Справа № 307/1839/24
Провадження № 2/307/414/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2025 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді - Бряник М.М.,

секретар судового засідання - Скирчук В.Й.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції в залі суду міста Тячів у порядку загального позовного провадження з викликом сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , де треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування Дубівської селищної ради Тячівського району Закарпатської області, Виконавчий комітет Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області, як органу опіки та піклування, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_1 про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник, адвокат Єрмак Олег Віталійович, звернувся в суд з позовною заявою до ОСОБА_3 , де третя особа орган опіки та піклування Дубівської селищної ради Тячівського району, Закарпатської області про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування вимог позовної заяви представник позивача зазначає, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , є батьками дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

20 травня 2021 року рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області ухваленим у справі №307/743/21 шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Стверджує, що ще під час розгляду справи у суді ОСОБА_3 перестала приділяти дитині належну увагу. Одразу після розірвання шлюбу ОСОБА_2 , забрав дитину та виїхав з нею на постійне місце проживання до Київської області. Причини такого рішення полягають у тому, що відповідач систематично не цікавилась питаннями виховання доньки, часто йшла здому, залишаючи дітей наодинці. Забувала приготувати їсти, додому поверталася після опівночі. За час спільного проживання з відповідачем, ОСОБА_5 була відверто занехаяна, втратила звичку щоранку розчісуватися, погано вчилась у школі. Позивач, працюючи в Києві, був позбавлений можливості регулярно навідувати дітей, але зрозумівши, що з відповідачкою діти лишилися фактично без догляду, був змушений забрати доньку до себе в Київ. Станом на сьогодні позивач ОСОБА_2 з донькою ОСОБА_4 проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник позивача вказує, що відповідачка станом на сьогодні життям доньки не цікавиться, не бере участь у її утриманні та вихованні. Відповідачку не знають в школі, оскільки вона не бере жодної участі у шкільному та позакласному житті дитини. Питання з лікуванням доньки також одноособово вирішується позивачем. Позивач намагався вплинути на відповідачку про необхідність зміни свого ставлення до виховання доньки, однак через перебування останньої за кордоном це виявилось неможливим. Відповідачка свідомо обрала спосіб життя, в якому доньці немає місця, немає обов?язку щодо виховання та забезпечення дитини. При цьому, між відповідачкою та донькою втрачено психоемоційний зв?язок, втрата зв?язку відбулася внаслідок безвідповідального ставлення матері до виконання свого батьківського обов?язку щодо виховання доньки та спілкування з нею. Враховуючи наведене просить позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 батьківських прав щодо неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 04.06.2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, розгляд справи постановлено проводити у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, залучено до участі в справі Виконавчий комітет Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області як органу опіки та піклування і покладено обов`язок подати висновок щодо розв`язання спору між сторонами.

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 02.09.2024 року залучено до участі справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 01.10.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Постановленою в судовому засіданні ухвалою від 04.02.2025 відмовлено у задоволенні клопотання представника ІНФОРМАЦІЯ_8 про відкладення судового засідання призначеного на 04.02.2025.

20.09.2014 року начальник ІНФОРМАЦІЯ_9 №12232 від 19.09.2024 року подано до суду відзив на позовну заяву, у якому просить у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав відмовити. Посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_10 шляхом перевірки в автоматизованій інформаційно-телекомунікаційній системі (AITC) «Оберіг» встановив, що позивач ОСОБА_2 , як військовозобов?язаний, не виконав свого обов?язку і досі не став на військовий облік та не уточнив свої облікові дані, як це передбачено пунктом 22 Постанови Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. №560. На думку ІНФОРМАЦІЯ_8 , вищевказана обставина має істотне значення під час вирішення даного спору, оскільки відповідно до абз. 4 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов?язані чоловіки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) позбавлений батьківських прав. На представника ІНФОРМАЦІЯ_8 , подання позову про позбавлення відповідачки батьківських прав, включає встановлення юридичного факту самостійного виховання дитини батьком без участі матері, що не виключає того, що в даному випадку позивач намагається використати приватно-правовий інструментарій для здійснення спроби звільнення від конституційного обов?язку, передбаченого статтею 65 Конституції України. З цих підстав, просить суд у задоволенні позову відмовити.

