ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 751/2678/23
провадження № 2/753/368/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" січня 2025 р. Дарницький районний суд м. Києва під головуванням судді Осіпенко Л.М.,

за участю:

секретаря судового засідання - Слуговіни Ю.П.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції у приміщенні Дарницького районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дарницького районного відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 , про визначення розміру заборгованості за аліментами,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Новозаводського районного суду м. Чернігова з позовом до Дарницького ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м.Київ), Святошинського районного відділу ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м.Київ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 про визначення розміру заборгованості зі сплати аліментів.

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 14.04.2023 року справу за позовом ОСОБА_1 до Дарницького ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м.Київ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 про визначення розміру заборгованості зі сплати аліментів, направлено за підсудністю до Дарницького районного суду міста Києва.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу передано в провадженні судді Осіпенко Л.М.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 03.08.2023 року відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 05.04.2024 року закрито підготовче провадження у справі.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 20.08.2024 року здійснено перехід до стадії підготовчого провадження у справі.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 14.10.2024 року позов ОСОБА_1 залишено без рогляду в частині позовних вимог до Святошинського районного відділу ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м.Київ).

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 16.12.2024 року закрито підготовче провадження у справі.

Позов мотивовано тим, що від шлюбу з колишньою дружиною ОСОБА_3 мають доньку, повнолітню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після розірвання шлюбу, колишня дружина ОСОБА_3 звернулась до Новозаводського районного суду м. Чернігова з позовом про стягнення з нього аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 1/2 частини неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, починаючи з 16.05.2001 року і до її повноліття, який було задоволено.

На виконання рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова видано виконавчий лист №2-1475/2001.

24.12.2003 року, на підставі виконавчого листа №2-1475/2001 від 28.05.2001 року, державним виконавцем ВДВС Новозаводського районного управління юстиції м. Чернігова відкрито виконавче провадження про стягнення з нього аліментів у вищезазначеному розмірі.

В серпні 2009 року, він повідомив ВДВС Новозаводського районного управління юстиції м. Чернігова, що влаштувався на роботу до ТОВ «Проект Плюс» за адресою: м. Київ, вул. Л.Курбаса, буд. 2Г. З огляду на ці обставини виконавчий документ було направлено до Святошинського ВДВС районного управління юстиції м. Києва.

В лютому 2013 року він звільнився з ТОВ «Проект Плюс».

У період з лютого 2013 року по листопад 2016 року він не проживав та не працював в м. Києві, не мав нерухомого майна за цією адресою, про що неодноразово повідомляв державних виконавців, а тому нарахування заборгованості зі сплати аліментів повинно було здійснюватись за показниками середньої заробітної плати у місті Чернігів.

Натомість, нарахування заборгованості зі сплати аліментів за період з лютого 2013 року по листопад 2016 року Святошинським ВДВС у м. Києві здійснювалось за показниками середньої заробітної плати у місті Києві, що є суттєво більшими за показники у місті Чернігів.

У 2019 році він набув право власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . З цих підстав, постановою державного виконавця Святошинського ВДВС у м. Києві від 14.08.2020 року виконавче провадження НОМЕР_4 було передано до Дарницького ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) на виконання.

Вважає, що між ним та Дарницьким ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) наявний спір у вигляді розбіжностей у системному тлумаченні правильності розрахунків заборгованості зі сплати аліментів на користь колишньої дружини ОСОБА_3 , оскільки заборгованість за період з лютого 2013 року по листопад 2016 року у розмірі 73 239,00 грн. є необґрунтовано завищеною.

Посилаючись на наведене, позивач, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просив суд: обчислити розмір заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні НОМЕР_4 з виконання виконавчого листа Новозаводського районного суду м. Чернігова №2-1475/2001 від 28.05.2001 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 1/2 частини неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, починаючи з 16.05.2001 року і до її повноліття, відповідно до п. 2 ст. 195 СК України, відповідно до середньомісячної заробітної плати штатних працівників у м. Чернігові по місцю реєстрації та фактичного місця знаходження боржника ОСОБА_1 , з урахуванням раніше сплачених та утриманих коштів, станом на 01.01.2023 року заборгованість зі сплати аліментів відсутня, існує переплата у розмірі 11 718,98 грн.; зобов`язати державного виконавця Дарницького ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м.Київ), у провадженні якого перебуває виконавче провадження НОМЕР_4, зробити перерахунок заборгованості по аліментам, з урахуванням висновків суду та встановленої судом суми заборгованості.

Представник Дарницького ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) надав до суду відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування посилається на те, що позивач ОСОБА_1 у період лютого 2013 року по листопад 2016 року проживав у місті Києві, про що свідчать квитанції про сплату аліментів, в яких зазначено відділення АТ «Укрпошта» відправника, яке знаходиться саме у м. Києві. Крім того зазначає, що обчислення аліментів у Автоматизованій системі виконавчого провадження не здійснюється, оскільки дитині вже виповнилося 18 років. Станом на 12.11.2024 року заборгованість частково погашена і становить 12 777,30 грн. (а.с. 80-84 том 1, а.с. 41-42 том 2).

21.02.2024 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначив, що після повторного відкриття виконавчого провадження йому не було надіслано відповідну постанову, не було здійснено перевірку доходів та майна. Крім того, на дату повноліття його доньки, 11.11.2016 року, розрахунок заборгованості по аліментам не проводився. Вважає, що державний виконавець не вірно визначив місце виконання рішення про стягнення аліментів та на його вимогу не проводить перерахунок заборгованості зі сплати аліментів за період з лютого 2013 року по листопад 2016 року. Просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 підтримали позовну заяву, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, та просили задовольнити позов.

У судове засідання представник відповідача Дарницького ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м.Київ), не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву, в якій просив розглядати справи без участі представника відповідача.

У судове засідання третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, правом подання пояснень щодо позову та щодо відзиву не скористалась.

Суд, дослідивши матеріали справи, письмові докази, вислухавши думку позивача та його представника, представника відповідача Дарницького ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м.Київ), дійшов висновку, про відсутність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що постановою від 28.05.2001 року Новозаводського районного суду м.Чернігова у справі №2-1475 з позивача ОСОБА_1 на користь колишньої дружини ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 1/2 частини неоподаткованого мінімуму доходів громадян на кожну дитину, починаючи з 16.05.2001 року і до її повноліття.

На виконання постанови Новозаводського районного суду м.Чернігова від 28.05.2001 року, 28.05.2001 року видано виконавчий лист №2-1475 (а.с. 17 том 1).

24.12.2003 року постановою державного виконавця державної виконавчої служби Новозаводського районного управління юстиції відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно (а.с. 18 том 1).

19.08.2009 року постановою державного виконавця ВДВС Святошинського районного управління юстиції, відкрито виконавче провадження№НОМЕР_5 з примусового виконання виконавчого листа №2-1475 виданого 28.05.2001 року Новозаводським районним судом м.Чернігова, що підтверджується листом Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві №3326/2-18 від 02.12.2020 року (а.с. 50-51 том 1).

15.04.2014 року постановою державного виконавця ВДВС Святошинського районного управління юстиції, виконавче провадження НОМЕР_5 з примусового виконання виконавчого листа №2-1475 виданого 28.05.2001 року Новозаводським районним судом м.Чернігова закінчено (а.с. 19 том 1).

14.05.2014 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_4 з примусового виконання виконавчого листа №2-1475 виданого 28.05.2001 року Новозаводським районним судом м.Чернігова (а.с. 24 том 1).

14.08.2020 року виконавчий документ у виконавчому провадженні НОМЕР_4 передано до Дарницького ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) (а.с. 31 том 1) та який було прийнято 15.09.2020 року до виконання (а.с. 32 том 1).

У відповідності до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні НОМЕР_6 від 04.02.2021 року, за період з лютого 2013 року по листопад 2016 року заборгованість ОСОБА_1 становить 73 239,00 грн. (а.с. 35 том 1).

В своєму позові, позивач посилається на те, що органом державної виконавчої служби невірно проведені розрахунки заборгованості зі сплати аліментів, оскільки з лютого 2013 року по листопад 2016 року він проживав у місті Чернігів, а заборгованість розрахована з огляду на середній розмір заробітної плати у місті Києві.

Статтями 15,16 ЦК України передбачено - кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

У статті 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Згідно з частиною третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

У частині першій статті 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно зі ст. 192 СК України - розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини четвертої статті 194 СК України заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років.

Статтею 195 СК України визначено, що заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом (стаття 195 СК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 05 квітня 2021 року справа № 487/4219/20 (провадження № 61-18539св20) зазначено, що у частинах першій, третій та восьмій статті 71 Закону України "Про виконавче провадження" закріплено, що порядок стягнення аліментів визначається законом. Визначення суми заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частки від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. У статті 195 СК України встановлено порядок визначення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу). Згідно із частиною третьою статті 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 січня 2021 року у справі № 2-751/2007 (провадження № 61-15422св20) зазначено, що: "оскільки заявник звернулася до суду, який видав виконавчий документ, зі скаргою на дії державного виконавця щодо розрахунку аліментів у порядку контролю за виконанням судового рішення, то такий спір може розглядатися у порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця, що передбачений розділом VII ЦПК України. До подібних правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах: від 29 серпня 2018 року у справі № 201/10328/16-ц, провадження № 14-192цс18; від 27 листопада 2019 року у справі № 201/10329/16-ц, провадження № 14-496цс19.

Зазначене також узгоджується із правовим висновком Верховного Суду у постанові від 05 серпня 2020 року у справі №464/6206/18, провадження № 61-18142св19. Тобто, у вказаній категорії справ стягувач аліментів вправі обирати спосіб судового захисту: або оскаржувати дії державного виконавця, або пред`являти позов на загальних підставах". У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 лютого 2021 року в справі № 125/2525/18 (провадження № 61-13525св20) зроблено висновок, що "спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи.

У п.26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз`яснено, що розмір заборгованості за виконавчим документом про стягнення аліментів державний виконавець повинен визначати, керуючись вимогами статті 74 Закону про виконавче провадження, відповідними нормами сімейного законодавства, а також постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 (з наступними змінами) "Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб". При цьому він не може вирішувати питання про повне або часткове звільнення від сплати заборгованості.

Залежно від предмета та суті вимог така заява може розглядатися у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, або у позовному провадженні.

Таким чином, позивач, як боржник, вправі звернутись до суду зі скаргою щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів у порядку виконання судового рішення. Проте наявність такого права не позбавляє його можливості подати до суду позов до стягувача про визначення розміру заборгованості зі сплати аліментів у порядку позовного провадження.

Відповідно до частин 1, 3 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача (схожі за змістом висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/17792/17). Якщо позовна вимога заявлена до особи, яка не є учасником спірних правовідносин (тобто, не до тієї особи, яка має відповідати за цією вимогою), така особа є неналежним відповідачем.

Отже, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Визначення позивачем у позові складу сторін у справі має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

Відповідно до вимог статті 51 ЦПК України суд має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

За змістом наведених норм цивільного процесуального права, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд відмовляє в задоволенні позову.

Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Таким чином, пред`явлення позовних вимог до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Висновки суду по суті вирішення спору про обґрунтованість або необґрунтованість позовних вимог мають бути зроблені за належного суб`єктного складу його учасників.

ОСОБА_1 подав до суду позов до Дарницького ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м.Київ), про визначення розміру заборгованості зі сплати аліментів.

Встановлено, що спір у даній справі фактично виник між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з приводу розміру заборгованості зі сплати аліментів. Позивач у цій справі клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача не заявляв.

За таких обставин суд дійшов до висновку про пред`явлення позову до неналежного відповідача, оскільки фактично спір виник між ОСОБА_1 , як боржником, та ОСОБА_3 , як стягувачем, з приводу розміру заборгованості зі сплати аліментів.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про необґрунтованість позову та необхідності відмови у його задоволенні, оскільки позов пред`явлений до неналежного відповідача.

Суд наголошує, що відмова у задоволенні позову з підстав пред`явлення позову до неналежного відповідача не позбавляє права позивача звернутися до суду з метою захисту її порушених прав у випадку доведеності, зазначивши належного відповідача.

Керуючись ст.ст. 76-83, 95, 133, 136, 141, 158, 174, 200, 213, 228, 229, 241-246, 258, 259, 263-268, 272, 273, 447 ЦПК України, ст.ст. 192, 194, 195 СК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Дарницького районного відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 , про визначення розміру заборгованості за аліментами - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду у 30-денний термін з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Л.М. Осіпенко