КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2025 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/2733/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач),

суддів: Писаної Т. О., Гаращенка Д. Р.

при секретарі Гайдаєнко В. С.

за участі представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Збіглей І. В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Морозова Євгена Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_2 ,

на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області

у складі судді Журавського В. В.

від 05 вересня 2024 року

у цивільній справі № 755/14858/21 Бориспільського міськрайонного суду Київської області

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 вересня 2024 року відмовлено у клопотанні про поновлення строку звернення до суду з заявою про перегляд заочного рішення.

В апеляційній скарзі адвокат Морозов Є. О., який діє в інтересах ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, справу направити до того ж суду першої інстанції.

Зазначає, що відповідно до висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 02.08.2021 (справа № 914/1191/20), що день належного вручення копії судового рішення може бути встановлено також з відповідної відмітки на поштовому повідомленні або розписки про отримання копії судового рішення. Водночас, як вказує апелянт, в матеріалах справи відсутні такі документи. Відповідач наголошує, що не знав та не міг знати про наявність вказаного судового спору, оскільки не отримував ані повісток, ані судового рішення, тим більш, яке прийняте під час активної фази збройної агресії та воєнного стану в країні.

Вказував, що 26.08.2024 року під час допиту відповідача ОСОБА_2 прокурором Бориспільської окружної прокуратури Київської області в рамках досудового розслідування, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.11.2023 р. за № 0000199 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190, ч. 3 ст. 382 КК України, останній дізнався про наявність оскаржуваного заочного рішення, про яке до цього часу йому відомо не було (абз. 1 аркушу № 6 протоколу допиту). Матеріали цивільної справи взагалі не містять доказів про належне повідомлення відповідача про день, час та місце розгляду справи.

З відкритих джерел («Єдиний державний реєстр судових рішень») стороні відповідача стало відомо про зміст судового рішення й 27.08.2024 р. представником відповідача подана заява про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді в тому числі з проханням надати доступ до електронної справи в підсистемі «Електронний суд» з метою ознайомленням та отриманням судового рішення, матеріали якого надійшли до електронного суду представника 29.08.2024 р., а 03 вересня 2024 року була подана заява про перегляд заочного рішення, як такого, що прийнято без врахування позиції відповідача та не відповідає вимогам діючого законодавства, як мінімум щодо безпідставного стягнення відсотків річних та неустойки (штрафу, пені) відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу адвокат Соловей Л. В., в інтересах ОСОБА_1 , заперечила проти доводів апеляційної скарги, вважаючи, що доводи та аргументи апеляційної скарги не спростовують встановлені в ухвалі фактичні обставини, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди апелянта з висновками суду. Просила ухвалу суду залишити без змін, посилаючись на її законність.

Вказувала на те, що основним аргументом для поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення стороною відповідача зазначено «необізнаність» відповідача у наявності судового спору у цій справі, внаслідок неналежного повідомлення судом про місце, дату та час розгляду справи. Однак, такий аргумент не відповідає дійсності та спростовується матеріалами справи, у котрих міститься низка судових повісток про виклик, відправлених судом за адресою місця реєстрації відповідача, а саме: АДРЕСА_1 .

Зазначала, що відповідачем було отримано копію заочного рішення ще 29.10.2022 (а.с. 69), а тому встановлений ЦПК України строк на звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення сплинув з 19.11.2022 р. Відповідачем не наведено та не доведено існування поважних та об`єктивних причин пропуску процесуального строку на подання заяви про перегляд заочного рішення.

Звертала увагу суду на те, що невиконання заочного рішення суду стало підставою для внесення 30.01.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей у кримінальному провадженні № 0000199 від 23.11.2023 (попередня правова кваліфікація за ч. 5 ст. 190 КК України) про додаткову правову кваліфікацію кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 382 КК України. Відтак, в ході проведення слідчих (розшукових) дій, ОСОБА_2 також повідомлялося про наявність невиконаного заочного рішення, що набуло законної сили. За таких обставин, вважала, що відповідачу було відомо про заочне рішення задовго до проведення його допиту у межах кримінального провадження, але лише після проведення такої слідчої дії та усвідомлення серйозності можливих наслідків, - останнім почались вживатися заходи щодо перегляду заочного рішення, невиконання котрого, у т. ч., є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача - адвокат Збіглей І. В. заперечив проти апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили.

Заслухавши доповідь судді Євграфової Є. П., пояснення представника позивача - адвоката Збіглей І. В., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву до неї, колегія суддів виходить з наступного.

Заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 жовтня 2022 року задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики у розмірі 400000 доларів США, три відсотки річних за прострочення повернення суми позики у розмірі 29884 доларів США 93 центи, пеню у розмірі 1 820 000 доларів США, а всього у розмірі 2 249 884 доларів США 93 центи. Вирішено питання судових витрат.

03 вересня 2024 року від адвоката Морозова Є. О., в інтересах ОСОБА_2 , подана заява про перегляд вказаного заочного рішення, в якій, останній, посилаючись на не повідомлення відповідача ОСОБА_2 про наявність даного спору в суді та його розгляд Бориспільським міськрайонним судом Київської області, просив поновити строк на розгляд заяви про перегляд заочного рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 жовтня 2022 року, заочне рішення скасувати і призначити справу за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 вересня 2024 року в задоволенні клопотання ОСОБА_3 , який діє від імені та в інтересах ОСОБА_2 , про поновлення строку для звернення до суду з заявою про перегляд заочного рішення відмовлено, заяву ОСОБА_3 , який діє від імені та в інтересах ОСОБА_2 , про перегляд заочного рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 жовтня 2022 року залишено без розгляду.

