Єдиний унікальний номер судової справи 481/1041/22
Номер провадження 22-ц/812/36/25
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

10 лютого 2025 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Коломієць В.В., Самчишиної Н.В.,

з секретарем судового засідання Богуславською О.М.,

за участі:

позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 та її представника Задерецького В.А. ,

представника третьої особи - Макогонюк А.В.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , яка подана її представником - адвокатом Задерецьким Віталієм Анатолійовичем, рішення, яке ухвалено Новобузьким районним судом Миколаївської області 26 вересня 2024 року, під головуванням судді Уманської О.В. в приміщені цього ж суду о 08 год. 20 хв. у цивільній справі

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Мигіївської сільської ради, про визначення місця проживання дитини з батьком

та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Мигіївської сільської ради, Орган опіки та піклування Вільнозапорізької сільської ради Баштанського району Миколаївської області, про визначення місця проживання дитини з матір`ю,

УСТАНОВИЛА:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Мигіївської сільської ради, про визначення місця проживання дитини з батьком.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 24 квітня 2010 року ОСОБА_1 та ОСОБА_6 перебувають у зареєстрованому шлюбі. На даний час у провадженні Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Від шлюбу сторони мають дитину - доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з позивачем.

Між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання дитини, який в досудовому порядку сторонам вирішити не вдається, що підтверджується неодноразовими викликами поліції з даного приводу.

На думку позивача, дитина має проживати разом з ним, оскільки відповідач не займається вихованням доньки та не здійснює контролю за навчальним процесом доньки, який здійснювався в домашніх умовах за заявою матері.

ОСОБА_1 має роботу, самостійний дохід і постійне місце проживання. Спиртними напоями не зловживає, за місцем проживання характеризується позитивно. До доньки відноситься добре, влаштував її до школи на очну форму навчання, контролює виконання нею домашніх завдань, піклується про стан здоров`я дитини, створив належні умови для її проживання.

На думку позивача, донька сторін більше схильна до нього.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_1 просив визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 за місцем його проживання (перебування).

У грудні 2022 року ОСОБА_8 звернулась до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Мигіївської сільської ради, Орган опіки та піклування Вільнозапорізької сільської ради Баштанського району Миколаївської області, про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 24 квітня 2010 року ОСОБА_1 та ОСОБА_6 перебувають у зареєстрованому шлюбі.

Спільне життя між сторонами не склалося, що призвело до припинення шлюбних відносин. Так, між подружжям існує проблема комунікації, відсутнє співчуття, відсутні повага та довіра один до одного, відсутні спільні інтереси, різний погляд на речі, у зв`язку із чим сторони не бажали продовжувати шлюбні відносини, що стало причиною розлучення.

Сторони є батьками малолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після фактичного припинення шлюбних відносин дитина залишилась проживати разом із мамою за адресою: АДРЕСА_1 , що є місцем реєстрації та проживання сторін у справі.

ОСОБА_1 переїхав проживати за адресою: АДРЕСА_2 , за місцем проживання своєї матері, яка є особою з інвалідністю II групи, приймає відповідні препарати, і не може допомагати у догляді за дитиною.

Будучи зареєстрованими за адресою: АДРЕСА_1 , сторони і дитина фактично проживали у АДРЕСА_3 . Однак у зв`язку із збройною агресією проти України та обстрілами міста Миколаєва переїхали проживати за вказаною вище адресою реєстрації, а пізніше, за пропозицією ОСОБА_1 , переїхали до його матері в село Мигія, де він зареєстрував себе і дитину як ВПО.

У селі Мигія у серпні 2022 року ОСОБА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, побив ОСОБА_9 на очах у дочки ОСОБА_7 та своєї матері, заподіявши їй тілесні ушкодження, та силою вигнав її з будинку на вулицю. Саме з того часу сторони не проживають разом.

Після побиття ОСОБА_1 не дає ОСОБА_9 бачитись із дитиною, чинить перешкоди у спілкуванні з нею, своїми діями травмує психіку дитини.

ОСОБА_9 вважає за доцільне визначити місце проживання дитини із мамою, оскільки вона має усі необхідні для нормального розвитку дитини умови, має можливість задовольнити гармонійний розвиток її особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

ОСОБА_1 не має постійного доходу для матеріального забезпечення умов проживання дочки, оскільки офіційно не працевлаштований, не має власного бізнесу і формально зареєстрований як ФОП, неофіційно працює водієм-далекобійником за наймами, у зв`язку із чим часто у відрядженні і не може в цей час доглядати за дитиною. Також, відповідач звертає увагу на те, що не зрозуміло яку саме підприємницьку діяльність здійснює ФОП ОСОБА_1 у селі Мигія, та чим саме заробляє на життя, оскільки зареєструвався як ВПО з 19 серпня 2022 року.

