Провадження № 2/686/1106/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2025 рік м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області у складі:

головуючого судді Колієва С.А.

при секретарі Кучерук Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2024 року до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області звернувся ОСОБА_1 з вказаним позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 22.02.2021 року ОСОБА_2 отримав у нього у борг грошові кошти у сумі 35 000,00 гривень, які зобов`язався повернути до 22.04.2021 року. На підтвердження отримання коштів у позику останній видав йому власноруч написану боргову розписку. У визначений строк ОСОБА_2 борг не повернув. Оскільки умовами договору позики відсотки за користування грошовими коштами не були встановлені, відповідно до положень ст.1048 ЦК України відповідач повинен повернути борг та сплатити відсотки за користування цими коштами у розмірі облікової ставки Національного банку України. Розмір таких відсотків за договором позики від 22.02.2021 року за період з 23.02.2021 року по 21.04.2024 рік становлять 18 070,06 гривень. Крім того, у зв`язку із простроченням відповідачем виконання грошового зобов`язання, останній повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, розмір яких становить 12 918,50 гривень розмір інфляційних втрат за період з квітня 2021 року по березень 2024 року та 3 296,71 гривень 3% річних за період прострочення з 22.04.2021 року по 12.04.2024 рік.

За таких обставин, просив стягнути з відповідача на його користь 69 285,27 гривень загальну суму заборгованості за договорами позики від 22.02.2021, нарахованих відсотків за користування грошовими коштами, суми інфляції та 3% річних за час прострочення повернення боргу.

У поданому відзиві відповідач ОСОБА_2 позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Зазначив, що дійсно 22.02.2021 року він взяв у борг у ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 35 000,00 гривень, про що видав останньому боргову розписку. Разом з цим просив врахувати, що впродовж 2021-2024 років він частково повернув вказану суму боргу. За таких обставин просив врахувати, що сума боргу за борговою розпискою є меншою, а представлений позивачем розрахунок заборгованості невірний.

В судове засідання позивач не з`явився. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Просив справу розглядати за його відсутності на підставі поданих доказів, проти ухвалення заочного рішення не заперечував, про що зазначив у самій позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Підлісний О.В. в судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку. Представником відповідача подане клопотання в якому останній просив розглянути справу за його відсутності.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити у справі рішення на підставі наявних матеріалів.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

22.02.2021 року ОСОБА_2 видав ОСОБА_1 боргову розписку, згідно якої він підтвердив факт отримання від ОСОБА_1 у позику 35 000,00 гривень та зобов`язався повернути вказану суму до 22.04.2021 року. У вказаній розписці сторонами не було визначено розмір відсотків за користування позикою.

Станом на даний час у позивача наявний оригінал вказаної боргової розписки.

Застосовані норми права та позиція суду.

Щодо факту укладення договору позики та стягнення суми боргу.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові ) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики ) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до приписів ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

З огляду на викладене, суд виходить з того, що між сторонами була дотримана форма договору позики та представленою борговою розпискою від 22.02.2021 року, яка видана ОСОБА_2 посвідчено факт отримання відповідачем від позивача 22.02.2021 року у борг 35 000,00 гривень на строк до 22.04.2021 року.

За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Згідно положень ст.545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Як встановлено в судовому засіданні у позивача ОСОБА_1 на теперішній час знаходиться оригінал виданої ОСОБА_2 боргової розписки від 22.02.2021 року, що свідчить про те, що останній не виконав свої зобов`язання та не повернув позичальнику свій борг.

Доказів, які б підтверджували факт повернення боргу ОСОБА_1 відповідачем суду не представлено.

Представлені відповідачем копії банківських квитанцій від 07.11.2021 року на суму 500 гривень, від 15.06.2023 року на суму 1600,00 гривень, від 21.09.2021 року на суму 2100,00 гривень та від 21.09.2021 року на суму 350 гривень факт погашення заборгованості за борговою розпискою від 22.02.2021 року не підтверджує. Так, у вказаних квитанціях не зазначено призначення платежу (зокрема те, що такі кошти внесені на погашення боргу за борговою розпискою від 22.02.2021 року), платником по квитанції від 15.06.2023 року є ОСОБА_3 , а не відповідач ОСОБА_2 та призначення платежу у цій квитанції зазначено переказ власних коштів. Крім того, згідно змісту представленої відповідачем переписки у месенджері Viber, яка мала місце вже після 22.02.2021 року, вбачається, що між сторонами йшла домовленість про передачу у борг інших сум та перерахунок коштів в погашення таких зобов`язань. З урахуванням викладеного, представлені відповідачем банківські чеки не свідчать, що перераховані кошти були платою в погашення боргу, саме борговою розпискою від 22.02.2021 року.

За таких обставин, вимоги позивача з приводу стягнення з відповідача сум позики згідно договором позики від 22.02.2021 року у розмірі 35 000,00 гривень є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача відсотків за користування позикою суд зазначає наступне.

Відповідно до приписів частини 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Як вбачається із змісту позовних вимог позивач просить стягнути відсотки за користування наданими ним у борг грошовими коштами за весь час користування відповідачем такими коштами, за період з 23.02.2021 року по 12.04.2024 рік.

