ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2025 року м.Суми

Справа №577/215/24

Номер провадження 22-ц/816/255/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Філонової Ю. О.

з участю секретаря судового засідання Чуприни В.І.

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна»

на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 06 травня 2024 року у складі судді Кравченка В.О., ухваленого в м. Конотоп Сумської області,

в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (далі по тексту ТОВ «ФК «Фінтраст Україна») звернулося до суду з позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 14 лютого 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (далі - ТОВ «Авентус Україна») та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір № 5543490 про надання споживчого кредиту, за умовами якого відповідач отримав 25000 грн 00 коп. шляхом переказу на платіжну картку № НОМЕР_1 строком на 360 днів з можливістю продовження.

Стандартна процентна ставка становить 1,99 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 договору. Знижена процентна ставка 0,697 % в день та застосовується якщо, зокрема споживач до 16 березня 2022 року або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту.

Відповідно до договору факторингу № 19.06/23-Ф від 19 червня 2023 року ТОВ «Авентус Україна» відступило на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором № 5543490, укладеним між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 у сумі 90172 грн 50 коп., яка складається із заборгованості: за основною сумою боргу 25000 грн 00 коп. та відсотками 65172 грн 50 коп.

Оскільки взятих на себе зобов`язань по кредитному договору ОСОБА_1 не виконує внаслідок чого утворилася заборгованість, загальною сумою 120022 грн 50 грн., яка складається із заборгованості: за основною сумою боргу 25000 грн 00 коп. та відсотками 95022 грн 50 коп., яку і просить стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 06 травня 2024 року позов ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального та матеріального права просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким заявлені позовні вимоги задовольнити, а також вирішити питання розподілу понесених товариством судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволення позовних вимог, з підстав не надання доказів здійснення оплати за договором факторингу, не взяв до уваги те, що умовами укладеного між товариством та ТОВ «Авентус Україна» договору передбачено, що перехід від клієнта до фактора права вимоги до боржників відбувається з моменту підписання сторонами акту приймання передачі реєстру боржників стосовно заборгованостей. Звертає увагу на те, що до позовної заяви було долучено докази, що підтверджують факт відступлення права вимоги, а саме було надано копію договору факторингу №19.06/23-Ф від 19 червня 2023 року, копію акту прийому-передачі реєстру боржників, витяг з реєстру боржників до договору факторингу.

Зазначає також і про те, що матеріали справи містять докази укладення між ОСОБА_1 та ТОВ «Авентус Україна», надання кредиту та розміру нарахованої кредитної заборгованості, яку просить товариство стягнути на свою користь.

ОСОБА_1 у визначений апеляційним судом строк, відзиву на апеляційну скаргу подано не було.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність й обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 14 лютого 2022 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір № 5543490 про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого товариство надає відповідачу кредит у розмірі 25000 грн, а відповідач зобов`язується повернути кредитні кошти, сплатити проценти у розмірі 1,99 в день за користування кредитними коштами. Строк кредитування сторони договору визначили 360 дні (а.с. 31-35).

Пунктом 1.1 цього договору визначено, що його укладення здійснюється сторонами за допомогою інформаційнотелекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через вебсайт або мобільний додаток. Електронна ідентифікація споживача здійснюється при вході споживача в особистий кабінет в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введенні пароля входу до особистого кабінету. При цьому, споживач самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до веб-сайту/ІТС товариства

Кошти надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 .

Через ТОВ ФК «Контрактовий Дім», з яким кредитодавцем укладено договір про організацію переказу грошових коштів № 087/20 П від 08 липня 2020 року ТОВ «Авентус Україна» здійснив переказ грошових коштів в сумі 25000 грн. на платіжну картку НОМЕР_1 (а.с.41-44 13).

19 червня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» (клієнт) та ТОВ «ФК Фінтраст Україна» (фактор) укладено договір факторингу № 19.06/23-Ф, відповідно до умов якого фактор зобов`язався передати грошові кошти у розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне у майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (пату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнтові. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначаються в реєстрі боржників, який формується згідно додатку №1 та є невід`ємною частиною договору (а.с.46-50).

Пунктом 1.2 договору факторингу визначено, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості за є невідкладною частиною цього договору.