При цьому, ОСОБА_1 не має власного чи орендованого житла, проживає у будинку зі своєю матір`ю. Не зрозуміло хто саме є власником будинку АДРЕСА_4 , та чи є дозвіл на проживання там дитини. Не встановлено як мати ОСОБА_1 ставиться до дитини, і чи хтось може допомагати у догляді за нею.

В свою чергу у ОСОБА_9 є умови для занять і відпочинку дочки, окрема кімната, яка облаштована необхідними дитячими меблями та комп`ютером, є полиці з дитячими книжками та іграшками.

З самого дитинства ОСОБА_9 постійно піклується про дочку, купує їй одяг, займається її вихованням, цікавиться її інтересами і проблемами, забезпечує її матеріальні потреби. На протязі усього часу дочка постійно висловлює своє бажання жити разом з мамою у зв`язку з тим, що дуже прив`язана до неї. Батько дитини ніколи не приймав активної участі у вихованні дочки, а тепер чинить перешкоди у спілкуванні матері із дочкою, чинить дії спрямовані позбавлення дитини піклування матері.

ОСОБА_9 має добрий стан здоров`я, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, добре відноситься до дочки, матеріально забезпечена.

Згідно рішення Виконавчого комітету Вільнозапорізької сільської ради від 29 вересня 2022 року №73 затверджено висновок Органу опіки і піклування про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_7 разом із мамою ОСОБА_9 .

Крім того, малолітній ОСОБА_7 за станом її здоров`я рекомендоване відповідне лікування. Однак ОСОБА_1 з часу залишення дитини у себе, без консультації з лікарями самовільно відмінив лікування дитини, не привозить її на обстеження, що може негативно вплинути на стан здоров`я дитини.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_9 просила визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з мамою ОСОБА_9 , яка зареєстрована та проживає в будинку АДРЕСА_1 (том 1 а.с.113-115).

Ухвалою Новобузького районного суду Миколаївської області від 25 квітня 2023 року прийнято до спільного розгляду зустрічну позовну заяву ОСОБА_5 з первісним позовом ОСОБА_1 (том 1 а.с.124-128).

Рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 26 вересня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визначено місце проживання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з її батьком ОСОБА_1 , за місцем його постійного проживання.

Відмовлено у задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_5 про визначення місця проживання дитини з матір`ю.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що вирішуючи спір, суд врахувавши інтереси малолітньої дитини, її психологічний стан, права та інтереси на гармонійний розвиток і належне виховання, а також дотримуючись балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах, дійшов висновку про необхідність визначення місця проживання дитини ОСОБА_7 із батьком ОСОБА_1 , оскільки це відповідає найкращому забезпеченню інтересів дитини на час ухвалення судового рішення. Також, суд першої інстанції взяв до уваги думку дитини щодо проживання разом із батьком.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, ОСОБА_3 діючи через свого представника - адвоката Задерецького В.А., подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні первісного позову відмовити та задовольнити зустрічний позов, визначивши місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із мамою ОСОБА_3 за місцем її постійного проживання.

Апеляційна скарга мотивована тим, що районний суд приймаючи рішення про задоволення позовних вимог за первісним позовом та відмовляючи у задоволенні вимог зустрічного позову взагалі не обґрунтував підставу для відмови у задоволенні зустрічного позову.

ОСОБА_3 були надані всі належні докази, які свідчать про бажання матері приймати участь у розвитку дитини, її турботу, характеристики з місця роботи та інше, що обґрунтовує та доводить заявлені в зустрічній позовній заяві вимоги.

Звернуто увагу на те, що рішення суду першої інстанції не може ґрунтуватись лише на висновку служби у справах дітей та побажанні дитини, яка впродовж двох років жодного разу не була у матері та не спілкувалась з нею, а батько дівчинки не сприяв спілкуванню мами з дочкою, а навпаки чинив перешкоди у спілкуванні.

Окрім того, районний суд мав би всебічно оцінити надані докази обох сторін та наслідки, що наразі обмежують матір у праві виховання та можливості спілкування з дочкою.

До того ж, на час ухвалення судового рішення не було встановлено належних обставин, які давали б підстави для висновку, що визначення місця проживання дитини з батьком буде мати більш позитивний вплив на дитину, ніж визначення місця проживання дитини з матір`ю.

Колегія суддів відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з огляду на таке.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення відповідає цим вимогам, з огляду на наступне.

