Справа № 489/7610/24
Номер провадження 2/489/434/25
Ухвала

12 лютого 2025 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі

головуючого судді Микульшиної Г.А.,

із секретарем судового засідання Тищенко Д.О.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію,

встановив:

У вересні 2024 року ПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» звернулось до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача борг за спожиту теплову енергію за період з 01.11.2020 по 01.05.2024 у розмірі 34 800,72 грн., за період з 01.12.2022 по 31.01.2022 інфляційних збитків 735,44 грн., три відсотки річних 270,76 грн., а також судового збору.

Як на підставу позовних вимог вказано, що в опалювальних сезонах 2020-2024 позивач здійснював постачання теплової енергії до квартири АДРЕСА_1 . Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 зареєстровані за вказаною адресою та відповідно є споживачами послуг з постачання теплової енергії. На ім`я відповідального квартиронаймача ОСОБА_2 було відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 для розрахунків за надані послуги теплопостачання. Позивач надав теплову енергію, за яку відповідачі не оплатили, отже не виконали свої зобов`язання.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 03.10.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

В судове засідання сторони не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином. Представник позивача ПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» в судове засідання не з`явився, повідомлений судом про розгляд справи належним чином.

Повідомлення відповідачів про розгляд справи здійснювалось судом шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі, позовної заяви та доданих до неї документів.

Відповідач ОСОБА_2 причини своєї неявки суду не повідомила, відзиву на позовну заяву не надала.

Від відповідача ОСОБА_1 на адресу суду надійшло клопотання про зупинення провадження у справі. Свої вимоги мотивував тим, що на теперішній час він є військовослужбовцем ЗСУ військової частини НОМЕР_2 , в зв`язку з чим, на його переконання, відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України це є підставою для зупинення провадження у даній справі до припинення його перебування у складі Збройних Сил України.

Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

У вересні 2024 року ПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» звернулось до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь позивача борг за спожиту теплову енергію за період з 01.11.2020 по 01.05.2024 у розмірі 34 800,72 грн., за період з 01.12.2022 по 31.01.2022 інфляційних збитків 735,44 грн., три відсотки річних 270,76 грн., а також судового збору.

Згідно довідки Військової частини НОМЕР_2 Збройних Сил України від 03.12.2024 за вих. № 1843/19119 молодший сержант ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 з 03.02.2023 по теперішній час.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Судовий захист прав і свобод людини і громадянина необхідно розглядати як вид державного захисту прав і свобод людини і громадянина. І саме держава бере на себе такий обов`язок відповідно до частини другої статті 55 Конституції України. Право на судовий захист передбачає і конкретні гарантії ефективного поновлення в правах шляхом здійснення правосуддя. Відсутність такої можливості обмежує це право. А за змістом частини другої статті 64Конституції України право на судовий захист не може бути обмежене навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану (рішення Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року № 8-рп/2002).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (заява № 23786/02, рішення від 30 листопада 2006 року ЄСПЛ у справі "Красношапка проти України").

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.

Обов`язок суду зупинити провадження у справі зумовлений об`єктивною неможливістю її розгляду, викликаний наявністю однієї із передбачених у законі обставин, які перешкоджають розглядові справи, коли зібрані докази не дозволяють встановити та оцінити певні обставини (факти), які є предметом судового розгляду. Для вирішення питання про зупинення провадження у справі суд у кожному випадку повинен з`ясовувати, чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Необґрунтоване зупинення провадження у справі може призвести до затягування строків її розгляду й перебування учасників справи у стані невизначеності, що покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справи упродовж розумного строку.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану",Указом Президента України від24.02.2022№ 64/202 постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. Надалі неодноразово строк дії воєнного часу продовжувався і не скасовано до теперішнього часу.

За приписами пункту другого вищевказаного Указу військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування наказано запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України"Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Відповідно до статті 1Закону України "Про правовий режим воєнного стану" воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Статтею 3 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" військовим командуванням, якому згідно з цим Законом надається право разом з органами виконавчої влади, військовими адміністраціями, Радою міністрів Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати заходи правового режиму воєнного стану, є: Головнокомандувач Збройних Сил України, Командувач об`єднаних сил Збройних Сил України, командувачі видів та окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, командувачі (начальники) органів військового управління, командири з`єднань, військових частин Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань.

Військове командування, в межах повноважень, визначених цим Законом та Указом Президента України про введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях, затвердженим Верховною Радою України, видає обов`язкові до виконання накази і директиви з питань забезпечення оборони, громадської безпеки і порядку, здійснення заходів правового режиму воєнного стану.

За приписами статей 1 та 8 Закону України "Про Збройні Сили України" від 06 грудня 1991 року №1934-XII Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.

Безпосереднє військове керівництво - діяльність, спрямована на здійснення заходів щодо розвитку Збройних Сил України, їх технічного оснащення, підготовки та всебічного забезпечення, визначення основ їх застосування, а також управління ними.

Комплектування ж Збройних Сил України визначається статтею 5 Закону України "Про Збройні Сили України", відповідно до частини першої якої особовий склад Збройних Сил України складається з військовослужбовців і працівників Збройних Сил України.

Згідно зі статтею 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною третьою статті 2 цього Закону визначено, що громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Початок, призупинення і закінчення проходження військової служби визначено статтею 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Конструкція пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України дає підстави для висновку, що визначена ним підстава зупинення провадження пов`язана не із самою обставиною введення воєнного стану, а із фактом перебування сторони у справі у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан.

При цьому, вказана вище норма має тимчасовий характер, тобто обмежується строком перебування сторони у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан. За такої умови підстава для зупинення провадження у справі вичерпується тоді, коли участь сторони у складі Збройних Сил України припиняється. Учасник справи може припинити участь у складі Збройних Сил України ще до припинення воєнного стану, якщо така можливість передбачена законодавством.

Наведене правове регулювання дозволяє дійти висновку, що норма пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України може бути застосована судами при вирішенні питання про зупинення провадження у справі у разі перебування фізичної особи, яка є стороною чи третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, до припинення перебування такої фізичної особи у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

З матеріалів справи вбачається, що молодший сержант ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 з 03.02.2023 по теперішній час.

Проте, як неодноразово виснував Верховний Суд, самого факту введення воєнного стану і формального перебування сторони на військовій службі для зупинення провадження у справі не достатньо. Сторони мають надати докази залучення особи до бойових дій, здійснення заходів з національної безпеки та оборони, переведення конкретної військової частини на воєнний стан тощо, оскільки безпідставна перерва в судовому розгляді буде порушувати право на справедливий суд.

Таких висновків дійшов Верховний Суд зокрема у постанові від 29 серпня 2022 року у справі № 461/5209/19.

Враховуючи викладене, підстави для задоволення клопотання відповідача ОСОБА_1 та зупинення провадження у справі відсутні.

Керуючись ст. 251 ЦПК України, суд -

ухвалив:

В задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі відмовити.

Судове засідання у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію відкласти на 14 квітня 2025 на 11:30 год.

Копію ухвали направити до відома учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню окремо від рішення суду не підлягає.

Повний текст ухвали складено 12.02.2025.

Суддя Г.А. Микульшина