави транспортного засобу звернення стягнення на предмет застави може відбуватись будь-яким із наступних способів на вибір заставодержателя, шляхом безпосереднього звернення заставодержателя до суду з позовом про звернення стягнення на предмет застави та обрання способу його реалізації, в тому числі із застосуванням однієї з процедур, передбачених пунктами 1) та 2) частини 1 статті 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». У зазначених випадках при виникненні спорів з приводу визначення вартості предмету застави, сторони цього Договору домовляються, що така вартість встановлюється відповідно до висновку незалежного експерта-суб`єкта оціночної діяльності, кандидатура якого визначається заставодержателем.

Суд зробив висновок, що позивачем доведено належними та допустимими доказами обставини, наведені у позовній заяві, наявність порушеного права позивача є очевидним, відтак підлягає захисту судом у спосіб, визначений законодавцем.

Установлено, що 30 листопада 2021 року між ОСОБА_2 (позикодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) укладено договір позики.

Відповідно до пункту 1 договору позичальник отримує від позикодавця, а позикодавець передає у позику позичальнику грошову суму в розмірі 114130, 38 гривень, що є еквівалентом 4200 доларів США за курсом 1 долар США 27,1739 гривень, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві вказану позику у строки 30 грудня 2021 року, на умовах, встановлених в цьому договорі. Сторони домовилися, що загальна сума, яка підлягає поверненню у строки та в порядку, передбаченому цим Договором, буде відповідати гривневому еквіваленту 4200 доларів США по курсу Національного банку України на дату здійснення платежу.

За прострочення виконання зобов`язання за цим договором більше ніж на 3 дні позичальник виплачує пеню в розмірі, що еквівалентний 5% від суми простроченого зобов`язання за кожний день прострочення, починаючи з першого дня прострочення (пункт 2 договору).

Відповідно до пункту 5 договору сума позики, встановлена пунктом 1 договору, отримана позичальником від позикодавця до моменту підписання договору в повному обсязі.

30 листопада 2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір застави транспортного засобу, відповідно до умов якого ОСОБА_1 з метою забезпечення повного виконання зобов`язання, зазначеного у пункті 2 цього договору, передає в заставу Заставодержателю, а заставодержатель приймає від заставодавця на умовах, визначених цим договором, рухоме майно, зазначене у пункті 4 даного договору.

Цим договором забезпечується виконання зобов`язань перед заставодержателем за договором позики, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 30 листопада 2021 року, посвідченим Мошківською О.Л., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим номером 397, із всіма додатковими угодами змінами і доповненнями до нього, а саме: повернення позики у розмірі 114 130,38 гривень в строк до 30 грудня 2021 року.

Відповідно до пункту 4 на забезпечення виконання основного зобов`язання заставодавець передає в заставу заставодержателю рухоме майно, а саме: транспортний засіб - автомобіль марки Huyndai Santa Fe, 2007 року випуску, номер шасі НОМЕР_5 , тим транспортного засобу - загальний легковий універсал-В, колір - сірий, об`єм двигуна - 2656, реєстраційний номер НОМЕР_6 , надалі - Предмет застави".

Відповідно до пункту 9 Договору застави заставодавець та заставодержатель дійшли згоди, що вартість предмета застави на момент укладення та підписання цього Договору застави складає 120000, 00 грн.

Відповідно до пункту 16.4 у разі невиконання заставодавцем умов основного договору заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави і задовольнити за рахунок предмету застави свої вимоги у повному обсязі на момент фактичного задоволення таких вимог.

Відповідно до пункту 16.5 Договору застави заставодержатель має право обирати порядок звернення стягнення на Предмет застави.

Згідно із пунктом 17 Договору застави транспортного засобу заставодержатель набуває право звернути стягнення на предмет застави: якщо на день, визначений основним зобов`язанням, заставодавець не поверне заставодержателю суму позики в повному обсязі, що передбачена та/або випливає з основного зобов`язання.

Відповідно до пунктів 18, 21 звернення стягнення на предмет застави може відбуватись, зокрема, шляхом безпосереднього звернення заставодержателя до суду з позовом про звернення стягнення на предмет застави та обрання способу його реалізації, в тому числі із застосуванням однієї з процедур, передбачених пунктами 1) та 2) частини 1 статті 26 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень". У зазначених випадках при виникненні спору з приводу визначення вартості Предмету застави, сторони цього договору домовляються, що така вартість встановлюється відповідно до висновку незалежного експерта-суб`єкта оціночної діяльності, кандидатура якого визначається Заставодержателем.

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмові формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або іншій документ, якій посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Відповідно до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

За частиною 1 статті 574 ЦК України застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Відповідно до частини 1 статті 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Частиною 2 статті 590 ЦК України передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 19 Закону України "Про заставу" за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

За частиною 1 статті 20 Закону України "Про заставу" заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

З матеріалів справи установлено, що між сторонами у справі укладено договір позики, виконання якого забезпечено договором застави транспортного засобу.

Відповідачем на спростування позовних вимог до заяви про перегляд заочного рішення надано скрін-шоти про перерахування коштів на суми 14 303,16 гривень (а.с. 100), 14 600,00 гривень, отримувач ОСОБА_5 (а.с. 101), 1 700,00 гривень перераховано на картку НОМЕР_7 (а.с. 102), 3 300,00 гривень перераховано на картку НОМЕР_7 (а.с. 103).

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Щодо доводів апеляційної скарги в тій частині, що розмір заборгованості за договором позики становить не 4 200,00 доларів США, а 810,80 доларів США, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За частиною 1 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

На спростування доводів позову про не виконання боргового зобов`язання відповідачем надано скрін-шоти про перерахування коштів.

Разом з цим, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції в частині їх відхилення, оскільки надані скрін-шоти не дають підстав уважати, що грошові кошти надсилались на виконання договору позики, з огляду на те, що отримувача коштів не можливо ідентифікувати.

Колегія суддів зазначає, що сторонами договору позики є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження погашення боргу за договором позики від 30 листопада 2021 року.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині відсутності підстав для відкриття провадження у справі у суді першої інстанції чи залишення позову без розгляду у зв`язку із відсутністю предмета спору, з посиланням на пункт 15 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, вказуючи про звільнення відповідача від обов`язку сплати пені, колегія суддів зазначає наступне.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Із змісту укладеного договору позики убачається, що строк виконання відповідачем зобов`язання установлено 30 грудня 2021 року.

Разом з цим, відповідачем у порушення виконання умов договору позики до 30 грудня 2021 року не виконано умови договору, що свідчить про порушення прав позивача.

Відтак, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги в тій частині, що провадження у справі не підлягало відкриттю у зв`язку із відсутністю предмету спору або залишення з цих підстав позову без розгляду.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині нарахування пені колегія суддів зазначає про таке.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 ЦК України).

Тлумачення статті 549 ЦК України свідчить, що пеня є змінною величиною, оскільки її нарахування відбувається за кожен день прострочення.

Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частина 1 статті 14 ЦК України).

Установлено, що пунктом 2 договору позики передбачено обов`язок позичальника за прострочення виконання зобов`язання виплачувати пеню в розмірі, що еквівалентно 5% від суми простроченого зобов`язання за кожний день прострочення починаючи з першого дня прострочення.

Позивачем наведено розрахунок неустойки (пені), яку він просить стягнути із відповідача, за період з 31 грудня 2021 року по 24 лютого 2022 року в розмірі 313 857,50 гривень, що еквівалентно 8 582,38 доларів США.

Пунктом 1 статті 1 Закону України від 16 червня 2020 року № 691-ІХ «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19», який набрав чинності 04 липня 2020 року та яким внесено зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України та доповнено пунктом 15 такого змісту: «У разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення».

