УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2025 року

м. Київ

справа № 128/489/17

провадження № 61-1514ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Сувалов Валерій Олександрович, на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 23 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, розподіл спільної сумісної власності, стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, розподіл спільної сумісної власності, стягнення коштів.

Під час розгляду справи ОСОБА_2 подавала заяви про збільшення позовних вимог.

У грудні 2022 року ОСОБА_2 подала заяву про зменшення позовних вимог, у якій просила встановити факт проживання з ОСОБА_3 однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу в період з 03 вересня 2010 року по лютий 2017 року; встановити факт, що в період з 26 травня 1985 року по 03 вересня 2010 року вони проживали в зареєстрованому шлюбі; визнати СТО (станцію технічного обслуговування), яка розташована у АДРЕСА_1 , що зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 06; в порядку поділу спільного майна подружжя, визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 ідеальної частки СТО, що розташована у АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 06; визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя земельну ділянку площею 0,5988 га, що розташована у АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :02:005:0143, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 06; в порядку поділу спільного майна подружжя, визнати за ОСОБА_2 право власностю на 1/2 ідеальної частки земельної ділянки кадастровий номер: :02:005:0143, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 06; стягнути з ОСОБА_3 кошти в сумі 5 000,00 доларів США, що за курсом НБУ станом на день прийняття рішення еквівалентно 182 800,00 грн, та судові витраті понесені у зв`язку із наданням правової допомоги в сумі 35 000,00 грн.

Вінницький районний суд Вінницької області ухвалою від 27 грудня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_2 в частині вимог про визнання спільною сумісною власність майна, перелік якого наведений у прохальній частині позовної заяви, залишив без розгляду.

Залишив без розгляду клопотання ОСОБА_2 про призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи щодо встановлення варіанту поділу майна та визначення ринкової вартості об`єкта.

Прийняв до провадження заяву про зменшення позовних вимог за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, розподіл спільної сумісної власності, стягнення коштів, в редакції від 27 грудня 2022 року.

Свої вимоги ОСОБА_2 мотивувала тим, що 26 травня 1985 року вона зареєструвала шлюб із ОСОБА_3 . Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці у 1999 році шлюб розірваний, однак свідоцтво про розірвання шлюбу вони не отримували і продовжили проживати однією сім`єю.

21 вересня 2004 року вони придбали земельну ділянку площею 0,1208 га, яка зареєстрована в реєстрі приватним нотаріусом Дробахою В. О. за № 1359. У 2005 році вони розпочали будівництво житлового будинку з господарськими будівлями і оформили право власності на цей будинок рішенням № 150 від 15 квітня 2008 року (свідоцтво про право власності № НОМЕР_1 від 17 квітня 2008 року на ім`я чоловіка ОСОБА_3 )

У 2012 році вони вирішили подарувати будинок і земельну ділянку синові ОСОБА_4 , для чого відповідач ОСОБА_3 надав нотаріусу всі необхідні документи, у тому числі і дублікат свідоцтва про шлюб, копію свого паспорта, згідно якого в 2004 році він був одружений з нею. Нотаріус отримав згідно закону її згоду на укладення договору дарування і вона була впевнена, що вони перебувають у шлюбі. Разом з ОСОБА_3 вони продовжували проживати разом, вести спільне господарство і бізнес (міжнародні вантажні перевезення), будувати станцію технічного обслуговування, в АДРЕСА_2 .

Вказувала, що всі кошти, які вона із сином заробляла, йшли на погашення боргів відповідача, який брав кредити і гроші в борг для будівництва СТО. Всього погасили боргів відповідача на суму 600 000,00 грн. Син віддав борг ОСОБА_1 12 000,00 доларів США. Крім того, син сплатив за оренду земельної ділянки під СТО 40 000,00 грн.

07 листопада 2014 року на ім`я ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки під СТО на 50 %, де також зафіксовано, що вона, як дружина, не заперечує купувати земельну ділянку. 13 лютого 2017 року вона погасила 181 735,00 грн за інші 50 % вартості земельної ділянки. СТО було побудовано повністю на їх спільні кошти і його вартість складає 27 000 000,00 грн.

Зазначала, що у 2016 році ОСОБА_3 знайшов собі іншу жінку, а її повідомив про те, що ще з вересня 2010 року він отримав свідоцтво про розірвання шлюбу, а тому СТО буде належати тільки йому. Проте, сплачуючи борги ОСОБА_3 і купуючи будівельні матеріали для СТО, вона була впевнена, що вони одна сім`я і будували за свої кошти і кошти їхнього сина, так як більшу половину бізнесу вона вела сама. У неї на роботі числилися бухгалтери: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 і логіст ОСОБА_7 . Всі договори із замовниками на перевезення вантажів укладала вона і вона контролювала і вела бізнес.