При цьому суд звертає свою увагу на те, що правовідносини стосовно здійснення позикодавцем права на визначену договором плату за користування позикою за час, на який він її надав, та правовідносини щодо здійснення позикодавцем права на проценти внаслідок невиконання позичальником обов`язку повернути кошти до визначеного терміну є різними за змістом.

Термін «користування чужими грошовими коштами» (стаття 536 ЦК) використовується у двох ситуаціях: 1) одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу; 2) прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Законодавство встановило наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (стаття 1048 ЦК), так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх (стаття 625 ЦК).

Припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами договору строку надання позики (тобто за період правомірного користування нею). Після спливу такого строку чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК право позикодавця нараховувати проценти за позикою припиняється. Права та інтереси позикодавця в охоронних правовідносинах (тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання) забезпечує частина друга статті 625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно змісту виданої ОСОБА_2 боргової розписки від 22.02.2021 року сторонами розмір відсотків за користування позикою не був визначений. Оскільки сума позики за вказаною борговою розпискою перевищує 50-кртаний розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян (850 гривень) та сторонами не був погоджений розмір відсотків за користування сумою позики, позивач має право на отримання процентів від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України.

Оскільки позика згідно боргової розписки від 22.02.2021 року надавалася на період до 22.04.2021 року, відповідно позивач має право на отримання таких відсотків, за весь період правомірного користування відповідачем такими коштами, тобто за період з 22.02.2021 року по 22.04.2021 рік.

Згідно даних Національного банку України облікова ставка за період з 22.01.2021 по 04.03.2021 року становила 6%, з 05.03.2021 по 15.04.2021 рік 6,5 %, а з 16.04.2021 року по 22.07.2021 рік 7,5%

Отже, сума відсотків за користування позикою від 22.02.2021 року, яку повинен сплатити відповідач позивачу буде становити: 375,40 гривень із розрахунку: (35 000,00 грн. * 6% *11 днів (з 22.02.2021 по 04.03.2021 рік включно)/ 100% * 365 днів) + (35 000,00 грн. * 6,5 % *42 дня / 100% * 365 днів) + (35 000,00 грн. * 7,5% * 7 днів/ 100% * 365 днів)

Щодо вимог про сплату суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові .

При цьому в статті 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Норми цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Зазначений висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

З 17.03.2022 набрав чинності пункт 18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, яким передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Вимоги позивача про застосування ст. 625 ЦК України заявлені за борговою розпискою за період з квітня 2021 року по березень 2024 рік (щодо інфляційних втрат) і за період з 22.02.2021 року по 12.04.2024 року щодо стягнення 3% річних, тобто за період, в тому числі який стосується періоду дії в країні воєнного стану. Отже в силу приписів п.18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних та суми боргу із урахуванням індексу інфляції підлягають до задоволення лише за період з 23.04.2021 року і до 24.02.2022 року часу впровадження у країні воєнного стану.

Сума 3% річних за час прострочення виконання грошового зобов`язання згідно боргової розписки від 22.02.2021 року за період з 23.04.2021 року по 23.02.2022 рік розраховується за формулою: (сума боргу * 3% річних * кількість днів прострочення / 100% * 365 днів) і становить: 35000,00 грн. *3% * 366 днів/ 100 *365 = 1052,87 гривень.

Сума інфляції за час прострочення виконання грошового зобов`язання згідно боргової розписки від 22.02.2021 року за період з травня 2021 року (початок обчислення інфляційних втрат) по лютий 2022 року розраховується за формулою: (сума боргу * на сукупний індекс інфляції за весь період прострочення) сума боргу і становить: (35000,00 гривень * (1,013 * 1,002 * 1,001 * 0,998 * 1,012 * 1,009 * 1,008 * 1,006 * 1,013 * 1,016) 35000,00 гривень = 2821,88 гривень.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість: за договором позики від 22.02.2021 року у загальній сумі 39250,15 гривень, яка складається з: 35 000,00 гривень сума позики, 375,40 гривень відсотки за користування сумою позики, 1052,87 гривень 3% річних від простроченої суми за період з 23.04.2021 року по 23.02.2022 рік та 2 821,88 гривень розмір інфляційних нарахувань за період з квітня 2021 року по лютий 2022 рік.

В решті у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Щодо розподілу судових витрат по сплаті судового збору.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Згідно пенсійного посвідчення серія НОМЕР_1 ОСОБА_2 є особою з інвалідністю 1 групи загального захворювання.

Отже, ОСОБА_2 звільнений від сплати судового збору.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України на користь позивача судові витрати пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 686,14 гривень (39250,15 грн * 1211,20 грн. /69 285,27 грн).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 509, 549, 526, 527, 530, 554, 610, 611, 625, 1048, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 13, 76-89, 258-268, 274-279 ЦПК України суд,

у х в а л и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 22.02.2021 року у загальній сумі 39250,15 гривень.

В решті у задоволенні позовних вимог відмовити.

Компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, на користь ОСОБА_1 686,14 гривень понесених судових витрат за подачу позову.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду шляхом подання в 30-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 .

Повний текст судового рішення виготовлено 04.02.2025 року.

Суддя: