Справа № 199/4800/24
(2/199/328/25)
РІШЕННЯ

іменем України

06.02.2025

м. Дніпро

справа №199/4800/24

провадження № 2/199/328/25

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Подорець О.Б.

за участю секретаря Костючик В.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - Орган опіки та піклування в особі Адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування в особі Адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини та встановлення факту самостійного виховання та утримання малолітньої дитини,

за участю учасників справи:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Бервено О.М.

ВСТАНОВИВ:

Позивач через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування в особі Адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини та встановлення факту самостійного виховання та утримання малолітньої дитини.

В обґрунтування позову посилався на те, що 12.02.2021 він уклав шлюб зі ОСОБА_3 . Від шлюбу подружжя має малолітню дитину сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Останні декілька років сімейне життя між подружжям поступово погіршувалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин з лютого 2024 року.

Наразі, в Амур-Нижньодніпровському районному суді м. Дніпропетровська перебуває на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Починаючи з квітня 2024 року малолітня дитина ОСОБА_4 проживає разом з батьком за адресою: АДРЕСА_1 та повністю знаходиться на його утриманні.

Згідно нотаріально завіреної заяви матері дитини - ОСОБА_2 , остання надала згоду та дозвіл на поставлення на реєстраційний облік (прописку) та постійне проживання малолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком дитини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .

19.05.2024 ОСОБА_2 разом з неповнолітньою дитиною від першого шлюбу - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виїхала на постійне місце проживання до Республіки Польща та повертатись до України не планує.

Таким чином, на даний час виключно батько - ОСОБА_1 , самостійно виховує та утримує малолітнього сина - ОСОБА_4 , піклується про його фізичний та духовний розвиток, навчання, забезпечує всім необхідним: житлом, харчуванням, одягом, дозвіллям, медичним лікуванням, повністю опікується його інтересами та потребами, створюючи при цьому усі необхідні умови для його повноцінного життя.

Відповідач свідомо переклала обов`язок утримання та виховання дитини на його батька та не виконує своїх батьківських обов`язків, хоча не позбавлена ані материнських прав, ані можливості спілкування із дитиною.

У зв`язку з вищевикладеним, позивач просив суд визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та встановити факт самостійного виховання та утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 його батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки це є необхідним для захисту прав та інтересів дитини, а також прав та інтересів заявника, як батька, що займається самостійним вихованням та утриманням дитини, для оформлення соціальної допомоги, вирішення інших питань, пов`язаних із вихованням дитини, в тому числі, її навчанням, лікуванням, відпочинком (а.с.1-3).

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2024 року відкрито провадження по справі та визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Розгляд (формування та зберігання) судової справи проводиться в змішаній (паперовій та електронній) формі. У відповідності до ч. 4, 5 ст. 19 СК України доручено Органу опіки та піклування в особі Адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради в судове засідання надати письмовий висновок щодо розв`язання даного спору (а.с.12).

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 липня 2024 року витребувано з Державної прикордонної служби України інформацію про перетин державного кордону України громадянкою України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ), та її малолітнім сином громадянином України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за період з 01 лютого 2024 року по теперішній час (а.с.15).

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 серпня 2024 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду (а.с.24).

В судовому засіданні позивач та його представник адвокат Бервено О.М. позовну заяву підтримали з підстав викладених у ній, просили її задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила, що проти задоволення позову не заперечує.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради Чернишова О.Д. в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. В судовому засіданні 19.12.2024 повідомила суду, що Органом опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради було здійснено запити до соціальних служб. Відповідно до акту обстеження умов проживання за місцем проживання батька дитини ОСОБА_1 , 1997 року народження, складеного спеціалістами управління-служби у справах дітей адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, батьком створені задовільні умови для проживання, виховання та розвитку дитини. Відповідач на запрошення до Органу опіки та піклування не з`явилася. Орган опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради може підтвердити факт проживання дитини разом з батьком, утім, факт його самостійного утримання підтвердити не може.

За клопотанням представника позивача адвоката Бервено О.М. було допитано свідків.

Свідок ОСОБА_6 повідомила суду, що з дитинства дружить з мамою позивача. Знає, що у позивача була нормальна дружня родина, але потім чомусь подальші відносини не склалися. Не розуміє чому мати покинула дитину та поїхала до Польщі. Наразі ОСОБА_7 проживає разом з позивачем, який його забезпечує, їм допомагає бабуся. Дитина весела, розвинута, ходить у садок.

Свідок ОСОБА_8 , який є другом позивача, повідомив суду, що з весни 2024 року останній самостійно виховує сина. Відповідач не має бажання приймати участь у вихованні дитини. Позивач наразі працює та забезпечує дитину матеріально.

