Ухвала

Іменем України

13 лютого 2025 року

м. Київ

справа № 752/7887/24

провадження № 61-17314ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 26 червня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення боргу за борговою розпискою,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просив стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 суму боргу за розпискою у розмірі 5 388 600,00 грн, суму інфляційних втрат у розмірі

63 904,32 грн та 3 проценти річних у розмірі 108 419,41 грн.

Разом з позовною заявою ОСОБА_2 подав заяву про забезпечення позову, в якій просив забезпечити позов шляхом накладення арешту на грошові кошти, які знаходяться на всіх рахунках у всіх банківських або інших фінансово-кредитних установах та на рухоме чи нерухоме майно ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) та ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) в межах суми позову у розмірі 5 560 923, 73 грн, до набрання законної сили рішенням суду у цій справі.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 26 червня 2024 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду

від 13 листопада 2024 року, заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову задоволено.

Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, які знаходяться на всіх рахунках у всіх банківських або інших фінансово-кредитних установах та на рухоме чи нерухоме майно ОСОБА_3 та

ОСОБА_1 в межах суми позову у розмірі 5 560 923, 73 грн, до набрання законної сили рішенням суду у цій справі.

Судові рішення аргументовано наявністю спору між сторонами та тим, що вжиті заходи забезпечення позову є обґрунтованим, достатнім та співмірним видом забезпечення позову, а невжиття таких заходів може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду.

25 грудня 2024 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 26 червня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 листопада 2024 року.

Касаційну скаргу мотивує тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами необхідність застосування забезпечення позову та не зазначено жодних обґрунтувань, яким чином незабезпечення позову може реально утруднить або унеможливить виконання рішення про стягнення грошових коштів, які саме дії безпосередньо відповідача ОСОБА_1 свідчать про його наміри відчужити будинок тощо або навмисно уникнути цивільної відповідальності. Крім того, накладаючи арешт на грошові кошти, які знаходяться на всіх рахунках у всіх банківських або фінансово-кредитних установах та на рухоме чи нерухоме майно ОСОБА_1 , суди не з`ясували, яка орієнтовна вартість майна, що належить на праві власності скаржнику, чи порушене правило про співмірність.

Посилається на неврахування висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року в справі № 381/4019/18,

від 11 листопада 2020 року в справі № 932/14900/19.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову

у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Суд, обираючи вид забезпечення позову, у кожному випадку повинен обирати такий спосіб, який у найбільший мірі спрямований на забезпечення предмету спору.

Відповідно до положень статті 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі

№ 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову ОСОБА_2 просив застосувати вид забезпечення позову, шляхом накладення арешту на грошові кошти, які знаходяться на всіх рахунках у всіх банківських або інших фінансово-кредитних установах та на рухоме чи нерухоме майно ОСОБА_3 та

ОСОБА_1 в межах суми позову у розмірі 5 560 923, 73 грн, до набрання законної сили рішенням суду у цій справі.

Із матеріалів справи вбачається, що між сторонами виник спір щодо зобов`язань відповідача за укладеним 25 березня 2007 року договором позики (боргова розписка) на суму 140 000 доларів США.

Встановивши, що між сторонами дійсно виник спір щодо стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 5 388 600,00 грн, інфляційних втрат у розмірі 63 904,32 грн та 3 проценти річних у розмірі 108 419,41 грн, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про необхідність задоволення заяви позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, які знаходяться на всіх рахунках у всіх банківських або інших фінансово-кредитних установах та на рухоме чи нерухоме майно ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в межах суми позову у розмірі 5 560 923, 73 грн. При цьому, судами обґрунтовано зазначено, що забезпечення позову повинно застосовуватися в межах ціни позову.

Доводи касаційної скарги дублюють доводи апеляційної скарги на які суд апеляційної інстанції надав вичерпну відповідь, такі аргументи зводяться до незгоди з оскаржуваними судовими рішеннями та не спростовують висновків судів попередніх інстанцій.

Висновки суду апеляційної інстанції не суперечать правовим позиціям Верховного Суду, викладених у постановах на які посилається заявник у касаційній скарзі.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що касаційна скарга, подана на судові рішення, якими вирішено процесуальне питання, є необґрунтованою. Правильне застосовування норм статей 149-150 ЦПК України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності оскаржуваних судових рішень.

Керуючись статтями394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Обухівського районного суду Київської області

від 26 червня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду

від 13 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення боргу за борговою розпискою.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:М. Є. Червинська
Є. В. Коротенко В. М. Коротун