Так, за змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

За правилами ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ч.3 ст.12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з ч.ч.2,8,9 ст.7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до положень ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до ч.1 ст.18, ч.1 ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У ч.1 ст.9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно зі ст.141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

За ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до ч.2 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні від 11 липня 2017 року у справі «М.С. проти України», заява №2091/13, ЄСПЛ зазначав, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

У параграфі 54 рішення ЄСПЛ «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява №31111/04, вказано, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права і практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім - права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди, насамперед, мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Нормами ст.19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц (провадження №14-327цс18) вказано, що положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, з 24 квітня 2010 року ОСОБА_1 та ОСОБА_10 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 жовтня 2022 року (том 1 а.с.7,8, том 4 а.с.202 зворот-203).

Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (том 1 а.с.9).

Відповідно даних з Єдиного державного реєстру судових рішень, 24 березня 2023 року Корабельним районним судом міста Миколаєва ухвалено рішення, відповідно до якого за ОСОБА_1 та ОСОБА_9 визнано право власності на квартиру АДРЕСА_5 , по 1/2 частині за кожним (справа №481/1227/22, том 1 а.с.63-64).

ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець, та має дохід від зайняття підприємницькою діяльністю, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та відомостями з Державного реєстру фізичних осіб -платників податків за 1-2 квартал 2022 року (том 1 а.с.12-13).

Згідно з довідкою Мигіївської сільської ради №129 від 15 лютого 2024 року ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_4 , разом з донькою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (том 3 а.с.110).

Відповідно до довідки Мигіївського ліцею Мигіївської сільської ради Первомайського району Миколаївської області №22 від 23 лютого 2024 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час видачі довідки, навчалась в 6 класі Мигіївського ліцею Мигіївської сільської ради Первомайського району Миколаївської області за очною формою навчання з 12 вересня 2022 року (том 3 а.с.100).

Натепер, відповідно довідки вищевказаного навчального закладу за №26 від 24 січня 2025 року, ОСОБА_7 , навчається у 7 класі Мигіївського ліцею Мигіївської сільської ради Первомайського району Миколаївської області (том 4 а.с.205 зворот).

Із характеристики Мигіївського ліцею Мигіївської сільської ради Первомайського району Миколаївської області від 31 жовтня 2022 року №108 вбачається, що ОСОБА_7 навчається у вказаному навчальному закладі з вересня 2022 року. В п`ятому класі ОСОБА_11 швидко адаптувалася до нового колективу. Дівчинка швидко знайшла спільну мову з однолітками. Серед однокласників та інших учнів ліцею вона почувається комфортно. Остання завжди щедра, привітна, чемна, з повагою ставиться до старших.

Зазначено, що ОСОБА_7 проживає разом з батьком ОСОБА_1 та бабусею. Родина, у якій виховується дівчинка, порядна. Атмосфера у сім`ї доброзичлива. Батько піклується про здоров`я, навчання та добробут дитини, постійно тримає зв`язок зі школою, цікавиться справами дівчинки. Учениця забезпечена всім необхідним шкільним приладдям. ОСОБА_12 завжди охайна, зошити та підручники в належному стані (том 2 а.с.82).

Із характеристики учениці ОСОБА_7 , виданої Миколаївською гімназією №33 Миколаївської міської ради Миколаївської області 04 березня 2024 року, вбачається, що ОСОБА_7 навчалася у зазначеному закладі з першого по п`ятий клас включно. Вибула з навчального закладу 07 липня 2023 року на навчання до Мигіївського ліцею Мигіївської сільської ради Первомайського району Миколаївської області.

За час навчання у закладі освіти дівчинка зарекомендувала себе як старанна учениця. На кінець першого та другого класу навчальний матеріал був засвоєний на середньому та початковому рівнях, багато пропусків через хворобу не давали учениці можливості засвоїти матеріал в повній мірі. Обоє батьків брали участь у вихованні доньки. Вчасно приносили медичні довідки за пропуски. У ОСОБА_13 було все необхідне шкільне приладдя. Але в періоди відсутності дитини домашні завдання не виконувалися.

В період з 3 по 5 клас учениця навчалася за домашньою формою навчання. Мама дівчинки, ОСОБА_14 , постійно контактувала з класним керівником. Сім`я вчасно отримувала завдання та консультації від вчителя і до призначеного строку здавали роботи. За результатами діагностичних робіт можна було зробити висновок, що результати учениці покращилися.

Учениця має хист до малювання, брала участь у класних виставках малюнків.

За характером ОСОБА_13 доброзичлива, товариська, щира дитина. Завжди дотримувалася правил поведінки, підтримувала дружні стосунки з однолітками (том 3 а.с.118).