Крім того, за період спільного сумісного проживання вони придбали транспортні засоби: ДАФ державний номер НОМЕР_2 , вартістю 495 000,00 грн, напівпричіп рефрижератор НОМЕР_3 , вартістю 400 000,00 грн, причіп рефрижератор НОМЕР_4 , вартістю 320 000,00 грн, рефрижератор без рами, вартістю 55 000,00 грн, рефрижератор без рами, вартістю 55 000,00 грн, всього на загальну суму 1 325 000,00 грн. Також придбали інше рухоме майно на загальну суму 122 300,00 грн, а також рухоме майно на СТО загальною сумою 230 200,00 грн.

Вказувала, що з 2010 року, коли відповідач отримав свідоцтво про розірвання шлюбу, вони продовжували проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки.

Також вказувала на те, що і вона, і відповідач були зареєстровані фізичними особами-підприємцями та здійснювали підприємницьку діяльність, одним із видів якої було надання послуг по міжнародним перевезенням вантажним транспортом. Надання таких послуг обумовлює придбання сторонами відповідної міжнародної ліцензії щодо членства в Асоціації міжнародних автомобільних перевізників України. Згідно договору № 31719 від 28 квітня 2001 року про послуги перевізникам, за умовами якого позивач сплатила 5 000,00 доларів США за участь в міжнародних перевезеннях їх автотранспорту, перелік якого наведено у списку спільного майна подружжя, що надавало право та можливість здійснювати даний вид підприємницької діяльності та отримувати кошти. У 2004 році договір сторонами був продовжений на невизначений термін та сплачено додатково ще 5 000,00 доларів США. Тобто, задля можливості здійснення відповідачем підприємницької діяльності з надання послуг з міжнародних перевезень позивачем було сплачено 10 000,00 доларів США, які на думку позивача, підлягають поділу в рівних частках та стягнення з відповідача 1/2 частини цих коштів в сумі 5 000,00 доларів США.

Вінницький районний суд Вінницької області рішенням від 05 грудня 2023 року позов ОСОБА_2 задовольнив.

Встановив факт, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу в період з 03 вересня 2010 року по лютий 2017 року.

Встановив, що в період з 26 травня 1985 року по 03 вересня 2010 року ОСОБА_2 і ОСОБА_3 проживали у зареєстрованому шлюбі.

Визнав об`єктом спільної сумісної власності об`єкт нерухомого майна (станцію технічного обслуговування), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 06.

В порядку поділу спільного майна подружжя, визнав за ОСОБА_2 право власності на 1/2 ідеальної частки СТО (станції технічного обслуговування), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 06.

Визнав об`єктом спільної сумісної власності подружжя земельну ділянку, площею 0,5988 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :02:005:0143, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 06.

В порядку поділу спільного майна подружжя, визнав за ОСОБА_2 право власності на 1/2 ідеальної частки земельної ділянки кадастровий номер: :02:005:0143, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 06.

Стягнув з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 кошти в сумі 5 000 доларів США, що еквівалентно 182 800 грн. Вирішив питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 05 грудня 2023 року, особа яка не брала участі у справі ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Вінницький апеляційний суд ухвалою від 20 лютого 2024 року відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 05 грудня 2023 року у цій справі.

Вінницький апеляційний суд ухвалою від 03 квітня 2024 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 05 грудня 2023 року у цій справі закрив.

Верховний Суд постановою від 04 вересня 2024 року ухвалу Вінницького апеляційного суду від 03 квітня 2024 року скасував, справу передав для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Вінницький апеляційний суд ухвалою від 23 січня 2025 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 05 грудня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, розподіл спільної сумісної власності, стягнення коштів, закрив.

03 лютого 2025 року особа, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Сувалов В. О., подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 23 січня 2025 року в указаній справі.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що

у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з наступних підстав.

Згідно зі статтею 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. Після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, така особа користується процесуальними правами і несе процесуальні обов`язки учасника справи.

Пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку (частина друга статті 362 ЦПК України).

Тлумачення наведених норм процесуального права свідчить про те, що суд апеляційної інстанції має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи невирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси особи, яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції та подала апеляційну скаргу. Якщо обставини про вирішення судом першої інстанції питання про права, інтереси та свободи особи, яка не була залучена до участі у справі, не підтвердились, апеляційне провадження підлягає закриттю.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 17 лютого 2020 року у справі № 668/17285/13-ц (провадження № 61-41547сво18).

На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Судове рішення, оскаржуване не залученою до участі у справі особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі № 911/2635/17.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 зазначив про те, що на момент ухвалення рішення судом першої інстанції не враховано існування рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16 травня 2018 року у цивільній справі № 128/2672/17, яким стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 борг за договорами позики у розмірі 118 000,00 доларів США, що станом на 05 жовтня 2017 року еквівалентно 3 163 438,99 грн та 23 500, грн, а також стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 борг за договорами позики у розмірі 112 000, доларів США, що еквівалентно 3 002 586,16 грн. На виконання цього рішення суду 07 серпня 2018 року Вінницьким міським судом видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження ВП № 73317746; винесено постанови від 13 листопада 2023 року про арешт майна боржника ОСОБА_3 , якими накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника, кошти, цінні папери, майнові права, корпоративні права - частки у статутному капіталі, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної творчої діяльності, інше майно та майнові права боржника; 14 листопада 2023 року - накладено арешт на транспортні засоби, що належать боржнику ОСОБА_3 .

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 31 грудня 2012 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 уклали договір позики, за умовами якого останній отримав у позику 90 000,00 доларів США, які зобов`язався повернути до 01 вересня 2013 року або за вимогою.

20 грудня 2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 уклали договір позики на суму 50 000,00 доларів США.

26 вересня 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 уклали договір позики на суму 23 500,00 грн, грошові кошти відповідач отримав особисто та зобов`язався повернути до 31 грудня 2017 року.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 травня 2018 року у справі № 128/2672/17 стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 118 000,00 доларів США, що еквівалентно 3 163 438,99 грн.

Зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 05 грудня 2023 року у справі № 128/489/17 задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, розподіл спільної сумісної власності, стягнення коштів.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідач ОСОБА_3 помер. Спадщину після його смерті прийняли спадкоємці першої черги спадкування за законом - діти померлого: ОСОБА_9 та ОСОБА_4 , які прийняли спадщину і були залучені до участі в справі в якості процесуальних правонаступників відповідача.

Закриваючи апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив із того, що оскаржуваним ним рішенням суду першої інстанції не вирішувалися питання про його права, інтереси та (або) обов`язки.

Наявність у ОСОБА_3 боргу перед ОСОБА_1 та стягнення на користь останнього грошових коштів за рішенням суду не виключає можливість вирішення питання про поділ спільного сумісного майна подружжя між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , на що правильно звернув увагу суд апеляційної інстанції.

Посилання у касаційній скарзі на те, що подання позову про поділ майна подружжя є очевидним намаганням колишнього подружжя ОСОБА_2 уникнути відповідальності ОСОБА_3 перед ОСОБА_1 щодо стягнення 3 163 438,99 грн, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, Верховний Суд також відхиляє, оскільки вони зводяться до припущень заявника, які не підтверджені належними доказами та не встановлені апеляційним судом у процесі розгляду цієї справи.

Апеляційним судом вірно зазначено про те, що ОСОБА_2 звернулася до суду із даним позовом до ОСОБА_3 ще у березні 2017 року, при цьому посилалась на наявність невирішеного спору про поділ майна подружжя.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення коштів позики у жовтні 2017 року, ОСОБА_2 до участі цій справі не було залучено.

Також судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до довідки про оціночну вартість об`єктів нерухомості, вартість нерухомості що визнана об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 складає 12 301 576,30 грн, а стягненню за рішенням суду на користь ОСОБА_1 підлягає лише 3 163 438,99 грн, що свідчить про достатність вартості виділеної відповідачу ОСОБА_3 зі спільного майна частки для погашення заборгованості і забезпечення виконання рішення суду на користь ОСОБА_1 , зокрема, й за рахунок спадкоємців, що прийняли після його смерті спадщину. В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вимог щодо майна подружжя, не заявляв.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, встановивши, що рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 05 грудня 2023 року не вирішувалися питання про права, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 , дійшов обґрунтованого висновку, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України це є підставою для закриття касаційного провадження.

Доводи касаційної скарги на правильність висновку суду апеляційної інстанції не впливають, оскільки особа, яка зверталася з апеляційною скаргою, не довела, що оскаржуване судове рішення прийнято про її права, інтереси та (або) обов`язки, і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Апеляційний суд надав належну оцінку аргументам ОСОБА_1 , з якою суд касаційної інстанції погоджується.

Оцінюючи доводи касаційної скарги про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, Верховний Суд виходить із того, що оскаржуваним ОСОБА_1 рішенням суду першої інстанції не вирішувалися питання про його права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись статтями 394, 389 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Сувалов Валерій Олександрович, на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 23 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, розподіл спільної сумісної власності, стягнення коштів.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Петров

А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко