Номер провадження: 22-ц/813/1425/25
Справа № 522/3703/22
Головуючий у першій інстанції Абухін Р.Д.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
06.02.2025 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Коновалової В.А.,
суддів: Карташова О.Ю., Назарової М.В.,
за участю секретаря судового засідання Крупської М.Г.,
учасники справи:
відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,
на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 квітня 2024 року,
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про витребування майна із чужого незаконного володіння
Короткий зміст позовних вимог
В лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про витребування майна із чужого незаконного володіння (з урахуванням заяви в редакції зі змінами предмету позову від 15.08.2022 року), в обґрунтування якої зазначив, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уклала заповіт посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Філіповою Г.О. від 08.10.2014 року, зареєстрований у реєстрі № 501, у присутності свідків, згідно якого заповідала усе своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося, і взагалі, все те, що на день смерті буде їй належати і на що вона матиме право за законом ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть вданого 15.10.2014 року. 3 огляду на звернення 28.10.2014 року ОСОБА_1 із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , та приписи ч.ч. 1-2 ст. 1220; ч.ч. 1, 5 ст. 1268; та ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець ОСОБА_6 є законним власником та володільцем на праві спадкування за заповітом, належним на час смерті спадкодавця: ОСОБА_5 усім її майном.
Позивач посилається, що за життя спадкодавець набула у власність частину житлового будинку. Зокрема, відповідно до рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14.10.1980 року по справі № 2-1994 позов ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про визнання дійсним договору купівлі-продажу частини домоволодіння, позовні вимоги задоволено та визнано договір купівлі-продажу 7/20 часток будинку АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_7 і ОСОБА_5 . Відповідно відповіді КП «БТІ» Одеської міської ради від 08.12.2014 року № 449503.93 станом на 31.12.2012 року за ОСОБА_5 зареєстровано 7/20 частки (ця доля підлягає перереєстрації у зв?язку з перерахунком часток по домоволодінню на 31/100 частки) на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14.10.1980 року. Зазначене також підтверджується реєстраційним посвідченням яке видане Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації 02.07.1997 року на 7/20 часток та виданим його дублікатом 12.08.2003 року. Відповідно Розпорядження № 1002 Приморської районної адміністрації від 07.10.2002 року ОСОБА_8 належить 31/100 частки домоволодінню за адресою: АДРЕСА_1 .
ОСОБА_1 зазначає, що 19.01.2015 року у вказаний спосіб, успадковане, та належне йому нерухоме майно, що залишилося після смерті ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , вибуло з його володіння та не з його волі.
Позивач посилається, що ?????успадковані ним частка будинку та земельна ділянка підлягають до витребування від володільців-відповідачів без визнання за рішенням суду усіх правочинів вчинених щодо цього майна недійсними, оскільки це майно вибуло із його володіння не з його волі іншим шляхом на підставі неіснуючого договору дарування 2006 року, і який у порядку визначеному законом не укладався, а тому і подальше відчуження спірного нерухомого майна іншим особам, також вважається таким, що відбулося із порушенням вимог закону та його майнових прав, та між цим здійснений поділ володільцями спірного нерухомого майна та його поліпшення не є перешкодою у витребуванні в порядку ст.ст. 387, 1212 ЦК України.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Приморський районний суд м. Одеси рішенням від 08 квітня 2024 року у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про витребування майна із чужого незаконного володіння відмовив.
Інша частина житлового будинку, належна ОСОБА_13 , відповідно до розпорядження Приморської районної адміністрації №923 від 07.12.2016 року, загальною площею 85 кв.м, була сформована в окремий об`єкт нерухомого майна. Належному ОСОБА_13 житловому будинку залишено адресу: АДРЕСА_1 .
Суд першої інстанції зазначив, що позивач просить витребувати майно, котре йому ніколи не належало і має при цьому інші відмінні характеристики від того майна, яке свого часу належало на праві власності ОСОБА_5 , тобто фактично є іншими об`єктами нерухомості.
Стосовно витребування від ОСОБА_3 369/1000 часток від житлового будинку АДРЕСА_3 , загальною площею 159,7 кв.м, то суд зазначив, що з правової точки зору такого майна не існує, оскільки 369/1000 часток не зареєстровано за відповідачем ОСОБА_3 , інформація про вказану частку не міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, зазначена частка ніколи не належала ОСОБА_5 , і тому не може бути витребувана.
Реєстрація права власності за позивачем на нерухоме майно, яке ніколи не належало ОСОБА_5 і не входило до складу спадщини, суперечить вимогам законодавства та є незаконною.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_3 і ОСОБА_4 є добросовісними набувачами майна. Конструкція, за якою добросовісний набувач втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний і надмірний тягар (правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 15.03.2023 у справі №725/1824/20).
Як зазначив суд першої інстанції, вимога позивача про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_3 на житловий будинок АДРЕСА_3 , є похідною від вимог про витребування майна. Враховуючи відмову у задоволенні вимог про витребування нерухомого майна, суд першої інстанції вважав, що вимога про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на вказаний житловий будинок також не підлягає задоволенню.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить суд прийняти постанову про скасування рішення № 522/3703/22 Приморського районного суду м. Одеси від 08 квітня 2024 року у справі і залишити позовну заяву без розгляду повністю, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
В апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що суд першої інстанції порушив процесуальний закон, а саме ухвалив 08.04.2024 року рішення у справі по суті справи без закриття підготовчого засідання та без призначення справи до розгляду по суті. Позивач, до початку розгляду справи по суті мав намір залучити до матеріалів справи заяву про залишення позову без розгляду. Оскаржуваним рішенням суд незаконно позбавив позивача права на залишення позову без розгляду, і порушуючи закон, незаконно ухвалив рішення по суті справи у підготовчому засіданні, без попередження про дату розгляду справи по суті.
(2) Позиція інших учасників справи
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 20.06.2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою, роз`яснювалось ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу.
ОСОБА_1 копію ухвали про відкриття провадження від 20.06.2024 року отримав 20.06.2024 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.
ОСОБА_2 копію ухвали про відкриття провадження від 20.06.2024 року та копію апеляційної скарги отримав 07.10.2024 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
Від ОСОБА_3 та ОСОБА_4 поштові відправлення з копією ухвали про відкриття провадження від 20.06.2024 року та копією апеляційної скарги повернулися з позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою».
28.06.2024 року від представника ОСОБА_4 ОСОБА_15 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в обґрунтування якого зазначено, що позивач ОСОБА_1 був присутній в підготовчому засіданні 09.08.2023 року та повідомив суд про можливість закрити підготовче провадження й перейти до розгляду справи по суті, подання ним апеляційної скарги з підстав, що йому не було відомо про стадію розгляду справи та обмеження його судом у праві подати заяву про залишення позову без розгляду шляхом прийняття рішення по суті спору на стадії розгляду справи по суті за умови неявки позивача в судові засідання без поважних причин, вочевидь суперечить завданню цивільного судочинства щодо своєчасного розгляду справи судом та має розцінюватись як зловживання позивачем ОСОБА_1 процесуальними правами.
В судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
ОСОБА_1 судову повістку отримав 15.11.2024 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у відповідності до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.
Представник ОСОБА_3 ОСОБА_16 про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується розпискою.
Від представника ОСОБА_4 адвоката Свида К.В. надійшла заява про розгляд справи за відповідача та його представника, проти задоволення апеляційної скарги заперечують з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.
З огляду на положення частини другої статті 372 ЦПК України, згідно з якою неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, та зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів вважає можливим розгляд справи проводити за відсутності учасників справи.
ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 і ОСОБА_4 є добросовісними набувачами майна. Конструкція, за якою добросовісний набувач втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний і надмірний тягар (правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 15.03.2023 у справі №725/1824/20).
Як зазначив суд першої інстанції, вимога позивача про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_3 на житловий будинок АДРЕСА_3 , є похідною від вимог про витребування майна. Враховуючи відмову у задоволенні вимог про витребування нерухомого майна, то вимога про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на вказаний житловий будинок також не підлягає задоволенню.
Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі апеляційний суд вважає, за необхідне зазначити наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14.10.1980 року у справі №2-1994 визнано дійсним домашню угоду купівлі-продажу 7/20 часток житлового будинку АДРЕСА_1 , укладену між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 за 12 тис. рублів у вигляді житлових кімнат 1-3 площею 12,8 кв. м, 1-4 площею 13,1 кв.м, 1-2 коридору площею 13,1 кв.м, 1-5 кухні площею 8,1 кв. м, 17,4 кв.м 1-1.
Відповідно до Розпорядження № 1002 Приморської районної адміністрації від 07.10.2002 року внаслідок здійснення двоповерхової прибудови одним із співвласників житлового будинку ОСОБА_17 частка ОСОБА_5 підлягала перерахунку на 31/100 частин домоволодіння. Перереєстрація частки ОСОБА_5 не була проведена.
Також на підставі рішення Одеської міської ради від 29.02.2000 року № 825-ХХІІІ ОСОБА_5 отримала у власність земельну ділянку загальною площею 0,0427 га за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується державним актом серія ІV-ОД №003990.
Відповідно до договору дарування, укладеного 23 вересня 2006 року та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Смалій Г.М., реєстр. №1698, ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_2 7/20 частин домоволодіння з надвірними спорудами, що знаходяться в АДРЕСА_1 , та земельну ділянку загальною площею 0,0427га, на якій розташований житловий будинок.
В матеріалах справи наявна копія договору дарування від 23.09.2006 ркоу, яка була зроблена з оригіналу договору державним реєстратором під час здійснення державної реєстрації права власності ОСОБА_2 (а.с. 98-99 т.3) та копія договору дарування від 23.09.2006, вірність якої була засвідчена 15.01.2015 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Брандіс А.Б., надана позивачем в якості додатку до позову (а.с. 65-66 т. 1), які є ідентичними за змістом.
Відповідно до заповіту, складеного 08.10.2014 року та посвідченого за місцем проживання ОСОБА_5 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Філіпповою Г.О., зареєстр в реєстрі за №501, ОСОБА_5 заповідала все, що їй належатиме на день смерті, ОСОБА_1 . Від імені ОСОБА_5 текст заповіту був прочитаний та підписаний ОСОБА_18 в присутності двох свідків та нотаріуса.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла, свідоцтво про смерть серія НОМЕР_1 , видане 15.10.2014 відділом ДРАЦС у м. Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції.
За заявою ОСОБА_1 від 28.10.2014 року відкрито спадкову справу №508/2014.
Листом Шостої одеської державної нотаріальної контори від 13.02.2015 року позивачу повідомлено про неможливість видачі йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки 7/20 частин домоволодіння загальною площею 271,8 кв.м з надвірними спорудами та земельну ділянку загальною площею 0,0427 га за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 . 23.09.2006 року подарувала ОСОБА_2 .
Відповідно до договору дарування, укладеного 13.02.2015 року та посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Тополян О.В., зареєстр. в реєстрі за №2167, ОСОБА_2 подарував 7/20 часток у праві спільної часткової власності на житловий будинок АДРЕСА_1 ОСОБА_19 .
Відповідно до договору дарування, укладеного 06.10.2015 року та посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Саганович О.Ю., зареєстр. в реєстрі за №417, ОСОБА_19 подарував 7/20 часток у праві спільної часткової власності на житловий будинок ОСОБА_20 .
Відповідно до договору дарування, укладеного 23.10.2015 року та посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Саганович О.Ю., зареєстр. в реєстрі за №483, ОСОБА_21 (продавець) подарував 7/20 часток у праві спільної часткової власності на житловий будинок ОСОБА_10 (покупець).
За всіма правочинами відчужувалась ідеальна, не виділена в натурі частка у праві спільної часткової власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 271,8 кв. м, який в цілому складався з житлового будинку літ. «А», житловою площею 140,5 кв.м, вбиралень під літ. «Б», «Н», гаражів під літ. «Д», «Л», літніх кухонь під літ. «И», «П», сараїв під літ. «Е», «М», «Р», навісу під літ. «К», мостіння І-ІІ-V, №1-18 огорожа.
Розпорядженням Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 07.12.2016 року № 923 «Про присвоєння адреси житловому будинку розташованому за адресою: АДРЕСА_1 » житловому будинку, який належить ОСОБА_12 загальною площею 159,7кв. м було присвоєно адресу: АДРЕСА_3 .
Судом встановлено, що на момент відкриття спадщини 14.10.2014 року право власності на 7/20 частин житлового будинку та земельну ділянку загальною площею 0,0427 га за адресою: АДРЕСА_1 не належало спадкодавцю ОСОБА_5 та не могло увійти до складу спадщини, оскільки вказані об`єкти були подаровані нею ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 23.09.2006, який є чинним.
З огляду на презумпцію правомірності правочину, встановлену ст. 204 ЦК України, враховуючи обов`язок доведення обставин, на які сторона посилається як на підставу своїх вимог, суд першої інстанції вважав, що позивач ОСОБА_1 не надав суду належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_5 не укладала та не підписувала 23.09.2006 договір дарування, не надав доказів того, що підпис на договорі, виконаний на спеціальному нотаріальному бланку належить не ОСОБА_5 , а також місить підпис не нотаріуса Смалій Г.М.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що 14.10.2014 року на момент відкриття спадщини право власності на 7/20 частин житлового будинку та земельну ділянку загальною площею 0,0427 га за адресою: АДРЕСА_1 , не належало спадкодавцю ОСОБА_5 , тому не ввійшло до складу спадщини, оскільки вказані об`єкти були подаровані нею ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 23.09.2006 року, правомірність вчинення якого позивачем не спростована, тобто він є чинним.
Суд першої інстанції зазначив, що позивач просить витребувати майно, котре йому ніколи не належало і має при цьому інші відмінні характеристики від того майна, яке свого часу належало на праві власності ОСОБА_5 , тобто фактично є іншими об`єктами нерухомості.
Стосовно витребування від ОСОБА_3 369/1000 часток від житлового будинку АДРЕСА_3 , загальною площею 159,7 кв.м, то суд першої інстанції вважав, що з правової точки зору такого майна не існує, оскільки 369/1000 часток не зареєстровано за відповідачем ОСОБА_3 , інформація про вказану частку не міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, зазначена частка ніколи не належала ОСОБА_5 , і тому не може бути витребувана.
Реєстрація права власності за позивачем на нерухоме майно, яке ніколи не належало ОСОБА_5 і не входило до складу спадщини, суперечить вимогам законодавства та є незаконною.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що і ОСОБА_3 , і ОСОБА_4 є добросовісними набувачами майна.
Суд першої інстанції вважав, що вимога позивача про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_3 на житловий будинок АДРЕСА_3 , є похідною від вимог про витребування майна та не підлягає задоволенню.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення на стадії підготовчого засідання, відступивши від встановленої норми права щодо стадійності цивільного процесу, внаслідок чого позивач, який підготував на адресу суду заяву про залишення позову без розгляду та мав намір заявити її до наступного судового засідання після засідання 08.04.2024 року, був позбавлений можливості у судовому засіданні до початку розгляду справи по суті подати заяву про залишення позову без розгляду, не заслуговують на увагу з огляду на таке.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 258 ЦПК України судовими рішеннями є, зокрема, ухвали.
Процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал (частина друга статті 258 ЦПК України).
Відповідно до частин четвертої, п`ятої та восьмої статті 259 ЦПК України, в редакції на час постановлення ухвали, ухвали суду, які оформлюються окремим документом, постановляються в нарадчій кімнаті, інші ухвали суд може постановити, не виходячи до нарадчої кімнати.
Ухвали суду, постановлені окремим документом, підписуються суддею (суддями) і приєднуються до справи. Ухвали, постановлені судом, не виходячи до нарадчої кімнати, заносяться до протоколу судового засідання.
Тобто процесуальним законом визначено право суду ухвалювати відповідні процесуальні рішення у виді ухвали, не виходячи до нарадчої кімнати, разом з цим передбачено обов`язок суду щодо занесення відомостей про таке судове рішення до протоколу судового засідання.
Пункт 3частини 2 ст.200 ЦПК України передбачає, що за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.
Приморським районним судом м. Одеси ухвалою від 26 липня 2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про витребування майна із чужого незаконного володіння, призначено розгляд справи в загальному порядку та підготовче судове засідання на 31 серпня 2022 року об 11 годин 30 хвилин.
В подальшому в підготовчих судових засіданнях неодноразово оголошувалася перерва.
Із протоколу судового засідання від 09 серпня 2023 року вбачається, що розгляд справи в підготовчому судовому засіданні, призначеному на 09 серпня 2023 року, здійснювався за участю позивача ОСОБА_1 , представників відповідача адвоката Свида К.В., адвоката Оксюта М.О. Судом на обговорення учасників процесу ставилося питання про можливість закриття підготовчого судового засідання та позивач ОСОБА_1 вважав за можливе закрити підготовче засідання.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 09 серпня 2023 року, яка занесена до протоколу підготовчого судового засідання, закрито підготовче засідання та призначено розгляд справи на 02 листопада 2023 року о 14 год. 15 хвилин.
