Справа № 357/1448/25
Провадження № 4-с/357/5/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2025 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі - головуючий суддя Цуранов А.Ю., при секретарі Козубенко Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність Білоцерківського відділу ДВС у Білоцерківському районі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),

В С Т А Н О В И В :

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаною скаргою, в якій просить: 1) визнати неправомірною відмову Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо не зняття арешту з майна, а саме: всього майна, що належить ОСОБА_1 , який накладено постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АК №724764, 07.10.2010, Районного відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції, реєстраційний номер обтяження: 10339925; 2) зобов`язати Білоцерківський відділ державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт з майна, а саме: невизначене майно, все нерухоме майно, належне: на праві власності ОСОБА_1 , який накладено постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АК №724764, 07.10.2010, Районний відділ державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції, реєстраційний номер обтяження: 10339925.

В обґрунтування скарги зазначено, що 31.10.2024 при оформленні заяви-наміру щодо продажу земельної ділянки з кадастровим номером :01:011:0018, позивачу стало відомо про накладений арешт. Так, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстроване обтяження на невизначене майно, все нерухоме майно, належне на праві власності ОСОБА_1 , реєстраційний номер обтяження 10339925 від 08.10.2010 року, зареєстрований реєстратором: Київська обласна філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АК724764, 07.10.2010, винесеної Районним відділом державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції. Заявнику не було відомо про існування виконавчого провадження і зазначеної постанови. З реєстру судових рішень стало відомо, що відносно нього розглядалась справа за позовом КП БМР «Білоцерківтепломережа» про стягнення заборгованості. Однак, станом на сьогоднішній день заборгованість перед КП БМР «Білоцерківтепомережа» відсутня, а арешт наявний.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю.

31.01.2025 ухвалою судді вказану скаргу прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні 10.02.2025.

05.02.2025 на адресу суду надійшла заява ОСОБА_1 про розгляд справи за його відсутності, скаргу просить задовільнити.

10.02.2025 від представника Білоцерківського відділу ДВС у Білоцерківському районі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Прохацького Р.О. надійшов лист з проханням здійснювати розгляд скарги без участі представника органу ДВС, при прийнятті рішення покладаються на розсуд суду.

Державна виконавча служба та стягувач КП БМР «Білоцерківтепомережа» про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином через систему «Електронний суд».

В силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 є власником земельної ділянки з цільовим призначенням: 01.01. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер - :01:011:0018 площею 2,8598 га, на підставі державного акта серії ЯА № 484562, виданого Білоцерківською районною державною адміністрацією Київської області 21.12.2007.

Право власності на вказане нерухоме майно зареєстроване за ОСОБА_1 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі рішення державного реєстратора Маловільшанської сільської ради Київської області Кошового В.П. від 08.03.2023, реєстровий № 66700861, номер відомостей про речове право: 49491044, реєстраційний номер об`якта нерухомого майна: 204, що вбачається з інформаційної довідки № 409993452 від 28.01.2025.

Згідно з вказаною інформаційною довідкою, у розділі "Відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна" міститься запис про обтяження: 1) тип обтяження: арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 10339925, зареєстровано: 08.10.2010 11:40:04 реєстратором: Київська обласна філія державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України, підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АК724764, 07.10.2010, Районний відділ державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції, об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно, належне на праві власності ОСОБА_1 .

Згідно з листом Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) № 4621 від 27.01.2025, відповідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження, станом на 07.10.2010 - на дату винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АК №724764 від 07.10.2010 на підставі якої до ЄРЗВОНМ 08.10.2010 внесено запис про арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 10339925, на виконанні у Районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області на виконанні перебували наступні виконавчі провадження, в яких боржником виступав ОСОБА_1 :

1) у період з 02.07.2010 по 29.10.2010 - ВП № 20134454 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1487, виданого 10.02.2008 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь КП БМР «Білоцерківтепломережа» судових витрат в сумі 30 грн, завершено на підставі п. 2 ч. 1. ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що діяла на момент винесення постанови;

2) у період з 02.07.2010 по 29.10.2010 - ВП № 20134619 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1487, виданого 10.02.2008 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь КП БМР «Білоцерківтепломережа» боргу в сумі 2459,42 грн, завершено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що діяла на момент винесення постанови.

Відповідно до інформації, що міститься у Автоматизованій системі виконавчий проваджень, виконавчі провадження, в яких ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , виступає боржником, на примусовому виконанні у Білоцерківському відділі ДВС у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) станом на дату надання відповіді не перебувають.

Згідно з інформацією вказаного листа органу ДВС, надати копію постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АК №724764 від 07.10.2010 не вбачається за можливе, оскільки матеріали ВП № 20134454, № 20134619 знищено в зв`язку з закінченням терміну їх зберігання.

Відповідно до довідки КП БМР «Білоцерківтепломережа» № 299 від 18.12.2024, станом на 01.12.2024 заборгованість за надані послуги з теплопостачання у ОСОБА_1 відсутня.

При вирішенні скарги, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції станом на момент розгляду справи), сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частиною першою статті 5 зазначеного Закону визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу частини 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Положеннями частини першої, другої та п`ятої статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону. Постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 59 цього Закону, та надсилається і самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (ч. 5 ст. 59 Закону).

Аналогічні норми містив також попередній Закон України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з частиною 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

За змістом частин 1, 2 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти стосовно свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно із частиною 1 статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Як встановлено судом, на примусовому виконанні у Районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, що реорганізований у Білоцерківський відділ ДВС у Білоцерківському районі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), на примусовому виконанні перебували виконавчі документи про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості, які завершені. При цьому застосований в межах вказаних виконавчих проваджень арешт знятий не були та продовжує залишатись чинним.

Слід зауважити, що суд позбавлений можливості встановити підставу завершення вказаних виконавчих проваджень, що дало б можливість встановити чи спростувати бездіяльність державного виконавця, тому в цій частині скарга не підлягає задоволенню.

Разом з тим, на час розгляду скарги з матеріалів справи вбачається, що наявність спірного обтяження у вигляді арешту на все майно ОСОБА_1 є безпідставним та таким, що обмежує його права як власника.

Враховуючи вищевикладене та оцінюючи наявні у справі докази в їх сукупності, зважаючи на здійснені скаржником дій щодо звернення до органу ДВС з заявою про скасування арештів, виходячи з повноважень суду за наслідками розгляду скарги та встановлених обставин справи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення скарги шляхом скасування обтяження, що на думку суду є ефективним способом захисту прав та інтересів скаржника, який був боржником у виконавчому провадженні.

В іншій частині скарги слід відмовити.

Керуючись ст. 12, 13, 259, 260, 353, 447-453 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Скасувати обтяження у вигляді накладення арешту нерухомого майна: невизначене майно, все нерухоме майно, власник ОСОБА_1 , яке зареєстровано 08.10.2010 реєстратором Київської обласної філії державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України" на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АК №724764, 07.10.2010, Районний відділ державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції, реєстраційний номер обтяження: 10339925.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів.

Оскільки в судовому засіданні підписано лише вступну та резолютивну частини ухвали (судового рішення), зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Повний текст рішення складено 14.02.2025.

Суддя А. Ю. Цуранов