Справа № 758/1461/24
У Х В А Л А

07 лютого 2025 року м. Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі судді Гребенюка В.В., за участю секретаря судового засідання Годованюк Ю.Р. розглянувши заяву позивача у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Еверест», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Портофін», про стягнення грошових коштів -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі за текстом - позивач) звернулась до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Еверест» (надалі за текстом - відповідач), третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Портофін» (надалі за текстом - третя особа), про стягнення грошових коштів.

Заочним Рішенням Суду від 09.10.2024 позов задоволено.

13.01.2025 до суду від відповідача надійшла заява про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Суду від 14.01.2025 вказану заяву залишено без руху.

28.01.2025 до суду від відповідача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Суду від 29.01.2025 призначено до судового розгляду заяву відповідача про перегляд заочного рішення на 19.03.2025.

06.02.2025 до суду від позивача надійшла заява про відвід судді.

Заява обгрунтована тим, що суддею:

- позивачу чиняться перешкоди у доступі до правосуддя в частині неможливості отримання нею судового рішення за її позовом, адже, повний текст виготовився з порушенням строків;

- було унеможливлено позивачу надання заперечень щодо заочного вирішення справи;

- зволікає з розглядом заяви про перегляд заочного рішення, з огляду на що заявляє відвід судді у цій справі.

Частиною 1 статті 40 ЦПК України передбачено, що питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Відповідно ч. 2 до ст. 40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід (ч. 3 ст. 40 ЦПК України).

У відповідності до ч. 8 ст. 40 ЦПК України, суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід судді може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід судді, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід судді.

Суд, дослідивши матеріали справи та заяву про відвід, зазначає наступне.

За змістом ч. 3 ст. 39 ЦПК України, відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Водночас, підстави для відводу судді передбачені ст. 36 ЦПК України. У відповідності до ч. 1 ст. 36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 ЦПК України.

При цьому, згідно з ч. 4 ст. 36 ЦПК України, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді не може бути підставою для відводу.

Позивач зазначає, що судовому засіданні, що відбулось 26.07.2024р. суддя начебто повідомив свою позицію її представнику з приводу заочного вирішення справи № 758/1461/24 що, у разі, коли відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, то є всі підстави для заочного вирішення справи, а відсутність згоди позивача на заочне вирішення справи унеможливлює ухвалення рішення у справі взагалі, відтак, суд муситиме постійно відкладати розгляд справи, поки позивач не надасть згоду на заочне вирішення справи (добровільно).

Ухвалою Суду від 09.02.2024, відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд в загальному позовному провадженні та призначено підготовче засідання.

У підготовчому засіданні 08.05.2024 судом було закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті.

04.07.2024 до суду від позивача надійшли заперечення проти заочного розгляду справи.

26.07.2024 до суду від позивача надійшла заява про відкликання заперечень проти заочного вирішення справи.

04.10.2024 до суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення судового засідання.

У судове засідання 09.10.2024 прибув представник позивача, який підтримав позовні вимоги та просив задовольнити позов.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення) (ч. 4 ст. 223 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

У зв`язку із тим, що відповідач своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, використав надане законом право на подачу відзиву на позовну заяву шляхом подання до суду клопотання про часткову сплату боргу за договором, тому суд, враховуючи заперечення сторони позивача щодо заочного розгляду справи, відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для ухвалення заочного рішення у справі, чим спростовуються доводи позивача у цій частині.

Також, позивач зазначає, що суд зволікає з розглядом справи, адже призначив до розгляду заяву про перегляд заочного рішення на 19.03.2025, замість 12.02.2025 при тому, що, на думку позивача, відповідачем не було усунуто недоліки заяви про перегляд заочного рішення.

Заочним Рішенням Суду від 09.10.2024 позов задоволено та стягнуто з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 1 472 522,63 грн., 3 % річних в сумі 18 294,84 грн., інфляційні втрати в сумі 35 481,84 грн. та вирішено питання про розподіл судових витрат.

13.01.2025 до суду від відповідача надійшла заява про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Суду від 14.01.2025 вказану заяву залишено без руху, з підстав того, що відповідач намагається переглянути прийняте судом Рішення на підставі нових доказів, при цьому, не обгрунтовуючи об`єктивну неможливість подати ці докази у встановлений судом строк для подання відзиву або протягом розгляду справи; відповідач просить прийняти до розгляду докази, які з`явились після прийняття судом Рішення 09.10.2024 та що поруч з цим, відповідачем не зазначено: обставини, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання та (або) неповідомлення їх суду, а також причин неподання відзиву, і докази про це; посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача.

28.01.2025 до суду від відповідача надійшла заява про усунення недоліків, в якій відповідачем було надано пояснення щодо вказаних недоліків дослідивши зміст яких та зміст заяви про перегляд заочного рішення, суд в межах своїх дискреційних повноважень дійшов до висновку, що форма і зміст заяви про перегляд заочного рішення відповідає вимогам ст. 285 ЦПК України та призначив заяву до розгляду в судовому засіданні.

Позивач вказує, що заява про перегляд заочного рішення має бути розглянута протягом 15-ти днів з дня її надходження, а відтак, останнім крайнім строком розгляду є 12.02.2025.

Так, Ухвалою Суду від 29.01.2025 призначено до судового розгляду заяву відповідача про перегляд заочного рішення на 19.03.2025, яка була визначена судом з урахуванням кількості судових засідань які призначені в проміжку між 28.01.2025 та найближчою реально можливою датою судового засідання в якому може бути розглянуто по суті питання щодо перегляду заочного рішення з урахуванням пояснень сторін та відповідних доказів поданих на підтвердження власних аргументів.

Також, позивач обґрунтовуючи заяву вказує, що після ухвалення скороченого рішення від 09.10.2024р. у справі № 758/1461/24, повний текст за яким не виготовляється уже протягом більш як двох місяців, суддя В.В. Гребенюк ухвалює інші рішення у інших справах, у яких не виникає проблем із виготовленням повного тексту рішення суду, а такі повні тексти суддею виготовляються, копії надсилаються до ЄДРСР.

У зв`язку з чим, позивач вбачає в діях судді перешкоджання у досутпі до правосуддя у частині неможливості отримання нею повного тексту судового рішення.

Щодо цих доводів позивача суд зазначає, що Рішення Суду від 09.10.2024 було направлено до ЄДРСР з затримкою, у зв`язку систематичною відсутністю в той час підключення до мережі Інтернет приміщення суду по вул. Волоська, б. 6/14Б та відключеннями електроенергії, та, відповідно, збільшенням обсягу роботи, яку необхідно було зробити за менший проміжок часу і просто фізичною неспроможністю опрацювати не тільки в робочий, але й в позаробочий час тієї кількості судових проваджень, яка мала місце в цей період.

Всі можливості, які суддя міг використати, аби забезпечити відправлення правосуддя, вчасне виготовлення, підписання судових рішень, були суддею використані: заздалегідь заряджені всі наявні «павербанки» та ноутбуки, в подальшому, вже було придбано власним коштом необхідне «екофлоу» - задля забезпечення безперервної роботи фіксації судового засідання технічними засобами, постійна робота в позаробочий час до комендантської години - судді, секретаря та помічника.

Високі показники судового навантаження створюють об`єктивну можливість допущення суддею помилок щодо організації розгляду значної кількості судових справ, їх рівномірного призначення до розгляду, порушення строків надіслання до ЄДРСР копій судових рішень тощо, рівномірного розподілу обов`язків між секретарем та помічником, а також щодо здійснення контролю за їх виконанням, оскільки прямим обов`язком судді є здійснення правосуддя у судових справах.

Названі обставини, не можуть свідчити про «незаконну відмову у доступі до правосуддя». Адже, доступ до правосуддя, як ключовий принцип доктрини верховенства права, передбачає забезпечення державою механізмів, за яких людині гарантується судовий захист її прав, і включає як процесуальний аспект доступності правосуддя - судової процедури, так і питання організаційного характеру. В умовах військової агресії та військового стану в силу наявності об`єктивних перешкод можливість забезпечення таких механізмів зазнає обмежень. Суддя не наділений функціями по забезпеченню доступу до правосуддя в обох названих вище аспектах, тому, суд не погоджується з доводами позивача у частині «незаконної відмови у доступі до правосуддя», здійснюючи розгляд справи за відсутності, або обмеженості необхідних для цього державних та інфраструктурних механізмів.

Водночас, представник позивача, обґрунтовуючи свою заяву про відвід, фактично посилається на незгоду з процесуальними діями головуючого судді, які полягали в дослідженні матеріалів цивільної справи та встановленні обставин справи та, як наслідок, призначення до розгляду заяви про перегляд заочного рішення, що є обов`язком суду. Таким чином, представником позивача не наведені об`єктивні підстави сумніву у неупередженості та необ`єктивності судді.

Дії головуючого судді у даній справі не потягли за собою неможливість реалізації учасниками процесу наданих їм процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. Зі змісту заяви про відвід не вбачається, що дії суду зумовили неможливість або ускладнили для сторони позивача захист порушеного права або інтересу.

Відповідно до частини 1 статті 124 Конституції України, правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. При здійснені правосуддя судді незалежні і підкоряються лише закону. Однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення, крім випадків, встановлених законом (ст. ст. 126, 129 Конституції України).

Згідно із зазначеними положеннями Конституції України, рішення судді і відповідно до цього дії або бездіяльність суддів у питаннях здійснення правосуддя (пов`язані з підготовкою, розглядом справ в судових інстанціях, перевіркою справ в апеляційному і касаційному порядку, звернення рішення до виконання, тощо) можуть оскаржуватися в чинному в даний час порядку.

Як зазначив Конституційний суд України в своєму Рішенні від 23 травня 2001 року № 6-рп/2001, судоустрій і судочинство визначаються виключно законом України. Порядок здійснення правосуддя регламентується відповідно процесуальним законодавством України. Процесуальні акти і дії суддів, які стосуються вирішення розгляду справи у першій інстанції та прийняття по них судових рішень належить до сфери правосуддя і можуть бути оскаржені лише в судовому порядку відповідно до процесуального законодавства України. Позасудовий порядок оскарження актів і дій суддів, які стосуються здійснення правосуддя, неможливий.

У п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 8 від 13.06.2007 року «Про незалежність судової влади» зазначено наступне. Так, відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони нескасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається.

У відповідності до ч. 4 ст. 36 ЦПК України, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Статтею 1 Кодексу суддівської етики установлено, що суддя повинен бути прикладом неухильного додержання вимог закону і принципу верховенства права, присяги судді, а також дотримання високих стандартів поведінки з метою зміцнення довіри громадян у чесність, незалежність, неупередженість та справедливість суду.

Відповідно до статті 3 цього Кодексу, суддя має докладати всіх зусиль до того, щоб на думку розсудливої, законослухняної та поінформованої людини його поведінка була бездоганною.

Згідно зі статтею 8 Кодексу суддівської етики, суддя повинен здійснювати судочинство в межах та порядку, визначених процесуальним законом, і виявляти при цьому тактовність, ввічливість, витримку й повагу до учасників судового процесу та інших осіб.

Відповідно до Бангалорських принципів поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної ради ООН 27 липня 2006 року № 2006/23, суддя повинен здійснювати свою судову функцію незалежно, виходячи виключно з оцінки фактів, відповідно до свідомого розуміння права, незалежно від стороннього впливу, спонукання, тиску, загроз чи втручання, прямого чи опосередкованого, що здійснюється з будь-якої сторони та з будь-якою метою. Об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття.

Згідно з пунктом 50 Висновку № 3 (2002) КРЄС, кожний окремий суддя повинен робити все можливе для підтримання судової незалежності на інституційному та особистому рівнях; судді повинні поводитися гідно при виконанні посадових обов`язків та в особистому житті; вони повинні виконувати свої обов`язки, не допускаючи проявів фаворитизму або дійсної чи видимої упередженості; судді повинні приймати свої рішення з урахуванням усіх моментів, важливих для застосування відповідних юридичних норм, та без урахування усіх питань, що не стосуються суті справи; вони повинні забезпечувати високий ступінь професійної компетентності.

Головуючим суддею не допускались порушення чи зловживання, які б могли свідчити про його упередженість, очевидність майбутнього судового рішення у справі №758/1461/24, а заявником не обґрунтовані будь-які інші підстави для відводу судді, передбачені ст. 36 ЦПК України.

Враховуючи зазначене, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про відвід, оскільки в заяві відсутні докази існування обставин, передбачених статтею 36 ЦПК України в якості підстав для відводу судді.

Керуючись ст. ст. 36, 40, 252, 253, 259 - 261 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву позивача у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Еверест», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Портофін», про стягнення грошових коштів - визнати необґрунтованою;

Передати заяву для вирішення відводу у відповідності до вимог ч. 3 ст. 40 та ч. 1 ст. 33 ЦПК України;

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Гребенюк