З листа-відповіді Мигіївського ліцею Мигіївської сільської ради Первомайського району Миколаївської області за №24 від 23 лютого 2024 року на запит адвоката Дорова А.О. вбачається, що ОСОБА_5 декілька разів телефонувала директору вказаного ліцею з вимогою надати їй номер телефону класного керівника її доньки. Питання навчання та виховання учениці ОСОБА_15 під час телефонної розмови не обговорювалось. Мати дитини батьківські збори не відвідувала. ОСОБА_1 піклується навчанням, вихованням та поведінкою своєї доньки, постійно підтримує зв`язок з класним керівником. Батько цікавиться навчальними досягненнями ОСОБА_16 у вчителів-предметників (том 3 а.с.103).

26 серпня 2022 року комісією Мигіївської сільської ради складено акт №110 обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї/особи ОСОБА_1 , задля обстеження умов проживання ВПО, у яких виникла конфліктна ситуація щодо визначення місця проживання малолітньої дитини. Встановлено, що під час обстеження умови проживання задовільні. В будинку прибрано. Для дитини облаштоване місце для проведення навчання та дозвілля, дитина забезпечена окремими спальним місцем, шафою для огляду. На час складання акту сезонного одягу, необхідної канцелярії для дитини немає, але батько забезпечить дитину всім необхідним, коли дитина буде проживати разом з ним (том 1 а.с.15).

Згідно з характеристикою №120 від 15 лютого 2024 року, виданої на ОСОБА_1 за підписом заступника сільського голови Мигіївської сільської ради, ОСОБА_1 зареєстрований та проживає в будинку АДРЕСА_4 разом з донькою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Доньку виховує та утримує на даний час самостійно, без участі дружини. Здійснює підприємницьку діяльність як ФОП ОСОБА_1 . Спиртними напоями не зловживає, громадський порядок не порушує. Заяв, скарг від початку проживання, з 19 серпня 2022 року, і дотепер на громадянина ОСОБА_1 від мешканців Мигіївської територіальної громади до сільської ради не надходило (том 3 а.с.104).

В матеріалах справи наявний висновок Органу опіки та піклування Мигіївської сільської ради №2171/1-04.04 про визначення місця постійного проживання малолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем проживання батька.

З вказаного висновку вбачається, що з початком війни ОСОБА_1, як внутрішньо переміщені особи, переїхали до села Мигія. Подружнє життя сторін не склалось та після розлучення донька залишилась проживати з батьком. Через деякий час мама взяла доньку до себе, але в перший вечір дитина зателефонувала батьку та попросила її забрати. Після приїзду додому батько почав помічати, що в доньки проявляється страх та тривожність коли телефонують мама та бабуся. У зв`язку із цим, ОСОБА_1 звернувся за допомогою до психолога, проте мама дитини заборонила психологу займатися з дитиною. Після кожного приїзду матері до доньки дівчинка, з її слів, відчувала страх, що її заберуть.

Батько дитини зазначає, що має велике бажання, щоб донька проживала разом з ним, так як він її любить та в змозі забезпечити всім необхідним для її розвитку. З початком навчального процесу ОСОБА_12 пішла до школи і навчається дотепер.

Відповідно до довідки-характеристики, наданої Мигіївською сільською радою, заяв та скарг на ОСОБА_1 до сільської ради не надходило, спиртними напоями не зловживає, громадський порядок не порушує. Житлово-побутові умови відповідають нормі, для дівчинки відведена окрема кімната, де є все необхідне для неї.

Мати дівчинки ОСОБА_6 на даний час проживає на іншій території. З листа, який надіслала за допомогою додaтку Viber, повідомила, що 29 вересня 2022 року виконавчий комітет Вільнозапорізької сільської ради затвердив висновок про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем проживання матері. Просила взяти до уваги надані нею документи та провести засідання комісії без її участі. ОСОБА_17 було надіслано характеристику №120 від 16 листопада 2022 року, в якій, зокрема зазначається, що вона на даний час працює офіційно у ФОП « ОСОБА_18 » продавцем. За період проживання на території Шевченківського старостинського округу №4 Вільнозапорізької сільської ради гр. ОСОБА_19 зарекомендувала себе з позитивного боку, ввічлива, тактовна. За характером спокійна, неконфліктна, комунікабельна. Із сусідами підтримує гарні стосунки. Скарг та заяв не надходило.

Батько дитини звернувся за допомогою до кандидата психологічних наук, кризового психолога, АРТ-терапевта для визначення рівня психологічного розвитку дитини, її психоемоційного стану після переїзду з ОСОБА_20 у березні 2022 року, рівень сприймання батьків та всіх членів сім`ї, дослідження та аналіз батьківсько-дитячих стосунків.

Результати проведеного дослідження показали, що у батька сформоване повне уявлення про виховання доньки, дівчинка відчуває себе затишно і комфортно в сім`ї батька.

