Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Єдиний унікальний номер №943/18/25

Провадження № 2/943/652/2025

12 лютого 2025 року м. Буськ

Буський районний суд Львівської області

в складі:головуючого-судді Журибіда Б. М.

при секретарі Пирка В.П.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Буську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Буської міської ради Золочівського району Львівської області про визнання права власності на спадкове майно,-

встановив:

ОСОБА_2 звернулася в суд з означеним позовом, покликаючись на те, що після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилась спадщина, що складається з земельної ділянки площею 0,56 га, для ведення особистого селянського господарства, що розташована в с. Кути Золочівського району Львівської області. ОСОБА_3 склав заповіт на вищевказане майно в рівних частинах позивачці та ОСОБА_4 , остання надала заяву про відмову від спадщини, яка міститься в матеріалах спадкової справи. Позивачка є спадкоємцем по заповіту до даного майна, фактично частково прийняла спадщину, здійснє постійний догляд та несе витрати по утриманню спадкового майна. Однак не може юридично оформити прийняття спадщини, у зв`язку з тим, що звернулася до державного нотаріуса Буської державної нотаріальної контори Дячик А.В. з відповідною заявою про прийняття спадщини. Нотаріусом заведена спадкова справа за № 356/07 року, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 01.11.2007 року. З метою оформлення спадкових прав на вищевказане майно нотаріусом було відмовлено у видачі правовстановлюючих документів на вищевказану земельну ділянку, оскільки батько ОСОБА_3 за життя вищевказану земельну ділянку не приватизував, а отримав рішення про передачу йому у безплатну приватизацію земельної ділянки, оскільки розпочав процедуру приватизації, однак не встиг належним чином зареєструвати право власності. Тому просить суд визнати за нею право власності на дане спадкове майно.

Позивачка, до початку підготовчого судового засідання, подала заяву з проханням справу слухати у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному об`ємі, просить позов задовольнити.

Представник відповідача також подав лист з проханням справу слухати у відсутності їх представника, заперечень проти позову не мають.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши інші докази, зібрані в справі, суд приходить до висновку про підставність позову, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно свідоцтва серії НОМЕР_1 , виданим Кутівською сільською радою Буського району Львівської області від 13.04.2007 року підтверджується факт смерті батька позивачки ОСОБА_3 , про що зроблено актовий запис № 13.

Після смерті останнього залишилось спадкове майно, що складається:

- земельна ділянка площею 0,56 га, для ведення особистого селянського господарства, що розташована в с. Кути Золочівського району Львівської області.

Належність земельної ділянки площею 0,56 га ОСОБА_3 , підтверджується Архівним витягом виданим Золочівською РДА Львівської області № Б/2-559 від 12.07.2024 року на підставі ухвали Кутівської сільської ради народних депутатів Буського району Львівської області першої сесії другого скликання від 26.07.1994 року про приватизацію земельної ділянки площею 0,56 га., для ведення особистого селянського господарства, що розташована в с. Кути Золочівського району Львівської області.

Судом встановлено, що спадкодавець ОСОБА_3 за життя, а саме 24 вересня 1999 року склав заповіт, який був посвідчений секретарем Кутівської сільської ради за реєстровим № 27, за яким все своє майно заповів донькам ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , в рівних частинах, який згідно відмітки секретаря виконкому Кутівської сільської ради Буського району Львівської області від 12.06.2007 року не змінювався та не відмінявся. Остання на означене вище спадкове майно після смерті батька, не претендує, відмовляється від такого в користь сестри ОСОБА_2 , про що подала відповідну письмову заяву.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 1274 ЦК України, спадкоємець за заповітом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом. Також спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь кого із спадкоємців за законом, незалежно від черги.

Після смерті спадкодавця ОСОБА_3 позивачка фактично частково прийняла спадщину, що вбачається з рішення Буського районного суду Львівської області від 07.05.2018 року, а саме: земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,4186 га та 0,7611га, які розташовані на території Кутівської сільської ради Буського району Львівської області та з рішення Буського районного суду Львівської області від 16.04.2024 року, а саме: житловий будинок (будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами) АДРЕСА_1 .

Спадкодавець ОСОБА_3 є батьком позивачки, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 09.02.1951 року, про що зроблено актовий запис № 1.

З свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , актовий запис № 2, видане Кутівською сільською радою Львівської області від 03 лютого 1973 року, підтверджується факт, що позивачка після реєстрації шлюбу змінила прізвище з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 ».

Згідно ст.1268 ЦК України вважається що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління спадковим майном.

Суд приходить до переконання, що позивачка фактично частково прийняла спадщину після смерті батька ОСОБА_3 , вступила у володіння і розпорядження спадковим майном, оскільки звернулася до державного нотаріуса Буської державної нотаріальної контори Дячик А.В. з відповідною заявою про прийняття спадщини. Нотаріусом заведена спадкова справа за № 356/07 року, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 01.11.2007 року.

З метою оформлення спадкових прав на вищевказане майно нотаріусом було відмовлено у видачі правовстановлюючих документів на вищевказану земельну ділянку, оскільки батько ОСОБА_3 за життя майно не приватизував, а отримав рішення про передачу йому у безплатну приватизацію земельної ділянки, оскільки розпочав процедуру приватизації, однак не встиг належним чином зареєструвати право власності.

Інших першочергових спадкоємців, які б претендували на дане майно, судом не встановлено і у суду немає повноваження щодо збирання доказів по справі, лише оцінка наявних у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельні ділянки переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням їх цільового призначення. Реалізувати своє законне право спадкування на спадкове майно в позасудовому порядку позивач не може, так як відсутній оригінал державного акту на право приватної власності на землю у зв`язку з його втратою.

Відповідно до п. «г», ч.1, ст. 81 Земельного кодексу України, громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі - прийняття спадщини.

Згідно ст.131 ЗК України громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі спадкування.

Відповідно до ст. 125 3К України право власності на земельну ділянку, а тако право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а тако право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власнос без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується:

- цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою;

- свідоцтвом про право на спадщину (ч. 1, 2 ст. 126 3К України).

Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку.

Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано, то право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п.1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України.

Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 3К України, проте, розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування, а саме: права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім?я спадкоємця.

На підставі абз. 2 п. 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМ України від 26.12.1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність на підставі Закону України від 14.09.2006 року № 139-V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (пункт 1 розділу Х доповнено абз. 2 згідно із Законом від 16.09.2008 року № 509-VI).

Отже, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМ України від 26.12.1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (ч. 3 ст. 116 ЗК України).

Таким чином, ОСОБА_7 за життя не набув права власності на спірну земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте розпочала процедуру приватизації зємельної ділянки відповідно до чинного законодавства України. ОСОБА_2 - спадкоємець, у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті спадкодавця та набула права в порядку спадкування, а саме: право на завершення приватизації та право на здійснення реєстрації права власності з отриманням Витягу з Державного реєстру речових прав на своє ім`я.

В пункті 3.5. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз?яснено, що якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім?я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 року у справі № 350/67/15-ц, та Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17.04.2019 року у справі № 723/1061/17 про можливість визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельної ділянки, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зістаттею 125 3К України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім?я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

Обставин, які б спростовували твердження позивачки в позовній заяві, суд не знаходить, тому кладе їх в основу рішення.

Враховуючи вище викладене, те що відповідач позов визнає, на підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позивачка набула права власності на спадкове майно на законних підставах, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4, 7, 12, 13, 141, 200, 247, 258-259, 264, 265, 354 ЦПК України, ст.ст. 1216, 1218, 1220, 1222, 1223, 1225, 1233, 1235,1268, 1274 ЦК України, суд

ухвалив :

Позов задоволити повністю.

Визнати за ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , жителькою в АДРЕСА_2 , право власності на спадкове майно, а саме:

- право на завершення процедури приватизації та здійснення державної реєстрації на земельну ділянку площею 0,56 га, для ведення особистого селянського господарства, що розташована в с. Кути Золочівського району Львівської області, в порядку спадкування по заповіту, після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, в цей же строк з дня його отримання.

Суддя: Б. М. Журибіда