Номер провадження: 22-ц/813/2945/25
Головуючий у першій інстанції Сегеда О. М.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

06.02.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Лозко Ю.П., Назарової М.В.,

за участю секретаря судового засідання Крупської М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 31 жовтня 2024 року,

за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів

в с т а н о в и в:

У вересня 2024 року ОСОБА_2 звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів, в обґрунтування якого зазначив, що 25.01.2022 року ОСОБА_2 видав ОСОБА_3 та ОСОБА_1 нотаріально посвідчену довіреність, на підставі якої уповноважив зазначених осіб, які діють незалежно один від одного, експлуатувати та розпоряджатися належним позивачу автомобілем BMW 3ER REIHE, VIN - НОМЕР_1 з правом управління, продажу, обміну, оренди, страхування, одержання грошей та страхових виплат, виїзду за кордон. З відповіді Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві № 31/26-939аз від 12.07.2024 року позивачу стало відомо, що транспортний засіб BMW 3ER REIHE, VIN - НОМЕР_1 було перереєстровано 28 вересня 2022 року на ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного в ТСЦ № 8048/2022/3425686 від 27.09.2022 року. Договір було укладено між ОСОБА_2 , від імені якого діяв ОСОБА_1 , та ОСОБА_4 . Отримані від продажу автомобіля BMW 3ER REIHE, VIN - НОМЕР_1 грошові кошти у розмірі 250000,00 грн були використані відповідачем у власних цілях. На дату подання позовної заяви відповідачем не повернуто грошові кошти позивачу.

Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 297152,50 грн, які складаються з: 250000 грн - отримані за договором купівлі-продажу № 8048/2022/3425686 від 27.09.2022 року; 32750,00 грн - інфляційні втрати; 14402,50 грн - три відсотка річних від простроченої суми; стягнути з відповідача судові витрати.

29.10.2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просив суд застосувати заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту, в тому числі й заборони відчуження, на транспортний засіб марки BMW, модель 530, 2001 року випуску, VIN-код НОМЕР_2 , право власності на який зареєстровано 15.12.2023 року за ОСОБА_1 ; застосувати заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту, в тому числі й заборони відчуження, на транспортний засіб марки TOYOTA, модель CAMRY, 2018 року випуску, VIN-код НОМЕР_3 , право власності на який зареєстровано 11.09.2024 року за ОСОБА_1 .

В обґрунтування заяви ОСОБА_2 зазначив, що відповідач, будучи повіреним позивача, відчужив майно останнього, проте не передав отримані в результаті відчуження грошові кошти в загальному розмірі 250000,00 грн, крім того, відповідно до ст. 11, ч. 1, ч. 2 ст. 509, ч. 2 ст. 625 ЦК України нараховано до стягнення з відповідача на користь позивача 32750,00 грн (інфляційні втрати) та 14402,50 грн (3% річних від простроченої суми), а всього 47152,50 грн.

ОСОБА_2 посилається, що у випадку задоволення позовних вимог, між позивачем та відповідачем виникнуть відносини кредитора та боржника, отже в разі несплати відповідачем свого зобов?язання, позивач матиме право задовольнити свої вимоги за рахунок майна відповідача, а саме транспортних засобів. Посилається, що відповідач як власник транспортних засобів може їх відчужити, що утруднить або унеможливить виконання рішення суду. За рахунок транспортних засобів може гарантуватися погашення заборгованості відповідача перед позивачем, а відчуження транспортних засобів відповідачем спричинить до проведення зайвих процесуальних дій в рамках виконавчого провадження. Позивач вважає, що залишення за відповідачем права розпоряджатися транспортними засобами може спричинити до укладення останнім фраудаторних правочинів та відповідно подальших судових процесів, відповідач не отримує важкого тягаря, через обмеження у праві відчужувати транспортні засоби, в той час як позивач може зазнати фінансових, часових та моральних втрат, якщо за відповідачем залишити вказане право.

Малиновський районний суд м. Одеси ухвалою від 31 жовтня 2024 року заяву представника ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів задовольнив, наклав арешт, в тому числі й заборону відчуження, на транспортний засіб марки «BMW», модель 530, 2001 року випуску, VIN-код НОМЕР_2 , право власності на який зареєстровано 15 грудня 2023 року за ОСОБА_1 , наклав арешт, в тому числі й заборону відчуження на транспортний засіб марки «TOYOTA», модель CAMRY, 2018 року випуску, VIN-код НОМЕР_3 , право власності на який зареєстровано 11 вересня 2024 року за ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, керуючись положеннями ч. 1, 2 ст. 149, 150 ЦПК України, дійшов висновку що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 31.10.2024 року у справі №521/14018/24 скасувати та прийняте нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви представника ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вид забезпечення позову не є співмірним із заявленими позивачем вимогами, оскільки ринкова вартість належного ОСОБА_1 транспортного засобу марки «BMW», модель 530, 2001 року випуску, VIN-код НОМЕР_2 складає 230000 грн; ринкова вартість належного ОСОБА_1 транспортного засобу марки «TOYOTA», модель CAMRY, 2018 року випуску, VIN-код НОМЕР_3 , складає 900000 гривень. Водночас, позивач звернувшись із позовною заявою до відповідача просить стягнути грошові кошти в сумі 250000 грн, що отримані за договором купівлі-продажу № 8048/2022/3425686 від 27.09.2022 року та інфляційні витрати.

Скаржник посилається, що позивачам не доведено те, що на даний час відповідачем вчиняються активні дії щодо, зокрема відчуження майна з метою уникнення виконання рішення суду у даній справі, а також не надано жодних доказів які б свідчили про такий намір, крім того, судом застосовано спосіб забезпечення позову, що не передбачений ЦПК України.

Одеський апеляційний суд ухвалою від 15.11.2024 року відкрив апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою, роз`яснив ОСОБА_2 право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу у письмовій формі.

ОСОБА_1 копію ухвали про відкриття провадження від 15.11.2024 року отримав 16.11.2024 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

Представник ОСОБА_2 адвокат Гаращак В.В. копію ухвали про відкриття провадження від 15.11.2024 року та копію апеляційної скарги отримав 16.11.2024 року та 13.11.2024 року відповідно, в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідками.

Від представника ОСОБА_2 адвоката Гаращака В.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в обґрунтування якого зазначено, що скаржник дійшов не правильного висновку щодо вартості арештованих транспортних засобів та хибно тлумачить норми права та судову практику щодо принципу співмірності виду забезпечення позову із заявленими позовними вимогами; відповідач хибно розуміє питання доказування наміру відчужити арештоване майно; аргумент відповідача, що судом застосовано спосіб забезпечення позову, не передбачений цивільним процесуальним кодексом України, не відповідає правовим нормам та усталеній судовій практиці.

Сторони в судове засідання не з`явились про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

ОСОБА_1 судову повістку отримав 12.12.2024 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

ОСОБА_2 судову повістку отримав 19.01.2025 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Представник ОСОБА_2 адвокат Гаращак В.В. судову повістку отримав 12.12.2024 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами по справі існує спір про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 297152,50 грн, які складаються з: 250000,00 грн - отримані за договором купівлі-продажу № 8048/2022/3425686 від 27 вересня 2022 року; 32750, 00 грн інфляційні втрати; 14402,50 грн три відсотка річних від простроченої суми, забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи. Воно полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України визначено переляк видів забезпечення позову. Так, позов забезпечується шляхом: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

В п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9 роз`яснено про те, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Апеляційний суд зауважує, що забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи. Воно полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості, адекватності та співмірності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду, імовірності ускладнення чи непоновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що «…під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

З матеріалів справи вбачається, що в жовтні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, посилаючись на те, що між сторонами по справі існує спір про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 297152,50 грн, оскільки ОСОБА_1 відчужив майно ОСОБА_2 , проте не передав останньому отримані в результаті відчуження грошові кошти. Зазначив, що невжиття заходів забезпечення позову, тягне за собою реальну загрозу невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду.

ОСОБА_2 в заяві про забезпечення позову вказував, що ОСОБА_1 є власником транспортного засобу марки BMW, модель 530, 2001 року випуску, VIN-код НОМЕР_2 та транспортного засобу марки TOYOTA, модель CAMRY, 2018 року випуску, VIN-код НОМЕР_3 .

Просив суд застосувати заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту, в тому числі й заборони відчуження, на транспортний засіб марки BMW, модель 530, 2001 року випуску, VIN-код НОМЕР_2 , право власності на який зареєстровано 15.12.2023 року за ОСОБА_1 ; застосувати заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту, в тому числі й заборони відчуження, на транспортний засіб марки TOYOTA, модель CAMRY, 2018 року випуску, VIN-код НОМЕР_3 , право власності на який зареєстровано 11.09.2024 року за ОСОБА_1 .

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

У випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 03.03.2023 у справі №905/448/22, Верховний Суд у постанові від 11.12.2023 року у справі № 904/1934/23.

З витягів з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 29.10.2024 року ОСОБА_1 належать: транспортний засіб марки BMW, модель 530, 2001 року випуску, VIN-код НОМЕР_2 та транспортний засіб марки TOYOTA, модель CAMRY, 2018 року випуску, VIN-код НОМЕР_3 .

Ринкова вартість належного ОСОБА_1 транспортного засобу марки «BMW», модель 530, 2001 року випуску, VIN-код НОМЕР_2 складає 230000 грн; ринкова вартість належного ОСОБА_1 транспортного засобу марки «TOYOTA», модель CAMRY, 2018 року випуску, VIN-код НОМЕР_3 , складає 900000 гривень, що підтверджується роздруківками інформації із сайту Авто Ріа доданими до апеляційної скарги та прийняті апеляційним судом, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті. У цій справі заява про забезпечення розгляду розглянута судом без повідомлення учасників справи, тому ОСОБА_1 не міг надати докази додані до апеляційної скарги.

ОСОБА_2 під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції доказів щодо вартості транспортних засобів не надано.

Предметом позову у цій справі є майнова вимога про стягнення коштів в сумі 297152,50 грн, яка є значною, тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, взявши до уваги подані позивачем докази щодо наявності між сторонами спору щодо стягнення коштів дійшов правильного висновку, про наявність підстав для застосування заходів забезпечення позову у цій справі.

Саме відповідач повинен доводити недоцільність чи неспівмірність заходів забезпечення позову, про вжиття яких просить позивач у справі про стягнення грошової заборгованості.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.10.2022 року у справі №905/446/22.

Разом з тим, оскільки предметом вказаного спору є стягнення коштів в сумі 297152,50 грн, то саме в межах цієї суми слід накласти арешт на належне майно відповідача.

Апеляційний суд вважає, що у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом накладення арешту, в тому числі й заборону відчуження, на транспортний засіб марки «BMW», модель 530, 2001 року випуску, VIN-код НОМЕР_2 , право власності на який зареєстровано 15 грудня 2023 року за ОСОБА_1 слід відмовити, оскільки накладення арешту одночасно на транспортний засіб марки «BMW» та транспортний засіб марки «TOYOTA», не може вважатися співмірним по відношенню до розміру позовних вимог.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17 червня 2022 року у cправі № 908/2382/21 вказано, що «за своєю суттю арешт майна - це тимчасовий захід, який має наслідком накладання заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження. При вжитті такого заходу власник майна не обмежується у правах володіння та користування своїм майном, та не позбавляється їх. Отже накладення арешту на майно не завдасть шкоди та збитків відповідачу, не позбавить його конституційних прав на володіння та користування вказаним нерухомим майном, здійснення господарської діяльності, отримання доходів, сплату податків тощо, а лише тимчасово обмежить право відповідача реалізувати вказане майно третім особам».

Арешт, як заборона на право розпоряджатися майном, включає і обмеження на розпорядження таким майном. Тому при накладенні арешту на майно вжиття додаткових заходів забезпечення, направлених на обмеження розпорядження таким майном, не є необхідним (див. постанову Верховного Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 липня 2024 року в справі № 567/459/23 (провадження № 61-10214св23)).

Суд першої інстанції не врахував, що арешт майна і заборона на відчуження майна є самостійними видами (способами) забезпечення позову, обидва способи за правовою сутністю обмежують право відповідача розпоряджатися спірним майном, але вони є різними для виконання ухвали про забезпечення позову, одночасне їх застосування не є необхідним та співмірним. Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції не мотивував в чому полягає необхідність вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відчуження. Ураховуючи, що метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача у разі існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду, якщо воно буде прийнято на користь позивача, які мають бути співмірними з негативними наслідками, що можуть настати від вжиття цих заходів, колегія суддів вважає, що достатнім та ефективним засобом забезпечення позову є накладення арешту на транспортного засобу марки «TOYOTA», модель CAMRY, 2018 року випуску.

Слід зауважити, що вказаний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпорядження ним.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ураховуючи викладене апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції під час постановлення оскаржуваної ухвали порушено норми процесуального права, тому апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, ухвалу Малиновського районного суду міста Одеси від 31 жовтня 2024 року слід скасувати в частині накладення арешту, в тому числі й заборону відчуження, на транспортний засіб марки «BMW», модель 530, 2001 року випуску, VIN-код НОМЕР_2 , право власності на який зареєстровано 15 грудня 2023 року за ОСОБА_1 , та в цій частині ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом накладення арешту, в тому числі й заборону відчуження, на транспортний засіб марки «BMW», модель 530, 2001 року випуску, VIN-код НОМЕР_2 , право власності на який зареєстровано 15 грудня 2023 року за ОСОБА_1 , відмовити. Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 31 жовтня 2024 року змінити, виключити з абзацу третього резолютивної частини ухвали слова «в тому числі й заборону відчуження». В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 31 жовтня 2024 року в частині накладення арешту, в тому числі й заборону відчуження, на транспортний засіб марки «BMW», модель 530, 2001 року випуску, VIN-код НОМЕР_2 , право власності на який зареєстровано 15 грудня 2023 року за ОСОБА_1 , скасувати та в цій частині ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом накладення арешту, в тому числі й заборону відчуження, на транспортний засіб марки «BMW», модель 530, 2001 року випуску, VIN-код НОМЕР_2 , право власності на який зареєстровано 15 грудня 2023 року за ОСОБА_1 , відмовити.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 31 жовтня 2024 року змінити, виключити з абзацу третього резолютивної частини ухвали слова «в тому числі й заборону відчуження».

В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 12 лютого 2025 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді Ю.П. Лозко

М.В. Назарова