Аналіз психологічних особливостей взаємовідносин, які простежуються між дівчинкою і її татом, показує, що тато є для ОСОБА_13 значущою і емоційно близькою людиною. В той час, як на запитання про маму дівчинка не може відповісти однозначно, говорить одне, що мама її завжди сварить і не любить, не обіймає.

При спілкуванні з мамою по телефону стало зрозуміло, що мама ОСОБА_13 проти роботи з психологом, відчувалася агресія до чоловіка, ОСОБА_21 .

Дитячий психолог наголошує, що робота з психологом дитині необхідна, так як дівчинка досить тривалий час знаходиться в психотравмуючій ситуації.

Враховуючи викладене та захищаючи інтереси дитини, беручи до уваги всі обставини, надану інформацію, орган опіки та піклування в особі Мигіївської сільської ради вважав за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем проживання батька (том 1 а.с.34-36).

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 22 серпня 2022 року та акту обстеження умов проживання та виховання сім`ї від 23 серпня 2022 року ОСОБА_5 , на час складення цього акту, проживала разом з батьками в будинку АДРЕСА_1 . Будинок складається з 4 кімнат, веранди та коридору. На території подвір`я є велика літня кухня, в якій знаходиться ванна кімната та окремо кухня. На подвір`ї чисто та охайно. В будинку для дівчинки є окрема кімната, в кімнаті є ліжко, письмовий стіл, гардероб для одягу, комп`ютер, є інтернет, дуже багато книжок. Сім`я має гарний достаток для забезпечення дівчинки всім необхідним (том 1 а.с.55,57).

Згідно з характеристикою №120 від 16 листопада 2022 року, складеною старостою Шевченківського старостинського округу №4, ОСОБА_5 народилась та виросла в селі Шевченкове. З 2011 року доглядала за дочкою ОСОБА_7 та у 2013 році із-за хвороби дитини змушені були переїхати до міста Миколаєва де проживали до 2022 року. На даний час працює офіційно у ФОП « ОСОБА_18 » продавцем. За період проживання на території Шевченківського старостинського округу №4 Вільнозапорізької сільської ради гр. ОСОБА_19 зарекомендувала себе з позитивного боку, ввічлива тактовна. За характером спокійна, неконфліктна, комунікабельна. Із сусідами підтримує гарні стосунки. Заяв та скарг на гр. ОСОБА_6 до старостою Шевченківського старостинського округу №4 не надходило (том 1 а.с.67).

Рішенням виконавчого комітету Вільнозапорізької сільської ради від 29 вересня 2022 року за №73 затверджено висновок органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З вказаного висновку вбачається, що сторони проживали у квартирі АДРЕСА_5 . Припинили спільне проживання 14 липня 2022 року. Зі слів ОСОБА_6 дитина зареєстрована за адресою: Миколаївська область, Баштанський район, село Шевченкове. Малолітня дитина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 року, деякий час проживала разом з матір`ю.

Зазначено, що відповідно до довідки №69 від 15 вересня 2022 року Миколаївської гімназії №33 Управління освіти Миколаївської міської ради, малолітня ОСОБА_7 навчається у даному закладі з 01 вересня 2018 року, а зі слів матері навчається на домашній формі навчання.

Через виникнення спору між батьками щодо визначення місця проживання дитини посадовими особами виконавчого комітету Вільнозапорізької сільської ради було здійснено виїзд за місцем перебування дитини та проведено бесіду з батьками щодо правового врегулювання спору, вирішення конфліктного питання - проживання дитини та спілкування з обома батьками, надано консультації та роз`яснення щодо їх дій, відповідно до законодавства України. Було досягнуто усної домовленості між батьками щодо почергового проживання дитини за місцем проживання батьків строк по 2 тижні.

З дитиною проведено бесіду у відсутність батьків, але за їхньою згодою. При спілкуванні дитина поводила себе вільно, легко включалась в розмову, демонструє емоційний контакт та довірливі стосунки з батьками, посміхається, відкрито говорить про свої бажання, не виявляє ознак страху, тривожності чи пригніченості. Дитина повідомила, що однаково любить обох батьків, хоче проживати разом з ними, як раніше, маму вважає більш вимогливою, батька бачила рідше, через характер його роботи. Дитина виявила згоду на проживання почергово у батьків по 2 тижня.

Згідно з актом обстеження умов проживання від 23 серпня 2022 року житло, в якому проживала дитина - це приватний одноповерховий будинок, який складається з чотирьох житлових кімнат, веранди, коридору та окремої літньої кухні. Для виховання та розвитку ОСОБА_15 її матір`ю створено такі мови: дівчинка має окреме спальне місце, письмовий стіл, шафу для одягу, комп`ютер, шкільне приладдя, одяг за сезоном в достатній кількості. За вказаною адресою також проживають бабуся та дідусь дівчинки. Умови проживання сім`ї задовільні. На час обстеження в будинку було чисто та охайно. Для дитини є всі необхідні умови для проживання та виховання.