Залишаючи заяву про перегляд заочного рішення суд першої інстанції виходив із того, що копію повного заочного рішення від 12 жовтня 2022 року ОСОБА_2 отримав 29 жовтня 2022 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 69), а наведені у заяві причини пропуску встановленого строку, не є поважними, адже не свідчать про наявність об`єктивних непереборних обставин, що перешкоджали звернутися до суду своєчасно.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 284 ЦПК України заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (частини третя, четверта статті 284 ЦПК України).

Отже, законодавець встановив темпоральні обмеження для реалізації відповідачем права на перегляд заочного рішення.

За загальним правилом метою встановлення строків є надання визначеності у реалізації суб`єктами правовідносин своїх прав та обов`язків. З настанням або закінченням відповідного строку пов`язане виникнення, зміна чи припинення правовідносин.

Строк як відрізок часу обмежує дію суб`єктивних прав та обов`язків. Водночас процесуальний строк - це встановлений законом або визначений судом проміжок часу, протягом якого суд або учасники судового процесу мають право або зобов`язані вчинити певну процесуальну дію чи сукупність таких дій.

Процесуальні строки мають свою специфіку: по-перше, вони завжди мають імперативний характер; по-друге, процесуально-правові строки встановлюються для здійснення тих або інших процесуальних дій; по-третє, вони мають забезпечувати оперативність та ефективність здійснення правосуддя і сприяти дисциплінуючому впливові на учасників процесу.

Отже, запровадження строку, у межах якого особа може звернутися до суду з позовом, заявою, апеляційною чи касаційною скаргою, обумовлено передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності та забезпечення здійснення судових процедур у межах розумних строків.

Частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

У низці рішень ЄСПЛ принцип правової визначеності трактується у контексті дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язковогорішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий, лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (справи «Рябих проти Росії», пункти 51, 52, «Брумареску проти Румунії», пункт 61).

Отже, встановлення строків звернення до суду із заявою чи скаргою у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для учасників справи того, що зі спливом встановленого проміжку часу прийняте судом рішення або здійснена дія не підлягатимуть скасуванню.

Обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, ЄСПЛ сформував практику, відповідно до якої національними судами пріоритетність має надаватися дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, також строків апеляційного та касаційного оскарження судових рішень, а поновлення пропущеного строку допускається лише у випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.

Зокрема, ЄСПЛ у справах «Світлана Науменко проти України», «Трегубенко проти України», «Праведна проти Росії», «Желтяков проти України» зазначає, що у випадках перегляду судових рішень як у порядку нагляду, так і у зв`язку з нововиявленими обставинами національним судам необхідно забезпечувати дотримання учасниками справи встановлених строків та не допускати того, щоб за допомогою таких процесуальних механізмів, як продовження строку на оскарження, було порушено принцип правової визначеності.

Загалом згідно з практикою ЄСПЛ при застосуванні процедурних правил варто уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом, та порушення принципу правової визначеності (справи «Волчлі проти Франції», «ТОВ «Фріда» проти України»).

З матеріалів справи вбачається, копію повного заочного рішення від 12 жовтня 2022 року відповідач ОСОБА_2 отримав 29 жовтня 2022 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 69).

Правила надання послуг поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270, передбачають порядок вручення рекомендованих поштових відправлень.

За пунктом 81 Правил, рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім`ї за умови пред`явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв`язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо).

Напис про одержання поштового відправлення учасником справи, в якому зазначене його прізвище, зроблений працівником поштового зв`язку, зазвичай є переконливим доказом отримання відправлення саме адресатом. Таке переконання ґрунтується на презумпції добросовісного виконання працівниками пошти своїх обов`язків. Однак таку презумпцію може бути поставлено під сумнів і спростовано (постанова Верховного Суду від 20 березня 2019 року в справі № 222/1402/16).

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що наявним у матеріалах справи рекомендованим повідомленням підтверджується вручення відповідачу копії заочного рішення саме 29 жовтня 2022 року.

Разом із цим, відповідачем не спростовано презумпцію добросовісного виконання працівниками пошти своїх обов`язків при врученні йому відповідного рекомендованого листа, оскільки докази на підтвердження цих обставин у справі відсутні.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає безпідставними доводи про те, що із змістом судового рішення представник відповідача - адвокат Морозов Є.О. ознайомився лише 28 серпня 2024 року.

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави (п. 27 рішення Європейського суду з прав людини від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України» та «Трух проти України» (ухвала) від 14 жовтня 2003 року).

З огляду на наведене, встановивши відсутність поважних причин для поновлення строку на звернення із заявою про перегляд заочного рішення, суд першої інстанції дійшов законного і обґрунтованого висновку про залишення такої заяви без розгляду.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів представника апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваній ухвалі, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Отже оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають встановленим обставинам, підстави для зміни чи скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги не встановлені.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката адвоката Морозова Євгена Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 10 лютого 2025 року.

Судді: Є. П. Євграфова

Т. О. Писана

Д. Р. Гаращенко