23.09.2024 року представник позивача, адвокат Єрмак О.В. подав до суду відповідь на відзив, у якому вказує, що в позовній заяві йдеться про позбавлення батьківських прав відповідачки, яка перебуває за межами країни проживання дитини та не збирається повертатися поки не закінчиться збройна агресія росії. Вказує, що наразі єдина людина, яка може подбати про дитину це її батько - позивач, з яким вона проживає. Позивач зробив все для того, що б уникнути крайнього заходу позбавлення батьківських прав матері, однак остання до України повертатися не бажає. З цих підстав вказує, що може виникнути ситуація, коли не задовольнивши позовну заяву про позбавлення батьківських прав, дитина залишиться сама без батька та без матері і без засобів для існування.

Позивач будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився.

Разом з цим, в судовому засіданні 07.11.2024 року в режимі відеоконференції позивач пояснив, що вперше дитину забрав під час літніх канікул у 2020 році, потім ще декілька разів вона їздила в селище, однак у 2021 року перевір навчатися до Броварського ліцею і дочка почала проживати разом з ним. Наразі дитина відвідує додаткові спортивні заняття. Він наглядає за дитиною, готує їжу. Вказав, що як би не війна не робив би цього нічого, а так приходиться робити, щоб дитина не залишилася одна. Зазначає, що наразі забезпечує і старшу дочку, яка навчається на заочній формі навчання в м. Київ, але проживає в Чехії. Мати дівчинки навіть не телефонує, дитина спілкується лише з бабусею, яка запрошує дитину погостювати на невеликий термін та виховувати її не згідна. Зазначає, що дочка вчиться добре, є старостою в класі, найбільше полюбляє математику та географію. Він допомагає їй у навчанні. Вказав, що порушення питання позбавлення відповідачки батьківських прав пов`язано з воєнним станом в країні, що у випадку як його призвуть на військову службу дитина залишиться сама, ніхто за нею не буде доглядати. З цього приводу спілкувався з відповідачкою через їх старшу дочку, наслідки пояснював.

Представник позивача, адвокат Єрмак О.В. в судовому засіданні позовну заяву підтримав та просив позов задовольнити виходячи з поданих доказів та позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 батьківських прав щодо неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Відповідачка будучи, відповідно до положень п.4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення за штрих кодовими ідентифікаторами №№188, 847, 574, 101, 2, 743, 624, 621, в судове засідання не з`явилася та про причини неявки суду неповідомила.

Представник органу опіки та піклування Дубівської селищної ради Тячівського району Закарпатської області будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася. 05.11.2024 року представник третьої особи подала до суду заяву у якій просить, розгляд справи проводити без їх участі.

Представник Виконавчого комітету Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. 09.08.2024 року представник третьої особи надіслала до суду заяву у якій просить, розгляд справи проводити без участі представника третьої особи.

Представник третьої особи ІНФОРМАЦІЯ_9 будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. 04.02.2025 заявив клопотання про відкладення розгляду справи у задоволенні якого постановленою в судовому засіданні 4.02.2025 ухвалою, відмовлено.

Представник третьої особи ІНФОРМАЦІЯ_11 будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. 25.09.2024 року до суду надіслав заяву, у якій просить розгляд справи проводити без участі представника ІНФОРМАЦІЯ_12 .

Заслухавши пояснення позивача, його представника, думку неповнолітньої ОСОБА_4 , дослідивши всі матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст. ст. 13, 76, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 виданого 09.08.2012 року виконкомом Дубівської селищної ради Тячівського району Закарпатської області України, сторони являються батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.12).

З відповіді на запит №02-35/31 від 04.03.2024 року начальника служби у справах дітей Дубівської селищної ради М.Ребар вбачається, що за результатами з`ясування обставин та вжиття заходів щодо проведення бесіди з ОСОБА_3 встановлено, що остання перебуває за кордоном на заробітках, на телефонні дзвінки та повідомлення не відповідала (а.с.13).

З довідки №01/24 від 15.01.2024 року виданої ОСОБА_6 вбачається, що дитина на прийомі у лікаря була з батьком ОСОБА_2 (а.с.14).