Після досягнення згоди про місце проживання дитини почергово у обох батьків, через деякий час між ними знову виникли спірні питання, і на даний час дитина проживає разом з батьком в селі Мигія. Мати не змогла забрати дитину на обумовлений період до себе, тому звернулася до органу опіки та піклування Вільнозапорізької сільської ради.

З пояснень ОСОБА_6 та наданих нею документів вона не має змоги забрати доньку по причині відмови батька у спілкуванні з дитиною.

Заявниця пояснила, що працює за графіком з 8 до 17 години та її дохід складає 6 500 грн щомісяця. Також на праві власності належить трикімнатна квартира, загальною площею 60.2 кв.м., що розташована в місті Миколаєві.

З пояснень ОСОБА_5 її чоловік ОСОБА_1 працював водієм вантажного автомобіля, рейси тривали по декілька днів, основний щоденний догляд за дитиною вона здійснювала самостійно.

ОСОБА_1 було повідомлено про розгляд питання про визначення місця проживання дитини шляхом відправлення листа та засобами телефонного зв`язку. 28 вересня 2022 року на засідання комісії з питань захисту дитини з`явилась ОСОБА_6 , а ОСОБА_1 не з`явився, на дзвінки не відповідав.

Відповідно до протоколу комісії з питань захисту дитини №8 від 28 вересня 2022 року було рекомендовано органу опіки та піклування визначити постійне місце проживання дитини разом з матір`ю ОСОБА_6 .

З урахування вищевикладеного, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Вільнозапорізької сільської ради вважав за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_6 , а у разі відсутності взаємопорозуміння з даного питання, звернутися до суду за захистом своїх порушених прав та вирішення питання по суті.

Також вважає за доцільне рекомендувати батькам дитини ОСОБА_6 та ОСОБА_1 здійснювати свої дії, керуючись інтересами та потребами дитини, враховуючи її вік та психологічний стан, налагодити стосунки між собою для вирішення питань, пов`язаних із спільною дитиною (том 1 а.с.59-62).

Крім того з матеріалів справи вбачається, що 02 січня 2023 року ОСОБА_6 уклала шлюб з ОСОБА_22 , та є батьками ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (том 2 а.с.38, том 3 а.с.116).

При цьому, колегія суддів вважає, що звернення позивача до суду з позовом про визначення місця проживання дочки з ним та відповідача із зустрічним позовом з аналогічним предметом спору, а також звернення сторін до правоохоронних органів та відповідача до органів опіки та піклування за вирішенням питання щодо розв`язання спору щодо дитини (зокрема, 24 грудня 2022 року остання зверталась із заявами до комісії з питань захисту прав дитини Мигіївської сільської ради Первомайського району Миколаївської області про вирішення питання спілкування із донькою ОСОБА_13 та встановлення графіку для спілкування (том 1 а.с.68) та розгляду питання з приводу дій чоловіка ОСОБА_1 , який чинить перешкоди у спілкуванні з дочкою (том 1 а.с.69), свідчить про те, що добровільної спільної згоди щодо визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після припинення спільного проживання сторони не досягли.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами у справі, колегія суддів враховує те, що матеріали даної справи не містять даних про негативне ставлення позивача чи відповідача до дочки. Вони обоє створили належні умови для проживання, виховання та розвитку дитини та бажають, щоб дитина проживала з кожним із них.

Надані сторонами докази їх звернень до правоохоронних органів стосовно поведінки один одного, фактично характеризують особисті стосунки сторін і не містять інформації щодо насилля позивача чи відповідача по відношенню до дочки чи іншої негативної поведінки стосовно неї (том 1 а.с.19, том 2, а.с.6,43,45,47,48,185-186,189, том 4 а.с.10-12,26).

При цьому, вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, необхідно враховувати об`єктивні та наявні у справі докази. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства.

Таким чином, при вирішенні таких спорів доцільно та правильно керуватися виключно інтересами дитини, та передусім потрібно впевнитися, що саме той з батьків, на чию користь буде прийнято рішення, створить для дитини належні умови для її морального, духовного та фізичного розвитку.

Колегія суддів зважує на встановлені факти щодо:

віку дитини ОСОБА_7 , окремого проживання батька та матері та проживання малолітньої дитини разом з батьком на час розгляду справи;

можливостей і здатностей як матері так і батька забезпечити харчування та побут дитини, створити їй належні умови для проживання, виховання, освіти, загального розвитку, охорони її здоров`я (протилежного матеріали справи не містять);

відсутності обставин, які б вказували на неможливість подальшого проживання дитини разом із батьком.