Установлено, що постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" установлено карантин з 12 березня 2020 року по 22 травня 2020 року на всій території України карантин, який в подальшому постановами Кабінету Міністрів України №239 від 25.03.2020 року, №291 від 22.04.2020 року, №343 від 04.05.2020 року, №392 від 20.05.2020 року, №500 від 17.06.2020 року, №641 від 22.07.2020 року, №760 від 26.08.2020 року, №956 від 13.10.2020 року, №1236 від 09.12.2020 року, №104 від 17.02.2021 року, №405 від 21.04.2021 року, №611 від 16.06.2021 року №855 від 11.08.2021 року, №981 від 22.09.2021 року, №1336 від 15.12.2021 року, №229 від 23.02.2022 року, №630 від 27.05.2022 року, №928 від 19.08.2022 року, №1423 від 23.12.2022 року, №383 від 25.04.2023 року продовжено до 30 червня 2023 року.

З огляду на приписи пункту 15 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, наведені постанови Кабінету Міністрів України, якими з 12 березня 2020 року установлено на всій території України карантин, що діяв протягом всього періоду, за який позивачем нараховано пеню, колегія суддів вказує, що суд першої інстанції помилково не звернув увагу на вказані норми права.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що скаржник помилково посилається на пункт 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, яким унормовано відповідальність позичальника у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення, ураховуючи, що позовні вимоги в цій частині охоплюють період до 24 лютого 2022 року.

За установлених обставин, вимоги позивача в частині нарахування пені не підлягають задоволенню, на що суд першої інстанції уваги не звернув.

Отже, заборгованість за договором позики, в погашення якої слід звернути стягнення на предмет застави, становить еквівалент 4 200,00 доларів США, що визначається станом на час виконання цього рішення за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Установлено, що звертаючись до суду з позовом, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 4 674,52 гривень, що підтверджується даними квитанції № від 03 квітня 2023 року (а.с. 16).

За результатами розгляду апеляційної скарги вимоги позову задоволено на 32,86%, отже, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на відшкодування судових витрат, пов`язаних із сплатою судового збору в суді першої інстанції, слід стягнути 1 536,04 гривень.

За подачу апеляційної скарги сплачено судовий збір 7 012,00 гривень, що підтверджується даними квитанції №19Т004G6B від 09 квітня 2024 року.

За результатами розгляду апеляційної скарги, така задоволена на 67,14%, отже, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування судових витрат, пов`язаних із сплатою судового збору в суді апеляційної інстанції, підлягає стягненню 4 707,86 гривень.

За змістом частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Ураховуючи положення частини 10 статті 141 ЦПК України, апеляційний суд уважає за доцільне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 171,82 грн (4 707,86 грн - 1 536,04 грн), застосувавши принцип взаємозаліку.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України неправильне застосування норм матеріального права є підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Вишгородського районного суду Київської області від 30 листопада 2023 року скасувати, ухвалити нове судове рішення такого змісту.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за договором позики від 30 листопада 2021 року, який зареєстровано в реєстрі за №397, в розмірі, еквівалентному 4 200,00 доларів США, станом на час виконання цього рішення за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти, звернути стягнення на предмет застави, а саме на автомобіль марки «HYUNDAI», модель «SANTA FE», тип Т3: загальний легковий універсал - В, номер шасі (кузова, рами) - НОМЕР_4 , колір - сірий, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_3 , виданого ТСЦ 3245 02 лютого 2018 року, який є предметом застави за договором застави від 30 листопада 2021 року, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мошківською О.Л. та зареєстрований в реєстрі за №398, шляхом продажу на публічних торгах згідно з Законом України «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

В іншій частині заявлених позовних вимог відмовити.

Згідно частини 10 статті 141 ЦПК України стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 3 171,82 гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повну постанову складено 13 лютого 2025 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді С.М. Верланов

В.В. Соколова