З довідки №1 та №2 від 13.01.2024 року виданої спілкою Садівницьких товариств масиву «Богданівський» вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 дійсно є членом ОК СТ «Медик» та постійно проживають в АДРЕСА_1 (а.с.15).

Заочним рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області ухваленим 20 травня 2021 року у цивільній справі №307/743/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 шлюб між сторонами, розірвано. (а.с.17-19).

З повідомлення голови Броварської районної військової адміністрації Київської області №1785/01-12 від 05.03.2024 року вбачається, що до Служби у справах дітей та сім`ї Броварської РДА не надходило звернень ОСОБА_3 з приводу перешкоджання їй у вихованні батьківських обов`язків стосовно її доньки ОСОБА_4 (а.с.20).

Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Великодимерської селищної ради Тячівського району Закарпатської області від 16.07.2024 року №374, орган опіки та піклування прийшов до висновку про надання згоди на позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно доньки ОСОБА_4 .

Зі змісту вказаного висновку випливає, що 26.06.2024 спеціалістом Служби було проведено бесіду з ОСОБА_2 в ході якої останній повідомив, що він є батьком малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Матір?ю є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Донька проживала разом з матір?ю в АДРЕСА_2 , в будинку який він побудував. Він проживав окремо, оскільки працював у Київській області. Згодом від сусідів почали надходити скарги, що дружина не приділяє уваги доньці, не забезпечує її харчуванням, одягом. Донька до школи ходила голодна, в брудному одязі. Тому близько трьох років тому він забрав ОСОБА_5 до себе. Дружина проти цього не заперечувала. Він влаштував доньку до школи, забезпечує необхідним харчуванням, лікуванням, необхідними речами. У травні 2021 року вони з дружиною розлучилися. Вона на даний час проживає в Чехії. Життям ОСОБА_5 , її здоров?ям, навчанням не цікавиться, не телефонує щоб просто поспілкуватися, не надає матеріальної допомоги. Вона ухиляється від виконання батьківських обов?язків, тому він звернувся до суду з позовом про позбавлення матері батьківських прав.

26.06.2024 спеціалістом Служби було проведено бесіду з малолітньою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Дитина охоче йшла на контакт та відверто відповідала на питання. У ході бесіди дівчинка повідомила, що її звати ОСОБА_5 . Розповіла, що раніше проживала з мамою в АДРЕСА_2 . Тато проживав окремо. Мама не цікавилася її навчанням, друзями, життям, вони не спілкувалися, кожен був сам по собі. Мама їй не готувала їсти, не купувала одяг. До школи вона ходила брудна, в брудному одязі. Потім тато приїхав та забрав її. З татом жити їм добре. Він її не ображає, дбає про неї, забезпечує необхідними речами, харчуванням, возить до школи. Перед війною вона їздила до бабусі, ходила відвідувати старшу сестру, яка проживала з мамою. Мама запитала в неї, чому вона приїхала, та сказала, щоб вона жила з татом. Мама їй не дзвонить, не приїжджає, щоб побачитись, та вона й не має бажання з нею бачитися. Надалі бажає проживати з татом. Знає, що тато вирішує питання позбавлення батьківських прав мами і вона це підтримує. Спеціалістом Служби було роз?яснено малолітній про наслідки позбавлення батьківських прав її матері ОСОБА_3 .

З листа Служби у справах дітей Дубівської селищної ради від 01.07.2024 №02-35/134 вбачається, що працівники служби у справах дітей Дубівської селищної ради та фахівець центру надання соціальних послуг Дубівської селищної ради виїхали по місцю проживання матері ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за адресою: АДРЕСА_2 , а також за зареєстрованим місце проживання: АДРЕСА_3 , для з?ясування обставин та вжиття відповідних заходів. При обстеженні умов проживання з?ясовано, що мати дитини ОСОБА_3 знаходиться за кордоном на заробітках.

