ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/1806/25
провадження № 2/753/4547/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" лютого 2025 р. суддя Дарницького районного суду м. Києва Заставенко М.О., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс», про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, третя особа Приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатова Аліна Анатоліївна,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла вищевказана позовна заява.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суддею встановлено наступне.

Параграфом 3 глави 2 ЦПК України визначено територіальну юрисдикцію (підсудність) та регламентовано правила подання позову до суду у відповідності до підсудності.

Виходячи з поняття підсудність у цивільному судочинстві як розмежування компетенції між окремими ланками судової системи та між судами однієї ланки щодо розгляду цивільних справ, підсудністю фактично є визначення в системі судів компетентного суду стосовно вирішення певної цивільної справи.

Згідно з положень ЦПК України існує загальна підсудність за місцезнаходженням відповідача (ст.27 ЦПК України) та альтернативна підсудність за вибором позивача (ст.28 ЦПК України).

Справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса) мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів.

Відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Тобто, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається на особу, яка зверталася за виконавчим написом.

Альтернативна підсудність за вибором позивача визначена положенням статті 28 ЦПК України, однак на спірні відносини сторін не розповсюджується.

Частиною 12 статті 28 ЦПК України передбачено, що позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса можуть пред`являтися також за місцем його виконання.

Разом з тим, положеннями ч. 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника-фізичної особи, за місцезнаходженням боржника-юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Виходячи зі змісту статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» місцем виконання судового рішення є місце провадження виконавчих дій з його примусового виконання. Такі виконавчі дії провадяться за місцем проживання боржника, місцем його перебування, роботи або за місцем знаходженням його майна.

Отже, місце виконання рішення та місце прийняття до виконання виконавчих документів уповноваженим виконавцем можуть не співпадати та є відмінними правовими категоріями.

Вказаний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 29 жовтня 2020 року у справі №263/14171/19.

З доданої до позовної заяви постанови про відкриття виконавчого провадження від 27.09.2019 встановлено, що місцем виконання виконавчого напису є виконавчий округ Дніпропетровської області за місцем проживання боржника - АДРЕСА_1 , що територіально відноситься до Нікопольського району Дніпропетровської області, а отже юрисдикція Дарницького району міста Києва не поширюється на місце виконання виконавчого напису, який є предметом даного позову.

Суд відмічає, що встановлення правил підсудності має важливе значення для правильного функціонування судової системи, а також для виконання судами покладених на них завдань і визначення суду, компетентного здійснювати провадження щодо конкретної справи. Підсудність є ефективним засобом, який сприяє тому, щоб конкретна справа розглядалася і вирішувалася законним, компетентним, незалежним і неупередженим судом, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

За допомогою правил про підсудність забезпечується також рівність всіх громадян перед законом і судом. Будучи одним з проявів цієї конституційної засади, чітко встановлена законом підсудність набуває ознак суб`єктивного права людини на законного суддю, тобто права будь-якої людини знати наперед, який саме суд і в якому складі відповідно до закону правомочний здійснювати стосовно нього судове провадження, якщо така необхідність виникне.

До того ж, у відповідності до ст. 378 ЦПК України, судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

За правилами ч. 9 ст. 187 ЦПК України, якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Виходячи з наведеного, справа підлягає направленню за підсудністю до Томаківського районного суду Дніпропетровської області за місцем виконання виконавчого напису нотаріуса.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.27,28,31,353-355 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс», про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, третя особа Приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатова Аліна Анатоліївна, передати за підсудністю до Томаківського районного суду Дніпропетровської області (Дніпропетровська область, Нікопольський район, смт. Томаківка, вул. Шосейна 14)

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Заставенко М.О.

Повний текст ухвали складено 13.02.2025.