Справа № 706/1564/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2025 року м. Христинівка

Христинівський районний суд Черкаської області у складі:

головуючої судді Школьної А.В.,

за участю секретаря судового засідання Самсоненко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Христинівка Черкаської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» через свого представника Варшавського К.А. 25.12.2024 звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 29.01.2018 між Акціонерним Товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № А74.21362.003590169, згідно якого банк надав відповідачці кредит у розмірі 12 452 грн, а вона, у свою чергу, зобов`язалася одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами згідно із графіком платежів.

За умовами договору кредит надається строком на 48 місяців під 15.5 % річних. Підписанням відповідного кредитного договору Позичальник також приєдналася до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (у редакції, що діяла станом на дату укладення договору, і яка розміщена за посиланням https://ideabank.ua/uk/about/public-contracts) та підтвердила свою обізнаність про Умови та Тарифи Банку.

Позивач стверджує, що на виконання умов вищевказаного договору Акціонерне Товариство «Ідея Банк» свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконало повністю. Водночас відповідачка виконувала взяті на себе зобов`язання з істотним порушенням, сплачуючи поточні щомісячні платежі з простроченням, не в повному обсязі та/або не сплачуючи взагалі, що спричинило виникнення простроченої заборгованості.

Право вимоги за заборгованістю ОСОБА_1 перед АТ «Ідея Банк» за договором № А74.21362.003590169 від 29.01.2018 ТОВ «СВЕА ФІНАНС» (попередня назва ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА») набуло на підставі укладеного 25.07.2023 із АТ «Ідея Банк» Договору Факторингу №01.02-31/23.

Загальний розмір заборгованості, яку позивач, як правонаступник АТ «Ідея Банк», просить стягнути із ОСОБА_1 становить 34 010,96 грн, з яких: 8 486,71 грн заборгованість за основним боргом; 4 272,15 грн заборгованість за відсотками; 21 252,10 грн заборгованість за іншими процентними платежами.

Постановленою 02.01.2025 Христинівським районним судом Черкаської області ухвалою прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з викликом (повідомленням) сторін.

У судове засідання, представник позивача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи. До позовної заяви долучено клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, проти заочного розгляду справи і винесення заочного рішення сторона позивача не заперечує, позовні вимоги підтримує.

Відповідачка у судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, шляхом направлення за місцем реєстрації судової кореспонденції, яка була повернута оператором поштового зв`язку у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою. Заяв про відкладення судового засідання чи розгляд справи у відсутність відповідачки до суду не надходило. Відзиву на позовну заяву нею не подано.

Відповідно до п. 4 ч. 8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Враховуючи, що відповідачка належним чином повідомлена про місце і час судового засідання, суд розглядає справу за її відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши усі надані докази, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості і достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні усіх обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору, керуючись законом, суд дійшов таких висновків і такого рішення.

29.01.2018 між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № А74.21362.003590169 (далі по тексту Договір), згідно якого банк надає відповідачці кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 12 452 грн, включаючи витрати на страховий платіж, а відповідачка зобов`язується одержавити його і повернути разом з процентними платежами (процентами і платою за обслуговування кредитної заборгованості) (а.с. 5 6).

У пункті 1.2 Договору сторони погодили, що кредит надається строком на 48 місяців.

За змістом пункту 1.3 1.4 Договору за користування кредитом відповідачка погодилася сплачувати річну змінювану процентну ставку в розмір, що визначається як змінна частина, збільшена на 6% (Маржу Банку). Станом на день укладення договору змінна частина ставки становить 9,5 %, що разом із Маржею Банку складає змінювану процентну ставку у розмірі 15,5 %

Відповідно до пункту 1.10 Договору за обслуговування кредиту банком, що включає в себе: надання інформації по рахунках позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в Контакт центрі, шляхом направлення смс повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання різних запитів позичальника, що направлені банку, із використанням різних каналів зв`язку,

позичальник щомісячно сплачує банку плату за обслуговування кредитної заборгованості в терміни та розмірах, що визначені згідно графіку щомісячних платежів.

Підписанням Договору відповідачка надала згоду на укладення за її рахунок договору добровільного страхування життя (пункт 1.12 Договору).

Порядок повернення заборгованості та порядок розрахунків сторони визначили у пункті 2 Договору. Так за умовами п. 2.1 Договору позичальник повертає кредит разом із процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 48 щомісячних внесках включно до 2 дня/числа кожного місяця згідно графіку щомісячних платежів. Платіж здійснюється на транзитний рахунок № НОМЕР_1 в Банку МФО 336310, з якого проводиться погашення заборгованості за договором у такій черговості: 1) оплата простроченої заборгованості кредиту; 2) погашення нарахованої заборгованості за Договором, строк сплати якої не минув; 3) сплата штрафних санкцій; 4) погашення іншої заборгованості.

