УХВАЛА

14 лютого 2025 року

м. Київ

справа № 645/5439/17

провадження № 61-16198св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О.,

Сердюка В. В.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , відповідачі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Петриченко Ольга Олександрівна, особа, яка не брала участі у справі та подала заяву про приєднання до касаційної скарги, - ОСОБА_6 ,
розглянув заяву ОСОБА_6 про повернення судового збору, сплаченого за подання заяви про приєднання до касаційної скарги ОСОБА_5 , в інтересах якої діє адвокат Крячко Олег Володимирович, на постанову Полтавського апеляційного суду від 10 жовтня 2023 року, у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Петриченко Ольги Олександрівни про визнання договору дарування і договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями недійсними внаслідок їх фіктивності,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Петриченко О. О.

(далі - приватний нотаріус Харківського МНО) про визнання договору дарування і договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями недійсними внаслідок їх фіктивності.

Фрунзенський районний суд міста Харкова рішенням від 19 серпня 2020 року позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнив частково.

Поновив ОСОБА_1 і ОСОБА_2 строк звернення до суду з позовом.

Визнав договір дарування 71/100 частки житлового будинку, розташованого на АДРЕСА_1 , укладений 22 жовтня 2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського МНО Петриченко О. О., недійсним внаслідок його фіктивності, скасував державну реєстрацію цього договору.

Вирішив питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 оскаржили його до апеляційного суду.

Харківський апеляційний суд постановою від 03 лютого 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнив частково.

Рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 19 серпня 2020 року скасував у частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу

від 26 листопада 2011 року у частині відчуження 71/100 частки житлового будинку ОСОБА_5 та ухвалив в цій частині нове судове рішення.

Визнав недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, розташованими на АДРЕСА_1 , в частині відчуження 71/100 частки, укладеного 26 листопада 2011 року між

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , посвідченого приватним нотаріусом Харківського МНО Петриченко О. О., скасував державну реєстрацію договору.

У порядку застосування наслідків недійсності правочину повернув у власність ОСОБА_3 71/100 частку житлового будинку з надвірними будівлями, розташованими на АДРЕСА_1 , стягнув з

ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 198 800 грн, сплачених за придбання вказаної частки житлового будинку з надвірними будівлями.

Вирішив питання про розподіл судових витрат.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишив без змін.

Не погодившись з рішенням Фрунзенського районного суду міста Харкова

від 19 серпня 2020 року та постановою Харківського апеляційного суду

від 03 лютого 2021 року, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 оскаржили їх у касаційному порядку.

Верховний Суд постановою від 21 грудня 2021 року касаційні скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_3 задовольнив частково. Постанову Харківського апеляційного суду від 03 лютого 2021 року скасував, справу передав на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Верховний Суд розпорядженням від 25 березня 2022 року № 14/0/9-22

«Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінив територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду - Полтавському апеляційному суду.

Полтавський апеляційний суд постановою від 10 жовтня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнив частково.

Рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 19 серпня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями від 26 листопада 2011 року, розташованого на АДРЕСА_1 , у частині відчуження 71/100 частки будинку ОСОБА_5 скасував та ухвалив в цій частині нове судове рішення.

Визнав недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого на АДРЕСА_1 , у частині відчуження 71/100 частки, укладений 26 листопада 2011 року між

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського МНО Петриченко О. О., скасував державну реєстрацію договору.

У порядку застосування наслідків недійсності нікчемного правочину повернув у власність ОСОБА_3 71/100 частки житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого на АДРЕСА_1 , стягнув з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 198 800 грн, сплачених за придбання вказаної частки житлового будинку з надвірними будівлями.

Вирішив питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись з постановою Полтавського апеляційного суду від 10 жовтня 2023 року, ОСОБА_5 , в інтересах якої діє адвокат Крячко О. В., до якої приєднався ОСОБА_6 , оскаржили її у касаційному порядку.

Верховний Суд постановою від 25 грудня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_5 , в інтересах якої діє адвокат Крячко О. В., залишив без задоволення.

Касаційне провадження в частині приєднання ОСОБА_6 до касаційної скарги ОСОБА_5 закрив.

Постанову Полтавського апеляційного суду від 10 жовтня 2023 року залишив без змін.

У січні 2025 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_6 про повернення судового збору, сплаченого за квитанцією від 15 січня 2024 року № 0.0..1 за подання заяви про приєднання до касаційної скарги у сумі 4 109,64 грн.

Розглянувши подану заяву, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, зокрема, порядок його повернення, визначені Законом України «Про судовий збір».

Частиною другою статті 7 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.

Сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях (пункт 5 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір»).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 396 ЦПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом першої чи апеляційної інстанції питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Підстави для закриття провадження у справі визначені

статтею 255 ЦПК України.

В ухвалі від 22 листопада 2019 року у справі № 816/731/16 (провадження

№ К/9901/9639/19) Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду зробив висновок, що «пункт 5 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» передбачає можливість повернення судового збору лише у випадку закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях. Наслідком закриття провадження у справі є відсутність (скасування) рішення, яким закінчено розгляд справи по суті, тоді як закриття касаційного провадження призведе до залишення оскаржуваних судових рішень в силі. Указане підтверджує різне значення понять «закриття провадження у справі» та «закриття касаційного провадження» та неможливість їх ототожнення. Повернення судового збору у випадку закриття касаційного провадження пунктом 5 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» не передбачено, що унеможливлює задоволення клопотання скаржника про повернення судового збору. Зазначений висновок узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною

в ухвалі від 29 травня 2019 року у справі № 820/4918/16 (провадження

№ 11?42апп19)».

Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 29 травня 2019 року у справі

№ 820/4918/16 (провадження № 11-42апп19) дійшла висновку, що «пунктом 5 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» передбачено повернення судового збору саме у разі закриття (припинення) провадження у справі, а не закриття касаційного провадження у зв`язку з відмовою від касаційної скарги».

У постанові від 08 червня 2022 року у справі № 357/380/20 (провадження

№ 14-20цс22) Велика Палата Верховного Суду не вбачала підстав для відступу від свого висновку, викладеного в ухвалі від 29 травня 2019 року у справі

№ 820/4918/16 (провадження № 11-42апп19).

Наведена норма Закону України «Про судовий збір» передбачає повернення судового збору лише в разі закриття (припинення) провадження у справі, а не у випадку закриття касаційного провадження.

З огляду на вказане вище, у задоволенні заяви ОСОБА_6 про повернення судового збору, сплаченого за квитанцією від 15 січня 2024 року

№ 0.0..1 за подання заяви про приєднання до касаційної скарги

у сумі 4 109,64 грн, необхідно відмовити.

Схожі висновки викладені в ухвалах Верховного Суду від 18 грудня 2024 року у справі № 755/18435/20 (провадження № 61-17351св23), від 15 січня

2025 року у справі № 380/7683/20 (адміністративне провадження

№ К/990/18253/23), від 16 січня 2025 року у справі № 922/2252/20.

Керуючись статтею 7 Закону України «Про судовий збір»,

статтею 260 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_6 про повернення судового збору, сплаченого за подання заяви про приєднання до касаційної скарги ОСОБА_5 , в інтересах якої діє адвокат Крячко Олег Володимирович, на постанову Полтавського апеляційного суду від 10 жовтня 2023 року, відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню

не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська С. О. Карпенко В. В. Сердюк