Справа № 462/8396/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

12 лютого 2025 року Залізничний районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді Кирилюка А. І.,

за участю секретаря судового засідання Алекберової Я. Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради, про визначення місця проживання дитини,

встановив:

Короткий виклад обставин справи.

Уповноважений представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Думич І. І., 01.11.2024 року (вх. № 24603) звернулась до Залізничного районного суду м. Львова із позовною заявою, у якій просить суд визначити місце проживання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони з 18.09.2010 року до 04.07.2014 року перебували у шлюбі. Під час шлюбу у них народилася донька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначає, що з моменту розірвання шлюбу батько не бере участь у вихованні та утриманні дитини.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 29.11.2013 року у справі № 462/6053/13-ц зобов`язано стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дочки у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду (07.08.2013року) і до досягнення дитиною повноліття.

Також, позивачем зазначено, що малолітня донька проживає постійно з матір`ю, яка її утримує, забезпечує належне виховання та навчання.

В характеристиці класного керівника від 23.05.2024 року вказано, вказано, шо дитина

дисциплінованою, доброзичливою, ввічливою, володіє навчальним матеріалом на високому

та, достатньому рівні. Також зазначено, що батько дитини - відповідач по справі не цікавиться

успіхами учениці, не відвідує батьківські збори, не здійснює контроль за успішністю та

виконанням домашніх завдань доньки.

Позивач зверталася зверталась до відповідача про надання письмової згоди на реєстрацію місця проживання доньки, але відповідач жодним чином не відреагував на пропозицію, та лист

повернувся за закінченням строків зберігання

Окрім цього, відповідач звертався до Франківського районного суду м. Львова з

позовом до позивача про виключення запису як батька з актового запису про народження

дитини. Однак, в подальшому подав заяву про залишення цього позову без розгляду. Ухвалою

Франківського районного суд м. Львова від 09.02.2022 року прийнято рішення про залишення

позовної заяви без розгляду.

Позивач зазначає про необхідність здійснення реєстрації місця проживання неповнолітньої доньки за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки в житловому будинку за адресою АДРЕСА_2 , неможливо проживати, оскільки стосовно даного будинку тривають судові спори, а також такий потребує капітального ремонту.

За таких обставин позивач просить суд свої позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Рух справи в суді.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Залізничного районного суду м. Львова від 01.11.2024 року для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю - Кирилюка А. І. (а.с. 45).

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 04.11.2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити у порядку загального позовного провадження. З метою виконання вимог ч. 1 ст. 189 ЦПК України розпочато підготовче провадження у справі. (а.с. 47-48).

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 22.01.2025 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. (а.с. 68-69).

Позиція сторін по справі.

Позивач ОСОБА_1 та її уповноважений представник ОСОБА_4 у судовому не з`явилися. Однак, 12.02.2025 року від уповноваженого представника позивача ОСОБА_1 - адвокат Думич І. І. надійшла письмова заява у якій вона просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та розглядати справу без її участі. Не заперечую щодо ухвали заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_2 , який належним чином був повідомлений про час, день та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, відзиву, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради, у судове засідання явку представника не забезпечила, однак, 11.02.2025 року (вх. № 3303) уповноваженого представника Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради - Миргорода В. В. через систему «Електронний суд» надійшла заява, у якій останній просить розглядати справу без його участі.

Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

За таких обставин, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України враховуючи відсутність заперечень сторони позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено у порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Розглянувши справу у порядку позовного провадження за наявними у справі матеріалами, дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.

Згідно ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, зокрема те, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зі змісту ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - достатності.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Встановлені судом фактичні обставини справи.

Копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 стверджується, що сторони знаходилися у шлюбі з 18.09.2010 року, який зареєстрований Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 2409 (а.с. 8).

Згідно копії Свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 встановлено, що у сторін ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась донька ОСОБА_3 , актовий запис № 29 (а.с. 6).

Відповідно до копії рішення Залізничного районного суду від 04.07.2014 року у справі №462/964/14-ц шлюб між сторонами розірвано (а.с. 9).

Згідно копії витягу з реєстру територіальної громад від 22.05.2024 року, ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 10).

Копією акта № 36 від 27.05.2024 року виданого ЛКП «Варшавське-407» підтверджується, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 фактично проживають без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 11).

Відповідно до витягу з Державного рестру речових прав від 18.04.2024 року квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_5 (а.с. 32).

Згідно копії заяви, яка засвідчена приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Щебивовк О. О., про згоду на реєстрацію місця проживання, ОСОБА_5 , який є власником квартири АДРЕСА_3 надав згоду на реєстрацію місця проживання в згаданій вище квартирі онуці ОСОБА_3 (а.с. 14).

Уповноважений представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Думич І. І. зверталася зверталась до відповідача про надання письмової згоди на реєстрацію місця проживання доньки, але відповідач жодним чином не відреагував на пропозицію, та лист

повернувся за закінченням строків зберігання, що підтверджується копією прохання та копією конверта (а.с. 34-35).