До реєстру божників, що є додатком №1 до договору факторингу №19.06/23 від 19 червня 2023 року, включено у тому числі право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №554390, сума заборгованості за основною сумою боргу 25000 грн 00 коп., сума заборгованості за відсотками 62172 грн 50 коп., загальний розмір становить 90172 грн 50 коп. (а.с. 16).

19 червня 2023 року уповноваженими особами ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» підписано акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу №19.06/23-Ф від 19 червня 2023 року (а.с. 45).

Відповідно до картки обліку договору (розрахунок заборгованості) №55434890 від 14 лютого 2022 року, позичальник ОСОБА_1 , заборгованість за договором станом на 18 червня 2023 року становив 90172 грн 50 коп. (а.с. 17-29).

Ухвалюючи оскаржуване рішення та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження переходу права грошової вимоги до відповідача від первісного кредитора до ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», що є його процесуальним обов`язком.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Так, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За змістом ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України). Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг.

Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 656 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги.

Договір відступлення права вимоги має такі ознаки: 1) предметом є відступлення права вимоги щодо виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) таке зобов`язання може бути як грошовим, так і не грошовим (передання товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним або безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, за яким виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Отже, за договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункти 37, 38)).

Договір факторингу має такі ознаки: 1) предметом є надання фінансової послуги за плату; 2) мета полягає у наданні фактором й отриманні клієнтом фінансової послуги; 3) зобов`язання, в якому клієнт відступає право вимоги, може бути тільки грошовим; 4) такий договір має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 5) укладається тільки у письмовій формі та має містити визначені Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» умови (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункт 48)).

За змістом ст.ст. 2, 12, 13, 81 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства, зокрема, є змагальність сторін та диспозитивність.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 95 ЦПК України).

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Обставини мають бути підтверджені належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами (ст. 77 - ст. 80 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях і суд не вправі збирати докази, що стосуються предмета спору, за своєю ініціативою, крім конкретних випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановлено, що між відповідачем та ТОВ «Авентус Україна» був укладений договір про надання споживчого кредиту в електронній формі в особистому кабінеті відповідача, у якому сторони погодили всі істотні умови договору. Товариством виконано взяті на себе зобов`язання за договором, кредитні кошти в сумі 25000 грн 00 коп. перераховані ОСОБА_1 на зазначений ним картковий рахунок.

Доказів на підтвердження погашення кредитної заборгованості відповідачем суду надано не було. Наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості ОСОБА_1 не спростовано.

У подальшому, ТОВ «Авентус Україна» за договором факторингу від 19 червня 2023 року відступило ТОВ «ФК Фінтраст Україна» право вимоги за кредитним договором від 14 лютого 2022 року, укладеного з ОСОБА_1 в суму 90172 грн 50 коп., з яких 25000 грн 00 коп. тіло кредиту та 65172 грн 50 коп. нараховані відсотки за користування кредитними коштами.

Визнаючи недоведеним факт набуття позивачем права вимоги ТОВ «ФК Фінтраст Україна» за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_1 14 лютого 2022 року, а саме, не надано докази проведення оплати за договором факторингу від 19 червня 2023 року, не надано оцінки умовам цього договору.

Зокрема, як уже зазначалося, сторони договору факторингу від 19 червня 2023 року погодили, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку №2, а не з моменту передання фактором грошових коштів, як помилково вказував суд першої інстанції.

Позивачем на підтвердження набуття ним права вимоги, було надано суду першої інстанції, як акт приймання-передачі реєстру боржників за договором факторингу, так і витяг з реєстру боржників, якими підтверджується передання ТОВ «Авентус Україна» позивачу права вимоги за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_1 .

При визначені розміру заборгованості за кредитним договором, що підлягають стягненню з відповідача, колегія суддів звертає увагу на те, що станом на дату укладення договору факторингу - 19 червня 2023 року заборгованість відповідача за кредитним договором становила 90172 грн 50 коп., з яких 25000 грн 00 коп. заборгованість за тілом кредиту та 65172 грн 50 коп. нараховані відсотки. Зазначений розмір заборгованості підтверджується і карткою обліку договору (розрахунком заборгованості).

Водночас, позивачем у позовній заяві наведено розрахунок відсотків за користування кредитними коштами в сумі 29850 грн 00 коп., які ним зазначаються як відсотки за користування кредитними коштами за період з 14 листопада 2022 року до 12 січня 2023 року, підстав для стягнення яких колегія суддів не вбачає, адже станом на час набуття ТОВ «ФК Фінтраст Україна» права вимоги до відповідача 19 червня 2023 року, дія кредитного договору від 14 лютого 2022 року вже була припинена, а тому права нарахування передбачених умовами кредитного договору процентів за кредитним договором позивач не набув.

Таким чином, беручи до уваги вищезазначене, колегія суддів дійшла до висновку, що позивачем було доведено набуття ним права вимоги до відповідача за кредитним договором на суму 90172 грн 50 коп., що і підлягають стягненню з відповідача.

Отже, рішення суду з підстав, визначених п. 1 та п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України належить скасувати та ухвалити нове рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги ТОВ «ФК Фінтраст Україна», стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства заборгованість за кредитним договором в сумі 90172 грн 50 коп.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Пропорційно до частки задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача належить стягнути 1613 грн 18 коп. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

Також, пропорційно до частки задоволених вимог апеляційної скарги з позивача на користь відповідача належиться стягнути 2419 грн 78 коп. судового збору за апеляційний перегляд рішення суду.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу під час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанції була надана професійна правнича допомога адвокатом Крюковою М.В. на підставі укладеного між ними договору про надання правничої допомоги №07/07-2022 від 07 липня 2022 року. Умовами цього договору визначено, що оплата за надані послуги складається із суми вартості послуг, зазначених у рахунку фактуру (а.с. 38-39).

Відповідно до звіту про надання правничої допомоги від 26 грудня 2023 року, на виконання договору про надання правничої допомоги, адвокатом було здійснено збір та аналіз доказів і документів для подання позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_1 , а також складання позовної заяви, загальна кількість витраченого часу становить 10 год., вартість послуг 10000 грн.

Вартість наданої правничої допомоги в сумі 10000 грн 00 коп. ТОВ «ФК Фінтраст Україна» перераховано адвокату Крюковій М.В. за платіжною інструкцією в національній валюті 28 грудня 2023 року (а.с. 51).

Згідно зі звітом про надання правничої допомоги від 03 червня 2024 року, адвокатом Крюковою М.В. було здійснено правову експертизу документів та складання апеляційної скарги у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором та подання позову до суду, витрачено 4 години, вартістю 8000 грн (а.с. 111, на звороті). За платіжною інструкцією в національній валюті від 03 червня 2024 року №5896 ТОВ «ФК Фінтраст Україна» перераховано адвокату Крюковій М.В. витрати на правничу допомогу в сумі 8000 грн (а.с. 109).

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Зокрема, за змістом частини 1 - 6 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як передбачено частиною 3 статті 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Верховний Суд у постанові від 26 червня 2024 року у справі №686/5757/23 виснував, що у частині третій статті 141 ЦПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. У такому випадку суд повинен конкретно визначити, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести обґрунтування такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи.

Визначаючи розмір витрат на правничу допомогу, що підлягає розподілу, колегія суддів бере до уваги норми ч. 4 ст. 137 ЦПК України та, врахувавши характер спірних правовідносин, ступінь складності справи, обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), значення справи для сторін, з урахуванням вимог розумності та справедливості вважає, що підлягає розподілу між сторонами понесені витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в сумі 5000 грн 00 коп., а під час апеляційного перегляду рішення суду в сумі 3000 грн 00 коп.

Отже, пропорційно до частки задоволених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, з відповідача на користь позивача належить стягнути 3753 грн 48 коп. витрат на професійну правничу допомогу, понесених в суді першої інстанції та 2253 грн 89 коп. витрат на професійну правничу допомогу, понесених під час апеляційного перегляду рішення суду.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» задовольнити частково.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 06 травня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» 90172 гривні 50 копійок заборгованості за кредитним договором, 1613 гривень 18 копійок судового збору та 3756 гривень 48 копійок витрат на професійну правничу допомогу, понесених в суді першої інстанції.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» 2253 гривні 89 копійок судового збору та 2419 гривень 78 копійок витрат на професійну правничу, які були понесені в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: В. І. Криворотенко

Ю. О. Філонова