Зі слів сусідів та бабусі ОСОБА_7 її дочка змушена була виїхати за кордон на заробітки, так як в селищі немає роботи, яка могла б достатньо забезпечити. її потреби та дітей. Стверджує, що дочка дуже любить дитину, яка їй приходиться онучкою, намагається дбати про неї, в телефонному режимі постійно з нею спілкується. Вітає дитину з днем народження та іншими святами, по мірі можливості надсилає подарунки. Влітку на канікули онучка ОСОБА_5 приїжджала до них на відпочинок, протягом трьох місяців вони дбали про неї. 15.07.2024 спеціалістом Служби, за допомогою застосунку «VIBER», проведено бесіду з матір?ю ОСОБА_3 . Остання повідомила, що на даний час проживає та працює в Чехії. Повертатись в Україну не планує, оскільки там війна. Не знає чому ОСОБА_2 вирішив позбавити і батьківських прав, оскільки доньку ОСОБА_6 вона любить, телефонує їй, цікавиться її життям. Дитина щороку приїздить до бабусі, де гостює тривалий час. Вважає, що дитині потрібні і мати і батько, а тому заперечує проти позбавлення її батьківських прав. На запитання спеціаліста, про можливість забрати дитину на виховання до себе, відповіла, що в Києві триває війна, тому вона не може приїхати. Грошей дитині не перераховує, оскільки заробляє мало.

Враховуючи вищевикладене, з метою захисту прав та інтересів дитини, відповідно до протоколу комісії з питань захисту прав дитини від 16.07.2024 № 16, орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , по відношенню до її малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у зв?язку з ухиленням матері від виконання своїх батьківських обов?язків (а.с. 84-89).

З матеріалів наданих третьою особою виконавчим комітетом Великодимерської селищної ради Тячівського району Закарпатської області до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав від 16.07.2024 року №374 вбачається наступне.

З довідки про проходження попереднього, періодичного та позачергового психіатричних оглядів, №4429 від 24.06.2024 року виданої лікарем ОСОБА_8 вбачається, що за результатами огляду ОСОБА_2 , психіатричні, у тому числі спричинені вживанням психоактивних речовин, протипоказань для виконання опіки та піклування відсутні (а.с.90).

З характеристик виданих директором Броварського ліцею №8 Холодний А.В. ОСОБА_2 та ОСОБА_4 вбачається, що ОСОБА_2 постійно займається вихованням, завжди цікавиться навчанням доньки, а ОСОБА_5 за роки навчання зарекомендувала себе старанною, дисциплінованою ученицею, врівноважена, наполеглива, працездатна (а.с.91-97).

З характеристики та довідки №ПБК00000001 від 20.06.2024 року виданої ТОВ "Проектно-будівельна компанія "Про100" ОСОБА_2 , вбачається, що з 22.07.2022 року працює в ТОВ "Проектно-будівельна компанія "Прор100" на посаді майстра будівельних та монтажних робіт будівельної дільниці, за час роботи зарекомендував себе як надійний, сумлінний та кваліфікований спеціаліст та отримав дохід у період з 01.12.2023 по 31.05.2024 в розмірі 40 026,71 (а.с.92, 93).

З довідки №1 та №2 від 13.01.2024 року виданої спілкою Садівницьких товариств масиву «Богданівський» вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 дійсно є членом ОК СТ «Медик» та постійно проживають в АДРЕСА_1 (а.с.94).

З довідки №01/24 від 15.01.2024 року виданої ОСОБА_6 вбачається, що дитина на прийомі у лікаря була з батьком ОСОБА_2 (а.с.95).

З довідки №403 від 27.06.2024 виданої директором Броварського ліцею №8 А.Холодний вбачається, що ОСОБА_4 навчається в 7-Є класі Броварського ліцею №8 (а.с.96).

З акта обстеження умов проживання №175 від 26.06.2024 року складеного спеціалістами служби у справах дітей та сім`ї Великодимерської сільської ради вбачається, що умови проживання задовільні, в будинку чисто та просторо. ОСОБА_2 пояснив, що колишня дружина ОСОБА_3 не приймала участі у вихованні доньки, тому близько 3-х років забрав доньку до себе, мати з того часу донькою не цікавиться, не забезпечує матеріально, ухиляється від виконання батьківських обов`язків (а.с.98).

В довідці № 377 від 27.06.2024 року та висновку оцінки потреб сім`ї виданих начальником управлінням соціального захисту населення Великодимерської селищної ради М.Рогова вказано, що ОСОБА_2 під соціальним супроводом не перебуває (а.с.99-102).

Згідно довідки №02-35/15 від 26.06.2024 року виданої в.о. директора Центру надання соціальних послуг Дубівської селищної ради вбачається, що за результатом візиту за місцем проживання ОСОБА_3 , така була відсутня, і за словами сусідів не проживає за вказаною адресою. (а.с.103).

З листа №02-35/134 від 01.07.2024 року начальника служби у справах дітей Дубівської селищної ради М.Ребар вбачається, що працівниками служби у справах дітей Дубівської селищної ради при обстеженні умов проживання ОСОБА_3 з`ясовано, що така знаходиться за кордоном на заробітках. Зі слів сусідів та бабусі ОСОБА_9 ОСОБА_10 змушена була виїхати за кордон на заробітки, так як в селищі немає роботи, яка б могла достатньо забезпечити її та дітей потреби (а.с.104).

З акта обстеження умов проживання складеного начальником служби у справах дітей ОСОБА_11 та головним спеціалістом служби у справах дітей М.В.Лиспух вбачається, що з ОСОБА_3 не вдалося поспілкуватися в телефонному режимі, так як на зв`язок з працівниками служби не виходила, на телефонні дзвінки не відповідала, тому з`ясувати її думку щодо позбавлення батьківських прав відносно дитини ОСОБА_6 не вдалося (а.с.105).

З довідки №1568 від 01.07.2024 року виданої виконавчим комітетом Дубівської селищної ради Тячівського району, Закарпатської області вбачається, що ОСОБА_3 має наступний склад сім`ї: ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_13 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.106).

Згідно характеристики від 01.07.2024 року виданої виконавчим комітетом Дубівської селищної ради Тячівського району, Закарпатської області ОСОБА_3 є сезонною робітницею, в громадських місцях дисциплінована, до правопорушень не схильна, шкідливих звичок немає, за час проживання в селищі зарекомендувала себе з позитивної сторони, скарг на її поведінку не надходило (а.с.107).

Згідно (ст. 171 ч.ч.2, 3 СК України) дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору про позбавлення батьківських прав, хоча й не зобов`язаний врахувати думку дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

В забезпечення присутній під час розгляду справи ОСОБА_4 прав, суд відповідно до положень ст. 45 ЦПК України, в присутності представника органу опіки та піклування Дубівської селищної ради Тячівського району Закарпатської області Ребар М.М., заслухав дитину ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 в судовому засіданні зазначила, що їй відомо про спір між батьком і матір`ю. Вказала, що наразі проживає з батьком в с. Богданівка, де їй дуже подобається, є своя кімната, має багато друзів і гарно вчиться. З мамою вона не спілкується, та спілкується тільки з бабусею. Приїзджала до бабусі останній раз на канікули в 2023 році. Матері в цей час вдома не було, і по телефону вони не спілкувалися. Зазначила, що хоче проживати з татом, а не з мамою. Вказала, що також спілкується з старшою сестрою, яка їй дзвонить і пише.

Статтею 150 СК України, передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини.

Згідно частини 4 статті 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

За змістом пункту 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" вказано, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо.

В абзаці 2 п. 16 тієї ж Постанови визначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці звертає увагу, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінки. У своєму рішення (справа "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року) суд зазначав, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага.

Відповідно до ст. 51 Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), в тому числі, й на рівне виховання батьками.

Законодавцем передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 Сімейного кодексу України).

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Статтею 155 Сімейного кодексу України визначено, що здійснення батьками своїх прав та обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.

Положеннями ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Вказаний правовий висновок викладений Верховним Судом в постановах від 11 серпня 2021 року у справі № 621/492/20 та від 12 травня 2021 року у справі № 689/551/20-ц.

Пунктами 1, 3 статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до 6 принципу Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитина для повного та гармонійного розвитку особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, у випадку такої можливості, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і, в будь-якому випадку, в атмосфері любові та духовного і матеріального забезпечення.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100).

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька, матері спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин.

Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17.

Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»).

Тобто, в даному випадку вирішення питання про позбавлення відповідачки батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у її право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним.

З висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , який затверджено рішенням Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області №374 від 16 липня 2024 року вбачається, що орган опіки та піклування виконавчого комітету Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_4 .

Мати, батька може бути позбавлено батьківських прав тільки з вичерпного переліку підстав, визначених частиною першою статті 164 СК України, зокрема, якщо відповідний із батьків ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (ст. 164 ч. 1 п. 2). При розгляді судом спору щодо позбавлення батьківських прав орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим (ст. 19 ч.ч. 4-6 СК України). Тобто, висновок органу опіки та піклування не є абсолютним. Передбачається, що такий висновок повинен бути обґрунтованим, об`єктивним, умотивованим, враховувати істотні для справи обставини.

Повною мірою вищезгаданий висновок органу опіки та піклування цим вимогам не відповідає, його не можна визнати всебічним, об`єктивним щодо суттєвих обставин, які пов`язуються з позбавленням відповідачки батьківських прав щодо доньки. Висновок відображає по суті однобічну позицію, яку представив позивач, та в ньому не враховано викладених в ньому обставин того, що відповідачка любить свою дочку та виїзд її закордон пов`язаний не з ухиленням від виконання нею батьківських обов`язків, а з метою заробітку, і попри те, що наведені у висновку факти та обставини самі по собі мали місце, вони не оцінювалися в контексті дійсних взаємовідносин матері та дитини та реальних дій (бездіяльності, поведінки) матері, тоді як ці обставини впливають на суть, мають істотне значення для правильного, законного і обґрунтованого висновку з чутливого сімейного питання.

Разом з тим, зазначений висновок органу опіки та піклування, його зміст про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки, суд вважає недостатньо обґрунтованим та поверхневим, у ньому не наведено підстав та аргументів, які б вказували на доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав, не вказано про встановлені фактичні обставини ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Натомість, зазначений висновок фактично обґрунтований тим, щоб позбавити батьківських прав ОСОБА_3 , оскільки вона проживає за кордоном та з 2021 дитина проживає з батьком. Разом з цим, у висновку зазначено, що спеціалістом Служби, за допомогою застосунку «VIBER», проведено бесіду з матір?ю ОСОБА_3 . Остання повідомила, що на даний час проживає та працює в Чехії. Повертатись в Україну не планує, оскільки там війна. Не знає чому ОСОБА_2 вирішив позбавити і батьківських прав, оскільки доньку ОСОБА_6 вона любить, телефонує їй, цікавиться її життям. Дитина щороку приїздить до бабусі, де гостює тривалий час. Вважає, що дитині потрібні і мати і батько, а тому заперечує проти позбавлення її батьківських прав.

Тобто, такий висновок не містить обставин, які б вказували на наявність підстав, передбачених ч. 1 ст. 164 СК України, для застосування відносно матері такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав.

Вказаний висновок ґрунтується лише на доводах однієї сторони - позивача, батька дитини та наданих ним документах та недоводить неможливості збереження відносин між дитиною і мамою.

При цьому висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідачки батьківських прав стосовно неповнолітньої дитини не є обов`язковим для суду (частини п`ята, шоста статті 19 СК України), має рекомендаційний характер, та як доказ підлягає дослідженню та оцінці судом на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку.

Відповідно до частин першої, другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї.

Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Разом з тим згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не буде відповідати та сприяти захисту прав та інтересів дитини.

Оскільки ОСОБА_4 тривалий час, а саме з 2021 року проживає разом із батьком ОСОБА_2 , відносини з яким для неї є пріоритетними, з`ясована думка дитини не може вважатися визначальною, переважною підставою при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, оскільки думка дитини не завжди може відповідати її справжнім інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким діти в силу свого віку та життєвого досвіду неспроможні надавати виважену та правильну оцінку.

Неактивність або певна бездіяльність ОСОБА_3 як матері з урахуванням наведеного вище є недостатньою підставою для того, щоб дійти висновку про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити його батьківських прав.

Відсутність емоційного зв`язку між членами родини, що може бути результатом відсутності сталого спілкування чи різних світоглядів, не може бути підставою для позбавлення батьківських прав.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 09 листопада 2020 року в справі № 753/9433/17, провадження № 61-3462св20.