Графік щомісячних платежів за Договором визначений у його пункті 6.

Відповідачка підписала Договір, чим засвідчила погодження із його умовами.

Згідно із підписаним ОСОБА_1 паспортом споживчого кредиту, кредит їй видано на таких умовах: сума кредиту 12 452 грн; строк кредитування 48 місяців; вид отриманого кредиту поточні потреби; процентна ставка, % річних 15,5 %; тип процентної ставки змінювана; плата за обслуговування кредитної заборгованості 4,9 % щомісячно від початкової суми; загальні витрати по кредиту 36 175,29 грн, реальна річна процентна ставка 194,3675995 % (а.с. 11 12).

За умовами Договору та згідно із долученим до паспорту споживчого кредиту графіку щомісячних платежів відповідачка за період із 02.03.2018 по 29.01.2022 мала сплатити 12 452 грн тіла кредиту; 5 092,68 грн відсотків та 28 610,22 грн плати за обслуговування кредитної заборгованості (а.с. 6, 13).

Відповідно до заяви № А74.21362.003590169 від 29.01.2018 ОСОБА_1 приєдналася до Договору добровільного страхування життя № ПБ130800 від 23.05.2014. За умовами договору об`єктом страхування є майнові інтереси, що не суперечать чинному законодавству України, пов`язані із життям застрахованої особи. Застрахованою особою по договору виступає ОСОБА_1 , страховий ПрАТ «Страхова компанія УНІКА Життя», вигодонабувач АТ «Ідея Банк». Строк страхування 12 місяців, страховий платіж 2450,39 грн. Страховий тариф 24,50 % (а.с. 7).

Факт видачі відповідачці грошових коштів в сумі 10 000 грн підтверджено ордером розпорядженням № 1 від 29.01.2018. Цього ж дня ОСОБА_1 перерахувала страховий платіж по договору страхування в розмірі 2 450,39 грн, що підтверджено ордером розпорядженням № 2 (а.с. 14).

На виконання умов Договору ОСОБА_1 сплатила банку 22 635 грн, що підтверджується випискою по рахунку № НОМЕР_2 , відкритого на ім`я відповідачки (а.с. 20 27).

Складеною 25.07.2023 АТ «Ідея Банк» довідкою розрахунком заборгованості ОСОБА_1 розраховано борг відповідачки на суму 34 010,96 грн, з яких: 8486,71 грн заборгованість за основним боргом, 4272,15 грн заборгованість за відсотками та 21 252,10 грн заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями. При цьому, детального розрахунку заборгованості, з урахуванням сплачених ОСОБА_1 банку коштів, та періоду її виникнення, довідка не містить (а.с. 19).

Саме таку суму боргу АТ «Ідея Банк» відступило позивачу ТОВ «СВЕА ФІНАНС» (до 25.02.2024 ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА») по Договору факторингу № 01.02-31/23 від 25.07.2023 (а.с. 28 44).

Надаючи правову оцінку правовідносинам у даній справі, суд зазначає, що між сторонами виник спір стосовно належного виконання відповідачкою взятих на себе кредитних зобов`язань.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 6, ч. 1 ст. 627 та ч. 1 ст. 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Судом встановлено, що між Акціонерним Товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 виникли зобов`язання за укладеним 29.01.2018 кредитним договором № А74.21362.003590169. Сторони уклали договір в письмовій формі та досягли згоди щодо всіх його істотних умов, правомірність договору сторонами не оспорюється.

Згідно ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

25 липня 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» (попередня назва ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА») укладено Договору факторингу № 01.02-31/23, відповідно до розділу 2 якого АТ «Ідея Банк» відступило, а ТОВ «СВЕА ФІНАНС» набуло право вимоги за первинними договорами в розмірі заборгованості боржників перед АТ «Ідея Банк», визначеними в реєстрі боржників, у тому числі до відповідачки по справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України)

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ст. 509 ЦК України).

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ст. 509, ч. 3 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості та виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з положеннями ст. 598, 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Отримавши в кредит грошові кошти по Договору, відповідачка взяла на себе зобов`язання у період із 02.03.2018 по 29.01.2022 сплатити 12 452 грн на погашення тіла кредиту, 5 092,68 грн відсотків та 28 610,22 грн плати за обслуговування кредитної заборгованості згідно погодженого сторонами Графіку.

Вимогу позивача про стягнення із відповідачки плати за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 28 610,22 грн суд вважає такою, що не підлягає до задоволення з таких підстав.

Сторони не можуть у договорі визначати взаємні права й обов`язки у спосіб, який суперечить існуючому публічному порядку, порушує положення Конституції України, не відповідає передбаченим статтею 3 ЦК України загальним засадам цивільного законодавства, що обмежують свободу договору, зокрема справедливості, добросовісності, розумності (пункт 6 частини першої вказаної статті). Домовленість сторін договору про врегулювання відносин усупереч існуючим у законодавстві обмеженням не спричиняє встановлення відповідного права та/або обов`язку, як і його зміни та припинення. Тому підписання договору не означає безспірності його умов, якщо вони суперечать законодавчим обмеженням (постанова Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 у справі № 910/12876/19, від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17).

Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (частина третя статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність»), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (пункт 3 частини третьої статті 47 цього Закону), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі (а) за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи (б) за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи (в) за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку (постанова Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17).

З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства.

У постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

У вищевказаній постанові Велика Палата Верховного Суду, аналізуючи наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації, що за законом повинна надаватися безоплатно, дійшла висновків, що має застосовуватися той нормативно правовий акт, який набув чинності на момент виникнення спірних правовідносин та в цій частині відміняє дію попереднього нормативно правового акта, тобто застосуванню підлягає Закон України «Про споживче кредитування».

Пунктом 1.4 Договору ОСОБА_1 встановлено плату за надання інформації щодо кредиту без уточнення систематичності запиту такої інформації споживачем.

Розмір плати за обслуговування кредиту визначений у пункті 6 Договору (у графіку щомісячних платежів) та змінюється залежно від погашення кредиту: перший платіж за обслуговування кредиту становить 742,77 грн, останній 450,15 грн.

Надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено.

При цьому одночасно пунктом 3.2.4. Договору визначено, що позичальник має право не частіше одного разу на місяць вимагати у банку безоплатного надання інформації про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої банку, виписку з рахунків щодо погашення заборгованості та іншої інформації, яка повинна надаватися позичальнику за законом.

Зміст пункту 3.2.4. Договору контекстуально дублює положення пункту 1.4 Договору в розрізі послуг щодо надання інформації за кредитом (розмір заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої банку, виписку з рахунків щодо погашення заборгованості, тощо), але в пункті 3.2.4. Договору безоплатно, а в пункті 1.4 Договору з оплатою наданих послуг.

Фактично на вимогу споживача не частіше одного разу на місяць послуги з надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в контакт-центрі, шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо, мають оплатний характер, що суперечить як змісту пункту 3.2.4. Договору, так і вимогам частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування».

Враховуючи те, що відповідачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд доходить висновку про те, що положення пунктів 1.4 та 6 Договору, укладеного між ОСОБА_1 та АТ «Ідея Банк», щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними.

А відтак позовна вимога ТОВ «СВЕА ФІНАНС» про стягнення із ОСОБА_1 плати за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 28 610,22 грн, задоволенню не підлягає.

Такі висновки відповідають постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17 та застосовуються судом відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

Судом встановлено, що на виконання умов договору ОСОБА_1 сплатила 22 635 грн, що підтверджується випискою про рух коштів по рахунку та витягом з реєстру боржників №1 до Договору факторингу № 01.02-31/23 від 25.07.2023 (а.с. 20 27, 44).

Зазначена обставинам позивачем не заперечується.

Відповідно до графіку щомісячних платежів за Договором, який містить його пункт 6 (а.с. 6), та Додаток до паспорту споживчого кредиту (а.с. 13), відповідачка мала сплатити банку 12 452 грн тіла кредиту та 5 092,68 грн відсотків.

При цьому, у період із 09.02.2018 по 09.04.2020 ОСОБА_1 на погашення кредиту перерахувала 22 635 грн, що свідчить про повне виконання нею зобов`язань зі сплати як основної суми боргу, так і процентів за користування кредитними коштами.

Зважаючи на встановлені обставини, суд доходить висновку про безпідставність позовних вимог ТОВ «СВЕА ФІНАНС» та відмовляє у задоволенні позову повністю.

Понесені позивачем судові витрати, які складаються зі сплаченого судового збору, відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України, суд залишає за позивачем.

На підставі викладеного та керуючись статтями 12, 13, 76-81, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 274, 280-283, 287 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити повністю.

Судові витрати зі сплати судового збору залишити за позивачем .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його складення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Черкаського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС», місцезнаходження: вул. Вацлава Гавела, 6, м. Київ, 01024,.

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повний текст судового рішення складений 14 лютого 2025 року.

Суддя Альона ШКОЛЬНА