ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1606/25 Справа № 174/768/23 Суддя у 1-й інстанції - Ілюшик І. А. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Красвітної Т.П.,

при секретарі - Сахарові Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою Жовтоводської окружної прокуратури

на рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2023 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Вільногірської міської ради Дніпропетровської області про встановлення факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що в зв`язку з певними життєвими обставинами він був змушений в березні 2018 року з`їхати з квартири АДРЕСА_1 , в якій він був зареєстрований, але власником якої він не являється.

Оскільки він не мав свого власного житла, то ОСОБА_2 запропонував йому переїхати жити до нього, в квартиру АДРЕСА_2 , що належить йому на праві власності. Свою пропозицію він обґрунтував тим, що є людиною похилого віку та має проблеми зі здоров`ям, ніколи не був одружений, дітей не має, інших кровних родичів не залишилось, йому важко самому вести господарство і тому, якщо він .В. переїде до нього і забезпече йому гідний догляд, він залишить йому квартиру, та інше майно.

Після переїзду, ОСОБА_2 передав йому ключі від квартири, яким він користується до теперішнього часу. Вони спільно вели з ним господарство та утримували житло (сплачували комунальні послуги, купували необхідні речі домашнього вжитку), мали спільний бюджет, спільно оплачували продукти харчування, та мали усні домовленості щодо порядку користування житловим приміщенням.

Окрім цього, ОСОБА_2 хворів і потребував допомоги та придбання ліків та інших медичних препаратів.

У січні 2019 року у ОСОБА_2 був перелом шийки правої стегнової кістки зі зміщенням кісткових відламків Пауелс-3, в зв`язку з чим йому 04 лютого 2019 року було проведено тотальне ендопротезування кульшового суглоба. Було придбано Тотальний ендопротез кульковий суглобу цементної фіксації виробництва фірми Zimmer/Biomet (США/Швейцарія) на суму 30240,00 грн. У зв`язку із виявленим у жовтні 2020 року у ОСОБА_2 вузлового зобу, 27 жовтня 2020 року останній був оперований в КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечнікова» ДОР». Після операції встановлений діагноз: С-r папілярний щитоподібної залози ІІІ стадія. Гістологічний висновок № 65157-64 від 04 листопада 2020 року Папілярний рак з вогнищами некрозу. 21 травня 2021 року ОСОБА_2 проведена операція факоемульсіфікація катаракти з імплантацією ІОЛ лівого ока; а 23 червня 2021 року ОСОБА_2 проведена операція факоемульсіфікація катаракти з імплантацією ІОЛ правого ока.

ІНФОРМАЦІЯ_1 о 01 год. 30 хв. ОСОБА_2 помер, причина смерті ракова інтоксикація. За життя ОСОБА_2 не встиг розпорядитися своїм майном.

Всі організаційні питання та витрати на поховання ОСОБА_2 особисто взяв на себе, що підтверджується договором-замовленням на організацію та проведення поховання та квитанцією про оплату та договором-замовленням від 10 липня 2023 року у розмірі 14636,00 грн. за надані послуги. Також йому було видано свідоцтво про поховання ОСОБА_2 .

З урахуванням викладеного, просив суд встановити факт проживання однією сім`єю із ОСОБА_2 в період з березня 2018 року по день смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , понад п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме у період: з березня 2018 року по день смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_3 .

Рішення суду першої інстанції мотивовано наявністю підстав для задоволення позову, оскільки відповідач позов визнав, зібрані докази у справі є належними та допустимими, які у своїй сукупності є достатніми для встановлення факту проживання позивача зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Не погодившись з таким рішенням суду, Жовтоводська окружна прокуратура звернулася з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції є передчасними та недоведеними суду належними та допустимимим доказами у справі. Порушення інтересів держави у даному випадку полягає в тому, що встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 з померлим ОСОБА_2 , фактично, надало позивачу право на отримання спадщини за законом та унеможливило визнання спадщини відумерлою, передання її територіальній громаді м. Вільногірськ, тим самим позбавивши територіальну громаду м. Вільногірськ на реалізацію її законних прав, передбачених положеннями ст.1277 ЦК України. При цьому, набуття територіальною громадою міста права комунальної власності на нерухоме майно як відумерлу спадщину, є основним джерелом поповнення житлового фонду, за рахунок якого забезпечуються житлом найбільш соціально незахищені верстви населення м. Вільногірськ. Вказує, що матеріали справи не містять належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, які свідчать про проживання позивача з померлим ОСОБА_2 , однією сім`єю щонайменше п`ять років, що давало б підстави для визнання позивача спадкоємцем четвертої черги після смерті спадкодавця. Безпідставне встановлення судом факту постійного проживання однієї сім`єю створює загрозу майновим інтересам держави в особі органу місцевого самоврядування щодо володіння, користування та розпорядження майном, яке фактично є відумерлою спадщиною.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

У відзиві на апеляційну скаргу Вільногірська міська рада Дніпропетровської області просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно із ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджується, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , актовий запис № 548, виданого Вільногірським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 80 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , причина смерті ракова інтоксикація.

Усі необхідні документи та витрати, пов`язані з похованням ОСОБА_2 оформлював та сплачував ОСОБА_1 , про що свідчать наявні у матеріалах справи докази, зокрема, договір-замовлення на організацію та проведення поховання № 4551, укладений між ОСОБА_1 та КП «УК «Жилкомсервіс» та квитанція про сплату 437,15 грн. згідно договору, договір-замовлення на організацію та проведення поховання від 10 липня 2023 року укладений між ОСОБА_1 до та ФОП ОСОБА_3 , в якому зроблено відмітку про сплату останнім 14636,00 грн. за надані послуги. Згідно свідоцтва про поховання, яке видано позивачу, ОСОБА_2 похований на кладовищі, розташованому у м. Вільногірську. Разом з цим, ОСОБА_1 отримав витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання та на його рахунок була перерахована одноразова допомога в сумі 10245,28 грн.

Відповідно до акту депутата № 995 від 18 липня 2023 року ОСОБА_1 проживав понад п`яти років з березня 2018 року з ОСОБА_2 за наступною адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідно до витягу № 1760 від 18 липня 2023 року ОСОБА_2 за життя проживав за наступною адресою: АДРЕСА_4 до дня смерті.

Згідно свідоцтва про право власності на житло ОСОБА_2 належала квартира за адресою: АДРЕСА_4 , що підтверджується копією технічного паспорту на квартиру, копією домової книги, копією інформаційної довідки, виданої КП «БТІ» Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, виданої на підставі заяви № 11982 від 04 липня 2023 року гр. ОСОБА_2 .

Згідно копії договору № 93077052 про користування електричною енергією для побутових споживачів Дніпропетровської області, копії договору № 7462 про надання послуг з центрального постачання холодної води і водовідведення від 01 серпня 2009 року, копії договору № 2089 від 13 листопада 2009 року про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, ці договори для отримання комунальних послуг за вказаною вище адресою укладено з ОСОБА_2 .

Згідно копії виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 9091 від 15 грудня 2020 року, копії виписки 1582/134 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 24 травня 2021 року, копії виписки 1947/195 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 23 червня 2021 року, копії консультативного висновку кардіолога від 25 травня 2023 року, померлий ОСОБА_2 дійсно мав низку захворювань.

В матеріалах справи містяться квитанції про сплату житлово-комунальних послуг за вищевказаною адресою за період з 2019 року по 2023 рік, копія гарантійного талону з копією товарного чека на придбання побутової техніки від 05 лютого 2021 року.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із наявності достатніх підстав для задоволення позову, оскільки позивачем доведено належними та допустимими доказами у справі факт проживання позивача зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, з урахуванням визнання позову відповідачем у справі, що підтверджується відповідною письмовою заявою.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно із ч.1 ст. 15, ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 143 Конституції України органи місцевого самоврядування вирішують питання місцевого значення, віднесені законом до їх компетенції.

Частиною 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Відповідно до ч.1,4 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Згідно із ч. 8 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад, передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Уповноваженим органом у спірних правовідносинах є Вільногірська міська рада Дніпропетровської області з огляду на наступне.

Згідно із ч.1 ст.1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходженням основної частини рухомого майна зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Статтею 62 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що держава фінансово підтримує місцеве самоврядування, бере участь у формуванні доходів місцевих бюджетів, здійснює контроль за законним, доцільним, економним, ефективним витрачанням коштів та належним їх обліком. Вона гарантує органам місцевого самоврядування доходну базу, достатню для забезпечення населення послугами на рівні мінімальних соціальних потреб.

Відповідно до ст. 318 ЦК України одним з суб`єктів права власності є територіальна громада міста, яка реалізує свої повноваження через відповідну міську (сільську) раду (ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Згідно із ч.7 ст. 319 ЦК України діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Право власності є непорушним.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 321 ЦК України).

Доцільність, порядок та умови відчуження об`єктів права комунальної власності визначаються відповідною радою. Розпорядження об`єктами права комунальної власності не може бути здійснене без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Таким чином, в контексті правовідносин у даній справі, інтереси держави полягають у захисті прав та майнових інтересів місцевого самоврядування, яке не носить загальнодержавного характеру, але направлене на виконання функцій держави на конкретній території та реалізуються у визначеному законом порядку та способом, який відноситься до їх відання.

Разом із цим, колегія суддів звертає увагу, що визначений Цивільним кодексом України обов`язок органу місцевого самоврядування подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою, свідчить про безальтернативність дій органу місцевого самоврядування щодо отримання прав на відумерлу спадщину, та відсутність правових підстав у ОСОБА_1 на отримання прав на спадщину після померлого ОСОБА_2 .

Таким чином, безпідставне встановлення судом факту постійного проживання однієї сім`єю ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_2 створює загрозу майновим інтересам держави в особі органу місцевого самоврядування щодо володіння, користування та розпорядження майном, яке фактично є відумерлою спадщиною, право на набуття якого територіальною громадою передбачене на підставі положень ст.1277 ЦК України.

Верховний Суд у постанові від 08 лютого 2019 року у справі №915/20/18 дійшов висновку, що органи місцевого самоврядування є рівними за статусом носіями державної влади, як і державні органи, що беззаперечно свідчить про можливість представництва органами прокуратури в суді інтересів держави в особі органів місцевого самоврядування.

Заявлений позов ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту проживання однією сім`єю разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, фактично надає йому право на отримання спадщини за померлим ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом, як спадкоємцю четвертої черги, відповідно до положень ст.1264 ЦК України.

Звертаючись із цим позовом до суду ОСОБА_1 зазначив, що був знайомий зі спадкодавцем ОСОБА_2 багато років, вони разом співали в народному колективі «Явори», тобто родинних зв`язків між ними не було та не має, вказані особи були знайомі між собою.

Окрім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що після смерті ОСОБА_2 , з заявою про прийняття спадщини ОСОБА_1 не звертався.

На підтвердження факту проживання однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини із ОСОБА_2 , суду першої інстанції надано акт депутата ОСОБА_4 № 995 від 18 липня 2023 року щодо фактичного проживання позивача разом з померлим ОСОБА_2 , однак цей акт не може слугувати достатньою підставою для задоволення позову, оскільки для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю та визнання права власності необхідні наступні докази: ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї, однак, вказаним актом такі обставини не встановлені.

Відповідно до рішення Вільногірської міської ради Дніпропетровської області від 20 листопада 2020 року № 01-01/ VІІІ «Про визнання повноважень депутатів Вільногірської міської ради Кам`янського району Дніпропетровської області VІІІ скликання» визнано повноваження депутата Вільногірської міської ради Кам`янського району Дніпропетровської області VІІІ скликання ОСОБА_4 з 20 листопада 2020 року, що менше ніж період, за який він видав акт № 995 від 18 липня 2023 року щодо фактичного проживання ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2 .

Таким чином, твердження про те, що ОСОБА_1 починаючи з березня 2018 року здійснював догляд за ОСОБА_2 та мав спільний сімейний бюджет не ґрунтується на жодному дослідженому у суді першої інстанції доказі.

Та обставина, що позивач брав участь у похованні ОСОБА_2 ніяк не свідчить про проживання однією сім`єю, а може бути обумовлена дружніми стосунками.

Окрім того, у матеріалах справи не міститься жодних доказів на підтвердження ведення спільного побуту між позивачем та померлим, суду не надано будь-яких інших належних доказів на підтвердження наведених в акті обставин.

Слід звернути увагу, що надані квитанції про сплату за спожиті житлово-комунальні послуги починаючи з жовтня 2018 року за допомогою АТ КБ "ПриватБанк видані саме на ОСОБА_2 , а не ОСОБА_1 протягом усього часу їх сплати, відтак можна дійти висновку, що ОСОБА_2 ніяким чином не уповноважував та не доручав ОСОБА_1 здійснювати оплату послуг та останній не приймав фінансової участі у їх оплаті.

Відповідно до даних архіву КП «БТІ» Вільногірської міської ради станом на 31 грудня 2012 року право приватної власності на квартиру АДРЕСА_2 було зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 28 квітня 1997 року, видане виконавчим комітетом Вільногірської міської ради народних депутатів на підставі розпорядження від 26 лютого 1997 року за №110.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 11 січня 2024 року ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину на вказану квартиру, серія та номер 73, виданий 11 січня 2024 року приватний нотаріус Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Малашовою Г.В.

ОСОБА_1 , який вважає себе таким, що прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний був звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно та зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна.

Законодавчим обмеженням строку для такого звернення фактично є один рік, тобто термін після спливу якого Вільногірська міська рада Дніпропетровської області зобов`язана була звернутися до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою.

Більше того, під час як стверджує позивач спільного проживання з ОСОБА_2 , а саме 03 грудня 2020 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації на житловий будинок, загальною площею 82,6 кв.м. по АДРЕСА_5 , що повністю спростовує навіть припущення щодо необхідності спільного проживання з ОСОБА_2 в однокімнатній квартирі, загальною площею 29 кв.м. як мінімум починаючи з 03 грудня 2020 року.

Водночас, ухвалене судове рішення без належних доказів на підтвердження заявлених вимог позову призвело до неправомірної реєстрації права власності на вказану квартиру за позивачем.

Колегія суддів звертає увагу, що усталена судова практика щодо встановлення факту спільного проживання однією сім`єю виходить із того, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), необхідно враховувати правила ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України.

Так, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки.

Для набуття права на спадкування за законом на підставі ст.1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення зі спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Таким чином, у даній справі підлягали встановленню, як факт проживання ОСОБА_1 однією сім`єю разом із спадкодавцем ОСОБА_2 на час відкриття спадщини, так і тривалість такого проживання - щонайменше п`ять років.

Матеріали справи не містять належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, які свідчать про проживання позивача з померлим ОСОБА_2 , однією сім`єю щонайменше п`ять років, що давало б підстави для визнання ОСОБА_1 спадкоємцем четвертої черги після смерті спадкодавця. Для встановлення факту проживання однією сім`єю необхідні докази, що підтверджують ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, наявність взаємних прав та обов`язків.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі №749/308/19-ц, від 21 березня 2019 року у справі №461/4689/15-ц, від 12 грудня 2019 року у справі №466/3769/16, від 14 лютого 2018 року у справі №129/2115/15-ц, від 24 вересня 2020 року у справі №534/1318/17, від 01 вересня 2021 року у справі №523/9720/17, від 08 грудня 2021 року у справі №531/295/19, від 27 січня 2019 року у справі №522/25049/16-ц, від 11 грудня 2019 року у справі №712/14547/16- ц, від 24 січня 2020 року у справі №490/10757/16- ц.

Таким чином, позивачем під час розгляду справи не надано належних та допустимих доказів проживання на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до положень ст. 76-81 ЦПК України.

Встановлення судом першої інстанції факту постійного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_4 , з березня 2018 року до дня смерті ОСОБА_2 , за відсутності правових підстав, порушує встановлений законодавством порядок набуття права власності на спадкове майно та, як наслідок, порушує приписи ст.1277 ЦК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, що відповідно до положень ст. 376 ЦПК України, є підставою для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду, з ОСОБА_1 на користь Дніпропетровської обласної прокуратури підлягають стягненню понесені витрати зі сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Жовтоводської окружної прокуратури -задовольнити.

Рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2023 року -скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Дніпропетровської обласної прокуратури судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1288,32 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

Т.П. Красвітна