Свідок ОСОБА_9 , яка є матір`ю позивача, повідомила суду, що проживає окремо від сина. Знає, що у нього з дружиною бували сварки. Відповідач поїхала, дитина залишилась проживати з батьком. Син працює. З травня місяця відповідач про дитину не піклується. Наразі дитина гармонійно розвивається та відвідує гуртки.

Суд, вислухавши учасників судового розгляду, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що батьками малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого Шевченківським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), актовий запис №676 (а.с.43).

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02.07.2024 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

08.04.2024 ОСОБА_2 надала заяву, посвідчену приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Двірник І.В. та зареєстровану в реєстрі за №781, про те, що вона дає згоду та дозвіл на поставлення на реєстраційний облік (прописку) та постійне проживання її малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком дитини громадянином України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.44).

Згідно витягу з наявної у Базі даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України, в`їхали на тимчасово окуповану територію України або виїхали з такої території» інформації щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , від 15.10.2024, вбачається, що остання виїхала з території України 19.05.2024 о 14 год. 33 хв. через пункт пропуску «Мостиська» (а.с.49).

Висновком Органу опіки та піклування в особі Адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради №4/5-937 від 27.11.2024 визнано доцільним визначити місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 , 1997 року народження (а.с.57-59).

Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається зі спеціального Закону України «Про охорону дитинства» та інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст. 141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у міжнародному праві та національному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони й піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Статтею 151 СК України визначено переважне право батьків перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

За приписами ч. ч. 1-3 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них.

Отже, при розгляді справ щодо визначення місця проживання дитини суди, насамперед, мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Наведена правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду по справі № 310/3195/18 від 29.07.2020.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, N 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.11.2021 у справі №754/16535/19 (провадження №61-14623св21) вказано, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.

Аналіз норм чинного законодавства, практики Європейського суду з прав людини та Верховного Суду дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Водночас, основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (п. 5 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Згідно ч. ч. 1 та 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У ч. 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом

Згідно ч. ч. 5 та 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20.09.2021 у справі №638/3792/20 (провадження №61-3438сво21) зазначено, що: «предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб».

Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі №13/51-04 (провадження №12-67гс19), прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

При вирішенні даного спору судом також враховано правову позицію, висловлену у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.07.2024 по справі №127/16211/23 (61-1964 св24), відповідно до якої «спір щодо місця проживання дитини був ініційований батьком дитини, з яким дитина і так фактично проживала і продовжує проживати. Мати дитини не вимагала та не вимагає зміни її місця проживання, а у справі відсутні докази того, що батько дитини забороняє матері бачитись з дочкою. З урахуванням наведеного, суди вірно виходили з того, що позивачем не доведено, що на час звернення до суду батька з позовом про визначення місця проживання дитини разом із ним, порушені права позивача. Зазначення судом фрази «між батьками відсутній спір щодо місця проживання дитини» у цьому випадку свідчить про те, що права позивача не порушені, а не як підстава для закриття провадження у справі».

З огляду на вищевикладене, під час розгляду даної справи, судом не встановлено обставин, які б свідчили про наявність між сторонами спору щодо визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Фактично у даному випадку спір щодо місця проживання дитини ініційований її батьком, з яким дитина і так проживає, і доказів того, що відповідач, яка є матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вимагає зміни місця його проживання позивач до суду не надав.

В той же час, зверненню до суду з позовом про визначення місця проживання дитини має передувати спір між батьками дитини щодо місця її проживання.

При цьому той з батьків, хто звертається до суду з таким позовом, має довести, що дійсно батьки не можуть досягнути згоди щодо місця проживання дитини і з цього приводу між ними існує спір. Вказані обставини підлягають перевірці судом.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності спору між сторонами, порушення чи оспорювання його прав відповідачем щодо визначення місця проживання їх спільної дитини.

Крім того, 15.08.2024 ОСОБА_2 подано до суду заяву про визнання позову (а.с.20), що в сукупності з іншими доказами трактується судом як відсутність спору.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Згідно ст. 141 ЦПК України, враховуючи результат розгляду справи, витрати позивача зі сплати судового збору слід віднести на його рахунок.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування в особі Адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини та встановлення факту самостійного виховання та утримання малолітньої дитини - відмовити у повному обсязі.

Судові витрати віднести на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Копію судового рішення із викладом вступної та резолютивної частин видати учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, за їхньою заявою негайно після його проголошення.

Повний текст судового рішення складено 14 лютого 2025 року.

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації та проживання АДРЕСА_2 .

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації АДРЕСА_3 .

третя особа Орган опіки та піклування в особі Адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, , місце знаходження пр. Мануйлівський, буд.31, м. Дніпро, 49023.

Суддя О.Б.Подорець