Окрім цього, судом встановлено, що ОСОБА_1 зверталася до Шевченківської районної адміністрації із заявою про реєстрацію місця проживання (перебування) з одночасним зняттям із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), однак останній було відмовлено (а.с. 37-39).

Окрім цього, у матеріалах справи міститься: копія свідоцтва про народження ОСОБА_6 від 30.05.1995 року; копія довідки № 216 від 23.05.2024 видана Львівською середньою загальноосвітньою школою про те, що ОСОБА_3 дійсно навчається; характеристика від 23.05.2024 видана Львівською середньою загальноосвітньою школою відносно ОСОБА_3 ; копія заочного рішення Залізничного районного суду м. Львова №462/6053/13-ц від 06.11.2013 року про стягнення аліментів; копія ухвали Франківського районного суду м. Львова №466/9870/20 від 09.02.2022 року про залишення позовної заяви ОСОБА_2 про виключення запису як батька з актового запису про народження дитини; копія рішення Франківського районного суду м. Львова №1326/9346/2012 від 14.07.2023 року про визнання права власності на частину спадкового майна в порядку спадкування за законом, визнання заповіту недійсним, визнання ідеальних часток спадкового майна та їх поділ між спадкоємцями першої черги за законом; копія довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (номер інформаційної довідки 380774368 від 30.05.2024); копія технічного паспорту на приватизовану квартиру за адресою: АДРЕСА_1

Відповідачем пояснень та доказів на спростування наведеного до суду не надано.

Мотиви, з яких виходить суд при розгляді справи та застосовані норми права.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з ч. 2, 8, 9 ст. 7 СК України, сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно із ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до вимог ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.

Згідно ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Частиною 2 ст. 155 СК України передбачено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

За змістом ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно ч. 1 ст. 161 СК України під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради від 27.02.1991 року закріплено, що держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання й розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини.

Пунктом 1 ст. 9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні й має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст. 142 СК України), у тому числі й на рівне виховання батьками.

Законодавчими положеннями ст. 171 СК України визначено, що місце проживання малолітньої дитини з одним з батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Як вбачається із правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 29.11.2017 року справа № 344/17748/15-ц, у рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків.

Також, керівні принципи Комітету міністрів Ради Європи щодо правосуддя, дружнього до дітей прийняті Комітетом міністрів Ради Європи 17.11.2010 року (пояснювальна записка). Так, згідно п. 36 - у всіх справах, пов`язаних з дітьми, першочергова увага повинна надаватися найкращим інтересам дитини. Оцінка ситуації має бути зроблена точно. Ці керівні принципи сприяють розвитку міждисциплінарних методів оцінки кращих інтересів дитини, визнаючи, що це є складним процесом. Ця оцінка стає ще складнішою, якщо ці інтереси повинні бути збалансовані з інтересами інших зацікавлених сторін, таких як інші діти, батьки. Це має бути зроблено професійно, в кожному конкретному випадку на індивідуальній основі. Пункт 37 Найкращі інтереси дитини завжди повинні розглядатися в поєднанні з іншими правами дітей, наприклад, правом бути почутою, правом на захист від насильства, правом не бути розлученою з батьками. Комплексний підхід має бути правилом.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11.07.2017 у справі «М. С. проти України» (заява № 2091/13), суд зазначив, що при визначення найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07.12.2006 року (заява № 31111/04), зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Разом з тим, суд приймає до уваги, що відповідачем не було надано відзиву чи пояснень стосовно предмету спору.

Висновки суду.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору.

Суд приймає до уваги той факт, що на даний час малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом з матір`ю, у судовому засіданні встановлено, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з матір`ю не суперечить інтересам дитини, тому суд, з урахуванням окремого проживання батьків дитини, приходить до переконання про наявність підстав для визначення місця проживання дитини з матір`ю, що буде цілком відповідати інтересам дитини, забезпечить комфортні умови та сприятиме її здоровому розвитку.

Разом з цим, суд звертає увагу, що батьки мають рівні права і обов`язки щодо виховання та розвитку дитини, незважаючи на те, що проживають окремо один від одного, і місце проживання дитини з одним із батьків не є перешкодою для іншого щодо виконання як обов`язків так і здійснення прав. Батько дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я доньки, стан її розвитку, незалежно від того з ким дитина буде проживати. Таким чином, визначаючи місце проживання доньки з матір`ю, суд не позбавляє батька його права та можливості особистого спілкування з дитиною, обов`язку брати участь у її вихованні.

Судові витрати по справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Тому суд дійшов висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір, який сплачено при подачі позовної заяви до суду у сумі 1 211 грн. 20 коп.

На підставі наведеного та керуючись ст. 4, 12, 13, 76-81, 141, 258-259, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради, про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості щодо сторін у справі (учасники процесу):

Позивач: ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_4 );

Відповідач: ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_5 ).

Третя особа: Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради (Код , адреса: 79006, м. Львів, вул. Липинського, 11).

Текст судового рішення складено 12.02.2025 року.

Суддя/підпис/

Згідно з оригіналом.

Суддя: