Провадження № 2/204/1574/25
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

3 лютого 2025 Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Чудопалової С.В.

за участю секретаря судового засідання Корягіної Р.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявоюТовариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «Ріальто» (місце розташування за адресою: 03124, м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, буд. 4), в інтересах якого діє представник Руденко Костянтин Васильович (адреса знаходження: м. Київ, бульвар Кольцова, буд. 14Е, кв. 268, 03194) до ОСОБА_1 (місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ :

Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «Ріальто» звернувся до суду з позовом в якому просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договоромпонесені, судові витрати по сплаті судового збору і витрати за надання правової допомоги в сумі 9 000.00 грн.В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідно до укладеного договору № 0-1 від 08.01.2021, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «ФінансІновація» та ОСОБА_1 , відповідач отримала кредит у розмірі 4000.00 грн., строком на 30 днів, шляхом переказу на її кредитну картку, емітовану АТ КБ «ПРИВАТБАНК», зі сплатою відсотків за користування та 1,6% від суми кредиту за кожен день користування та 3,5% від залишку залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту.Кредитний договір укладений в електронній формі, що прирівнюється до письмової форми договору з усіма правовими наслідками невиконання зобов`язання. 01.07.2021 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНАНСІНОВАЦІЯ» та ТОВ «ФКРІАЛЬТО» укладений договір відступлення права вимоги №01/07/2021-Р/М від 01.07.2021, відповідно до якого право вимоги за договором №0-1 від 08.01.2021 перейшло до ТОВ «ФК «РІАЛЬТО».У зв`язку з зазначеним порушенням зобов`язань заборгованість за договором №0-1 станом на 26.09.2023 становить 20520,00 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 4000,00 грн., 1920,00 грн. заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2 кредитного договору за ставкою 1.6% за кожен день користування кредитом за період з 08.01.2021 по 07.02.2021 (включно), 14 600,00 грн. заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3. кредитного договору за ставкою 3.5% від суми несвоєчасного повернутого кредиту за кожен день прострочення за період з 08.02.2021 по 07.06.2021 (включно), в відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. При цьому нарахування процентів за договором №0-1 від 08.01.2021 зупинено07.06.2021 відповідно до п. 4.6 Правил.Кредитодавець свої зобов`язання за укладеним договором виконав. Проте відповідач не виконала свої зобов`язання, не сплатила основну заборгованість та не сплатила проценти за користування кредитом.Відповідач ухиляється від виконання зобов`язання і заборгованість за кредитним договором не погашає, що є порушенням законних прав позивача, що й стало підставою звернення до суду.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29.09.2023 прийнято позовну заяву, відкрито провадження та призначено цивільну справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 54).

Заочним рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25.03.2024 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «Ріальто». до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором було задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» заборгованість за договором №0-1 від 08.01.2021, яка виникла станом на 22.08.2023 в розмірі 20 520,00 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 4000,00 грн., 1920,00 грн. заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2 кредитного договору за ставкою 1.6% за кожен день користування кредитом за період з 08.01.2021 по 07.02.2021 (включно), 14 600,00 грн. заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3. кредитного договору за ставкою 3.5% від суми несвоєчасного повернутого кредиту за кожен день прострочення за період з 08.02.2021 по 07.06.2021 (включно), в відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія», судовий збір у розмірі 2684,00 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 9000,00 грн.

26.11.2024 представник відповідача адвокат ГейкоВ.І. звернувся в суд із заявою про перегляд заочного рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25.03.2024 по справі №204/12468/24.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23.12.2024 заяву представника відповідача було задоволено, заочне рішення суду від 25.03.2024 скасовано та справу призначено до нового розгляду в спрощеному позовному провадженні з викликом сторін.

Представник позивачав судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Представник відповідача адвокат Гейко В.І. в судовому засіданні просив позов задовольнити частково, стягнувши лише тіло кридиту. В іншій частині просив відмовити.

Дослідивши матеріали справи, давши відповідну правову оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 08.01.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «ФінансІновація» та ОСОБА_1 , укладений кредитний договір № 0-1, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 4000.00 грн., строком на 30 днів, шляхом переказу на її кредитну картку № НОМЕР_1 , емітовану АТ КБ «ПРИВАТБАНК», зі сплатою відсотків за користування та 1,6% від суми кредиту за кожен день користування кредитом у межах строку, визначеного в п. 1,3 вказаного договору, (а.с.11-12).

Даний факт також підтверджується довідкою про перерахування грошових коштів за договором № 0-1 від 08.01.2021 на умовах фінансового кредиту (а.с.13).

Договір укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором 493359, відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію», що підтверджується копією договору.

Відповідно до ч. 1,3,4,5,6 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.

Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.

Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідно до ч. 1,2.3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Статтею 12 ЗУ «Про споживче кредитування» регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про споживче кредитування» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Таким одноразовим ідентифікатором є 493359, який зазначений в укладеному договорі. Відповідно судом встановлено, що відповідачка прийняла пропозицію укласти договір про надання грошових коштів в позику.

Оскільки згідно з положеннями ст. 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована.

Аналогічна позиція закріплена у постанові Верховного Суду України від 30.05.2018 по справі № 191/5077/16-ц (провадження 61-17422св18).

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 09.09.2020 у справі № 732/670/19 від 23.03.2020 у справі № 404/502/18 від 07.10.2020 у справі № 127/337824/18 будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму, договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений в письмовому вигляді (ст .205, 207 ЦК України). Відповідачка не надала жодного доказу того, що нею оспорювався зазначений вище договір раніше. Крім того отримавши позовну заяву відповідачка зустрічного позову щодо оспорення зазначеного та щодо його не укладення, не подала. В свою чергу позивачем надане підтвердження щодо перерахування відповідачці грошових коштів в сумі 4000.00 грн., на банківську карту, тобто виконані взяті на себе за договором зобов`язання.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У визначені статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України, передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За змістом ст. 526, ч. 1 ст. 530, ст. 610 та ч. 1 ст. 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з положенням ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до п. 1.2. Кредитного договору, первісний кредитор нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі 1.6% від суми кредиту за кожен день користування (а.с.11).

Строк надання кредиту відповідно до п.1.3 Кредитного договору становить 30 днів (а.с.11).

Відповідно до п.п. 2.4.1 кредитного договору позичальник зобов`язується у встановлений строк повернути кредит та сплатити проценти за його користування (а.с.11).

Крім того, судом встановлено, 01.07.2021 між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» та ТОВ «ФКРіальто» укладений договір відступлення права вимоги №01/07/2021-Р/М від 01.07.2021, відповідно до якого право вимоги за договором №0-1 від 08.01.2021 перейшло до ТОВ «ФК «Ріальто», що підтверджується копією договору (а.с.35-36).

Відповідно до ст. 214 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до витягу з акту приймання-передачі прав № 1 від 01.07.2021 до договору відступлення прав вимоги №01/07/2021-Р/М від 01.07.2021ТОВ «ФК «Ріальто» набуло права вимоги до відповідача в сумі 20520,00 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 4000,00 грн., 16520,00 грн. заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2 кредитного договору за ставкою 1.6% за кожен день користування кредитом за період з 08.01.2021 по 1207.02.2021 (а.с.37).

Відповідно до ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Договір відступлення права вимоги укладений в письмовій формі. Як вже зазначалось вище укладення договору в електронній формі, є таким, що укладений в письмовому вигляді. Відповідно і укладений з позивачем договір позики і договір факторингу укладені в простій письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора.

Таким чином неповідомлення відповідача про відступлення права вимоги не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Оскільки наслідком неповідомлення боржника є відповідальність нового кредитора за ризик настання несприятливих для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов`язання первинному кредитору належним.

Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у платі новому кредиторові. А може впливати на визначення боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора.

Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредиторові за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання, не припиняє зобов`язань сторін за кредитним договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора.

Таким висновок відповідає правовій позиції, що викладена у постанові Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 555/2428/15-ц (провадження № 61-33585св18).

Таким чином у позивача виникло право вимоги до відповідача за договором № 0-1 від 08.01.2021, як у правонаступника первісного кредитора.

Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору та договору про відступлення права вимоги відповідач має сплатити товариству 4000,00 грн. основної заборгованості за кредитом та 1920,00 грн. заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2 кредитного договору за ставкою 1,6 % за кожен день користування кредитом (а.с.11).

Відповідно пункту 2.4.1 кредитного договору позичальник зобов`язаний у встановлений договором строк повернути кредит та сплатити проценти за його користування (а.с.11).

Пунктом 3.3. договору передбачено, що у випадку порушення строків повернення кредиту, встановлених пунктом 1.3. договору (з урахуванням пролонгації строку дії договору), позичальник сплачує плату за користування кредитом за підвищеною ставкою - 3,5 % від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожен день користування кредитом понад строк, зазначений у пункті 1.3 цього договору (а.с.11 на зворотному аркуші).

У п. п. 5.2-5.2.2 позичальник, підписуючи даний договір, засвідчив, що ознайомлений, повністю розуміє та погоджується з усіма умовами та змістом договору, додатків до нього та Правил і зобов`язується їх дотримуватись; інформація, надана товариством, забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги за цим договором без нав`язування її придбання.

Згідно п. 4.14 Правил впродовж терміну договору позичальник має право продовжити строк його дії (зробити пролонгацію), сплативши нараховані % по кредиту (до закінчення терміну договору), при цьому, продовження відбувається на строк, зазначений у договорі при отримання кредиту, та дає з дати сплати нарахованих %. Також, для продовження договору можливо скористатися послугою пролонгації "за комісію", сплативши комісію, яка відображена в особистому кабінеті. Строк пролонгації договору "за комісію" становить 7 або 14 днів (а.с.21).

Судом встановлено, що строк дії кредитного договору № 0-1 від 08.01.2021 сторонами визначений 30 днів (а.с.11).

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про вчинення позичальником дій, які обумовлені в п. 4.14 Правил, отже кредитний договір закінчив свою дію 07.02.2021 (а.с.12 на зворотному аркуші).

Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18) дійшла висновків про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. При цьому вказала, що зі спливом строку кредитування припинилося і право позивача нараховувати проценти за кредитом.

Подібні правові висновки викладено також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження №14-318цс18).

Із матеріалів справи вбачається, що вимог про стягнення відсотків згідно положень ст. 625 ЦК України позивачем в даному позові заявлено не було.

Необхідно також врахувати, що пункт 3.3 кредитного договору чітко передбачає нарахування відсотків за підвищеною ставкою - 3,5 % від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожен день користування кредитом, а не за кожен день прострочення, та у разі пролонгації договору.

Враховуючи викладене, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення 14 600,00 грн відсотків, нарахованих позивачем на підставі п. 3.3 кредитного договору після закінчення строку кредитування (закінчення строку дії договору).

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновків про задоволення позовних вимог в частині стягнення 5920,00 грн. заборгованості, що складається із заборгованості за кредитом у розмірі 4000,00 грн. та заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 1920,00 грн., відповідно до п. 1.2 кредитного договору за ставкою 1,6 % за кожен день користування кредитом. В іншій частині в позові необхідно відмовити.

Судовий збір підлягає розподілу із врахуванням положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У позовній заяві позивач просив також стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 9000 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За вимогами статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частин четвертої-шостої статті 137 ЦК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Водночас, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи і витраченого адвокатом часу.

З урахуванням конкретних обставин справи, суд може обмежити розмір витрат на професійну правничу допомогу з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Суд враховує, що з огляду на положення п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України та враховуючи реально надані послуги у цій справі, доказове наповнення матеріалів справи та їх об`єм, враховуючи категорію складності справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, реальності адвокатських витрат, обґрунтованими та справедливими є витрати на правничу допомогу в розмірі 2000 грн. На думку суду, такі витрати є обґрунтованими, співмірними зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), відповідають критеріям дійсності, необхідності та розумності.

Керуючись ст. ст. 141, 206, 258-259, 265, 268, 354, 355 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «Ріальто», в інтересах якого діє представник Руденко Костянтин Васильович до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія», , заборгованість за договором №0-1 від 08.01.2021, яка виникла станом на 22.08.2023 в розмірі 5 920 (п`ять тисяч дев`ятсот двадцять) гривень 00 коп., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 4000,00 грн. та заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2 кредитного договору за ставкою 1.6% за кожен день користування кредитом за період з 08.01.2021 по 07.02.2021 (включно) у розмірі 1920,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія», судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок та витрати на правничу допомогу у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, суд вважає необхідним зазначити у резолютивній частині рішення наступні дані:

Позивач Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія», , (місце розташування за адресою: 03124, м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, буд. 4);

Представник позивача - Руденко Костянтин Васильович (адреса знаходження: АДРЕСА_2 );

Відповідач ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , (місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 );

Представник відповідача адвокат Гейко Валерій Іванович (адреса місця знаходження: АДРЕСА_3 ).

Суддя: С.В.Чудопалова