Тобто, колегія суддів враховує, що малолітня дитина тривалий час (станом на час апеляційного перегляду - більше двох років) проживає разом із батьком, дитина має відповідні соціальні контакти за місцем проживання батька, виявляє більшу прихильність до нього, проживає серед знайомих їй з народження людей (бабуся) у безпечному і сталому середовищі.

Також, колегія суддів вважає необхідним наголосити, що дитина є суб`єктом права і незважаючи на вікову категорію, часткову цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

Відповідно до ст.6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою під час будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватися, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

Система правосуддя прислухається до дітей, серйозно ставиться до їх думок і гарантує, що інтереси дітей захищені. Належна увага повинна приділятися поглядам та думці дитини згідно з її віком і зрілістю.

У постанові Верховного Суду від 28 грудня 2020 року у справі №487/2001/19-ц (провадження №61-12667св20) зазначено, що закріплення вказаними вище міжнародними документами та актами внутрішнього законодавства України право дитини бути почутою передбачає, що думка дитини повинна враховуватися при вирішенні питань, які її безпосередньо стосуються. Разом із тим згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не відповідає та не захищає права та інтереси дитини, передбачені Конвенцією. Отже, вирішуючи спір, суд має віддати перевагу тому з батьків, який може забезпечити більш сприятливі умови виховання дитини. Важливим критерієм є моральні якості матері та батька як вихователів. Моральними якостями, які можуть негативно вплинути на виховання дитини, є, зокрема, зловживання спиртними напоями, невиконання батьківських обов`язків, притягнення до судової чи адміністративної відповідальності.

У справі, що переглядається, судом апеляційної інстанції у ході розгляду справи було здійснено опитування малолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в присутності представників третьої особи (органу опіки та піклування) щодо її думки відносно проживання з одним із батьків.

Малолітня дитина ОСОБА_7 повідомила, що хоче проживати разом із батьком, який турбується про неї та створив належні умови для проживання, навчання і розвитку. При цьому, ОСОБА_7 також повідомила про категоричне небажання проживати разом із мамою. Дитина відхилила можливість проживання з мамою та її новим чоловіком, в той же час, зазначала, що її влаштовує проживання разом з батьком.

З огляду на ці обставини колегія суддів вважає обґрунтованим висновок районного суду про визначення місця проживання дитини разом із батьком. За наведених умов таке рішення відповідає якнайкращим інтересам дитини, які мають першочергове значення для вирішення спору. При цьому, проживання дитини ОСОБА_7 з батьком за обставин цієї справи є пропорційним меті забезпечення зазначених інтересів дитини.

На думку колегії суддів, вирішуючи спір по суті та розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, взявши до уваги вік дитини та поведінку кожного з батьків, районний суд надав першочергове значення саме найкращим інтересам дитини.

При цьому, колегія суддів зауважує, що мати дитини, яка безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я, стан розвитку дитини, незалежно від того, з ким вона буде проживати. До того ж, подальше проживання малолітньої дитини з батьком не повинно негативно впливати на її взаємовідносини з матір`ю, оскільки визначення місця проживання дітей з одним із батьків не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків, що мають усвідомлювати обидва з батьків, спір між якими вирішено судом. Вказане узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі №404/3499/17 (провадження №61-9074св20).

У постанові Верховного Суду від 17 липня 2019 року у справі №185/6994/15-ц (провадження №61-5606св19) зазначено, що у справах про визначення місця проживання дитини, суд повинен встановлювати усі обставини, які мають значення та дають підстави визначитись із тим, що буде відповідати найкращим інтересам дитини, не обмежуючись лише обставинами, на які посилаються сторони у своїх вимогах чи запереченнях. При вирішенні таких спорів доцільно та правильно керуватися виключно інтересами дитини, судам передусім потрібно впевнитися, що саме той з батьків, на чию користь буде прийнято рішення, створить для дитини належні умови для її морального, духовного та фізичного розвитку.

У вищевказаній постанові Верховний Суд також зазначив, що дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.

У постанові Верховного Суду від 06 червня 2019 року у справі №495/2106/17 (провадження №61-592св19) Верховний Суд дійшов висновку, що коли батьки перебувають у рівних умовах, мають однакове ставлення до своїх батьківських обов`язків та в разі однакової прихильності дитини до обох батьків, місце проживання дитини має бути визначено з тим із батьків, яким створено більш сприятливі умови для проживання дитини.

Отже, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_5 не надала суду достатніх, належних та допустимих доказів на підтвердження необхідності зміни місця проживання дитини, її звичного середовища та визначення місця проживання дитини з нею, з огляду на інтереси самої дитини, які переважають над інтересами і бажаннями її батьків. ОСОБА_6 не довела обставин, за наявності яких визначення місця проживання дитини з нею матиме більш позитивний вплив на дитину.