Отже, Приморським районним судом м. Одеси у підготовчому засіданні 09 серпня 2023 року за результатами підготовчого засідання постановлялась ухвала, яка занесена до протоколу судового засідання, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.
Позивачу ОСОБА_1 , який приймав участь у підготовчому засіданні 09 серпня 2023 року було відомо про постановлену, не виходячи до нарадчої кімнати, судом першої інстанції, ухвалу.
Отже, постановлення судом першої інстанції ухвали про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті без оформлення окремого процесуального документу, але із занесенням до протоколу судового засідання від 09 серпня 2023 року, не свідчить про порушення судом норм процесуального права.
За таких обставин колегія суддів вважає, що доводи скаржника про порушення судом першої інстанції норм процесуального права щодо ухвалення оскаржуваного рішення на стадії підготовчого засідання, спростовуються матеріалами справи, а саме ухвалою суду першої інстанції від 09 серпня 2023 року, яка занесена до протоколу судового засідання.
В апеляційній скарзі не викладені обставини та не надано доказів не можливості подання позивачем заяви про залишення позовної заяви без розгляду до винесення судом першої інстанції ухвали від 09 серпня 2023 року, яка занесена до протоколу судового засідання, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 02 листопада 2023 року о 14 год. 15 хвилин.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Посилання скаржника на те, що заява позивача про залишення позову без розгляду у цій справі набула значення письмового доказу та повинна бути досліджена судом апеляційної інстанції не заслуговують на увагу з огляду на таке.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (стаття 79 ЦПК України).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 182 ЦПК України при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі.
Отже заява про залишення позову без розгляду є заявою з процесуальних питань і не може бути доказом у даній справі виходячи з предмету та підстав позову.
Крім того, позивачем у клопотанні не викладені обставини та не надано доказів неможливості подання заяви про залишення позову без розгляду у визначений законом процесуальний строк до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, тому клопотання не підлягає задоволенню.
Згідно пункту 4 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково;
Судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу (ч. 1 статті 377 ЦПК України).
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.
Згідно частини 3 статті 217 ЦПК України з оголошенням головуючим судового засідання відкритим розпочинається розгляд справи по суті.
Із матеріалів справи вбачається, що 02 листопада 2023 року головуючим суддею Абухіним Р.Д. відкрито судове засідання.
За змістом статті 257 ЦПК України залишення заяви без розгляду - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення, у зв`язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому.
Разом з тим, положення цієї норми закону належить застосувати у взаємозв`язку з положеннями статті 257 ЦПК України, згідно з якими рішення про скасування постанови чи ухвали суду першої інстанції і залишення позовної заяви без розгляду можливе, але тоді, коли підстави для прийняття цих рішень у часі виникли чи існували на стадіях підготовчого провадження чи судового розгляду.
Тобто, за змістом положень частини 1 статті 377 та пункту 5 частини 1 статті 257 ЦПК України скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення апеляційним судом судового рішення про залишення позовної заяви без розгляду за клопотанням позивача можливе, якщо клопотання було заявлено на стадії підготовчого провадження або до початку розгляду справи по суті. На стадії апеляційного розгляду скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення постанови про залишення позовної заяви без розгляду дозволяється у випадку, коли позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позовної заяви без розгляду, а суд з якихось причин її не розглянув.
Як зазначалося вище, Приморським районним судом м. Одеси ухвалою від 26 липня 2022 року відкрито провадження у даній справі та визначено розгляд справи проводити в загальному порядку і призначено підготовче судове засідання, яке ухвалою суду від 09 серпня 2023 року, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справи до судового розгляду. 02 листопада 203 року головуючим суддею Абухіним Р.Д. відкрито судове засідання.
Однак, позивач з часу відкриття провадження у справі 26 липня 2022 року і до початку розгляду справи по суті 02 листопада 2023 року заяву про залишення позовної заяви без розгляду не подавав.
Ураховуючи викладені обставини колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про скасування рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 квітня 2024 року та залишення позовної заяви без розгляду задоволенню не підлягають.
Інших доводів апеляційна скарга не містить.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Щодо суті апеляційної скарги
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 квітня 2024 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 12 лютого 2025 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді О.Ю. Карташов

М.В. Назарова