Також, позивач в судовому засідані у вступному слові, обгрунтовуючи підстави подання позову про позбавлення відповідачку батьківських прав, пояснив, що предявлення цього позову до відповідачки зумовлено тим, що у разі його призову за мобілізцією дитина може опинитися без засобів для існування та батьківського піклування.

Позивач не обґрунтував в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення ОСОБА_3 відносно неповнолітньої ОСОБА_4 , батьківських прав та не надав беззаперечних та достатніх доказів, які б підтверджували винну та свідому поведінку ОСОБА_3 щодо ухилення від участі у вихованні доньки, умисне і свідоме нехтування обов`язками матері.

Необґрунтоване та передчасне (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання матері до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини.

Позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав матері щодо дитини, є крайнім заходом впливу, на неї як на особу, яка не виконує батьківських обов`язків, і така вимога не була доведена в належний процесуальний спосіб. На думку суду, з урахуванням встановленого в справі та за наявних умов позбавлення матері батьківських прав щодо доньки наразі суперечило б інтересам дитини, було б передчасним, позаяк можливість належного врегулювання сторонами своїх відносин, пов`язаних із виконанням батьківських обов`язків, не можна вважати втраченою. Так само не є втраченою можливість врегулювання й інших питань, що стосуються інтересів спільної дитини сторін.

Обставини, на які посилався позивач, в тому числі з заначенням в судовому засіданні підстав заявлення даного цивільного позову, повязаного в забезпеченні дитині гарантій батьківського піклування у разі його призову на військову службу, через перебування відповідачки за кордоном, не є достатніми і безумовними підставами для задоволення позову, що розглядається. Водночас відмова в даному позові не звільняє відповідачку від обов`язку брати належну участь у вихованні та утриманні дитини. Суд вважає за необхідне попередити відповідачку про необхідність зміни свого ставлення до виховання дитини та про необхідність у повній мірі і належним чином виконувати батьківські обов`язки, які випливають як із закону, так й із моральних засад суспільства.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, приймаючи до уваги, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на батьків, які не виконують батьківських обов`язків, суд приходить до висновку про передчасність прийняття такого рішення і надання можливості відповідачці змінити ставлення до виховання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Також, необхідно попередити відповідачку про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і покласти на орган опіки та піклування за місцем проживання дитини контроль за виконанням нею батьківських обов`язків.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ч. 1 та ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так як у задоволенні позову відмовлено, то, у відповідності до норм ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судові витрати залишаються за позивачем.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України на підставі ст.ст. 150, 155, 164, 165, СК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , де треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування Дубівської селищної ради Тячівського району Закарпатської області, Виконавчий комітет Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області, як органу опіки та піклування, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_1 про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Попередити ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстровану за адресою АДРЕСА_3 , яка фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , про необхідність змінити ставлення до виховання своєї дитини - доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка фактично проживає за адресою АДРЕСА_1 .

Покласти на орган опіки і піклування Дубівської селищної ради Тячівського району Закарпатської області, контроль за виконанням батьківських обов`язків ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрованою за адресою АДРЕСА_3 , яка фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , щодо дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка фактично проживає за адресою АДРЕСА_1 .

Понесені позивачем ОСОБА_2 судові витрати покласти на позивача ОСОБА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду в тридцяти денний строк з дня його проголошення (складання).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Відомості про учасників справи:

Позивач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , РНОКПП НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування Дубівської селищної ради Тячівського району Закарпатської області, , розташована за адресою: смт. Дубове, вул. Подольського Д., 46, Тячівського району, Закарпатської області.

Залучений до участі у справі відповідно до положень ч.6 ст. 56 ЦПК України, у якості органу опіки та піклування - Виконавчий комітет Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області () розташований за адресою: Київська область, Броварський район, смт. Велика Димерка, вул. Бобрицька, 1.

Треті особи, які не заявлять самостійних вимог щодо предмета спору:

ІНФОРМАЦІЯ_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , що розташований за адресою: АДРЕСА_5 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 , що розташований за адресою: АДРЕСА_6 .

Визначити час складення повного тексту рішення суду 14 лютого 2025 року.

Головуючий М.М. Бряник