До того ж, дочка сторін за місцем проживання навчається і має друзів, з якими проводить вільний час та проживання у звичній для неї обстановці створює відчуття захищеності та сприяє стабільності її емоційного стану. За такого, на думку колегії суддів, зміна місця проживання дитини станом на сьогодні не сприятиме забезпеченню якнайкращих інтересів дитини. Розрив зв`язків із батьком матиме негативний вплив на дитину.

Разом із цим, колегія суддів наголошує, що у разі зміни обставин у відносинах сторін спору, а в першу чергу, відносин між батьками, а також встановлення можливості їхнього спільного спілкування та проведення часу з дитиною, визначене у цій справі місце проживання дитини може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку.

Аргументи сторони відповідача стосовно стану здоров`я дівчинки та її огляду у лікарів, колегія суддів відхиляє, оскільки під час перегляду справи в апеляційній інстанції не встановлено, що за час проживання дитини з батьком у дитини погіршився стан здоров`я чи психологічний стан, чи те, що батько не піклується про дитину, або не забезпечує її всім необхідним.

Посилання відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні апеляційної інстанції на те, що позивач ОСОБА_1 чинить їй перешкоди у спілкуванні з донькою також не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки визначення судом місця проживання дитини разом з батьком не позбавляє матір прав на участь у вихованні дитини та у спілкуванні з нею. А якщо між батьками не досягнуто домовленості щодо участі матері у вихованні та спілкуванні з дитиною, то таке питання вирішується окремо органом опіки та піклування або в судовому порядку.

До того ж, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, враховуючи правову позицію Верховного Суду, сформульовану в постанові від 23 березня 2023 року у справі №759/4616/19-ц (провадження №61-8244св22), вважав за необхідне в постанові від 11 грудня 2023 року зазначити, що здебільшого потреба у втручанні держави шляхом вирішення судами спорів між батьками щодо визначення місце проживання дітей або участі одного з батьків у їх вихованні зумовлена поведінкою самих батьків та їх небажанні віднайти порозуміння між собою в позасудовому порядку в найкращих інтересах дітей (справа №523/19706/19, провадження №61-12112сво22).

Таким чином, виходячи із обставин цієї справи, враховуючи, що батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дитини, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо розв`язання спору між сторонами є правильними, вони ґрунтуються на вимогах закону, підтверджуються матеріалами справи та спрямовані на забезпечення гармонійного розвитку малолітньої дитини у спокійному та стійкому середовищі.

Зазначене буде відповідати якнайкращим інтересам дитини, сприятиме повноцінному вихованню та розвитку.

Також, колегія суддів зауважує, що матеріали цивільної справи містять два протилежні висновки різних органів опіки та піклування щодо розв`язання спору та визначення місця проживання дитини ОСОБА_7 з одним із батьків.

У ч.ч.5,6 ст.19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Колегія суддів, надаючи оцінку висновку Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Вільнозапорізької сільської ради від 29 вересня 2022 року щодо визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю, вважає, що такий висновок недостатньо обґрунтований, зроблений без наведення достатніх доказів, не містить даних, які об`єктивно характеризують відповідача як особу, яка не здійснює своїх батьківських обов`язків, не відображає позицію відповідача щодо виконання ним своїх батьківських обов`язків.

В той же час, колегія суддів погоджується з висновком Органу опіки та піклування Мигіївської сільської ради від 12 грудня 2022 року, оскільки він прийнятий після з`ясування думки дитини щодо її місця проживання, з врахуванням психологічного висновку за результатами дослідження ОСОБА_15 , інших обставин справи в їх сукупності, встановлених безпосередньо органом опіки та піклування та відповідає якнайкращим інтересам дитини.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками районного суду по суті вирішення спору, вони спростовуються матеріалами справи та наведеними нормами права, а тому відхиляються колегією суддів. При цьому, вони були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, не підтверджуються матеріалами справи й зводяться до переоцінки судом доказів.

Також апеляційний суд враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§2 рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

За такого, суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення з дотриманням вимог матеріального права та процесуального закону і колегія суддів відповідно до положень ст.375 ЦПК України не вбачає підстав для його скасування.

За правилами п.п.«в» п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка подана її представником - адвокатом Задерецьким В.А., залишено без задоволення, то підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381,382 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка подана її представником - адвокатом Задерецьким Віталієм Анатолійовичем, - залишити без задоволення.

Рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 26 вересня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: В.В. Коломієць

Н.В. Самчишина

Повний текст судового рішення

складено 13 лютого 2025 року