Справа № 522/4147/24
Провадження № 2/522/2045/25
05 лютого 2025 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого - судді Абухіна Р.Д.,
за участю секретаря судового засідання Кріцької Д.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Орган опіки та піклування виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради, Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав,
В лютому 2024 до суду надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Орган опіки та піклування виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради, Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав.
Позивач мотивує вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилась донька ОСОБА_3 . Шлюб між сторонами не укладався.
Фактичні відносини між сторонами припинені у червні 2020 року. Відповідач участі у житті та вихованні дитини не приймає, ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, не піклується про фізичний, духовний та культурний розвиток дитини, не спілкується з дитиною, що необхідно для її нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу.
Представник позивачки звернувся до суду із заявою про розгляд справи за їх відсутності.
Представник третьої особи Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради у судове засідання з`явився, зазначив, що дитина не проживає на території Приморського району м. Одеси, позивач не звертався до Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради для виготовлення висновку, тому вирішення справи залишив на розсуд суду.
Представник третьої особи Орган опіки та піклування виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради у судове засідання не з`явився. 06.11.2024 року звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності. У заяві зазначено, що вирішення спору залишають на розсуд суду.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.
Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст. 280 - 281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
Суд, дослідивши матеріали справи, додані документи приходить до висновку, що даний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася донька ОСОБА_3 . Судовим наказом Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 липня 2020 року з відповідача вирішено стягувати аліменти на утримання їх малолітньої дитини, починаючи з 04.06.2020 року та до досягнення нею повноліття.
Відповідно до копії Довідки Комунального закладу дошкільної освіти (Ясла-садок) №257 Криворізької міської ради №7 від 28.02.2024 року дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відвідує даний комунальний заклад, до якого була зарахована у 2023 році.
Відповідно до Витягу з інформаційно-аналітичної системи «облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості, громадянка України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває.
Також позивачем надано копію довідку Комунального підприємства «Криворізька міська лікарня №17» Криворізької міської ради про те що позивачка дійсно працює в даному закладі на посаді сестри медичної (палати інтенсивної терапії) анестезіологічного відділення з 01.08.2022 року по теперішній час.
Позивачкою також надано до суду копії Витягу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за формою ОК-5 за період з 2017 року по 2022 рік.
24.06.2024 року представником позивача надано копію Акту трьох мешканців будинку АДРЕСА_1 , в якому зазначено, що ОСОБА_1 та її донька проживають за адресою: АДРЕСА_2 з жовтня 2020 року по теперішній час. З червня 2020 року батька дитини не бачили, вихованням та утриманням дитини займається тільки мати. Батько дитини участі у вихованні не приймає.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.
Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
В даному випадку, підставою для позбавлення відповідача батьківських прав позивачка зазначає те, що відповідач більше двох років ухиляється від обов`язку утримувати своєї дитини, не цікавиться її життям та інтересами, станом її здоров`я, не піклується про її фізичний та духовний розвиток дитини, не приймає участь у її вихованні.
При цьому суд зауважує на тому, що проживання дитини разом з матір`ю не вказує на те, що батько втратив інтерес до дитини та його поведінку щодо дитини неможливо змінити на краще.
Водночас, права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Пунктом 2 частини 1 статті 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу дійти висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
У частині четвертій статті 19 СК України визначено, що під час розгляду судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування.
Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Висновку від Органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав до суду не надходило. Також, позивач не звертався із відповідними клопотаннями про його витребування у якості доказу по даній цивільній справі.
Суд також, звертає увагу, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу і повинен застосовуватись у випадках свідомого та умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, та з урахуванням того, що такий захід буде застосований в інтересах дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.
Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують , та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер, який повинен містити відомості щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування батьком/матір`ю своїми обов`язками і були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, що найкраще відповідатиме інтересам дітей.
Позивачем в ході розгляду справи не доведено, що поведінка відповідача відносно своєї доньки є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, не доведено та не надано суду достатніх доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом саме позбавлення батька батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дитини.
Беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов`язками відповідачем, які б свідчили про злісне ухилення ним від виховання своєї дитини і як наслідок необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав, у матеріалах справи відсутні.
Надані позивачем відомості, які позитивно характеризують саму позивачку, як одного з батьків, з яким наразі проживає дитина, не стосується предмету доказування у вказаній справі, до якого повинні відноситися відомості, які б доводили факт свідомого ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків щодо малолітньої дитини.
Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.
Європейський суд з прав людини в справі «Хант проти України» зазначив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
За таких обставин, суд дійшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача відносно дитини не забезпечуватиме інтересів самої дитини.
Також суд відхиляє надані на користь позовних вимог копії пояснень мешканців будинку в якому проживає позивачка, викладені у Акті від 20.03.2024 року, оскільки ці особи не допитувалися у судовому засіданні у якості свідків із приведенням їх до присяги свідка, клопотань з цього приводу сторона позивачки не заявляла.
В даному випадку позивачка не довела та не надала суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення батька по відношенню до дитини батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про те, що відповідач втратив інтерес до дитини та його поведінку щодо дитини неможливо змінити на краще.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є недоцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне у позовній заяві відмовити.
Керуючись ст.ст. 164, 166 СК України, ст.ст. 12, 13, 48, 76-82, 141, 229, 259, 263-265, 268, 273, 280-283, 353 ЦПК України, суд
У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Орган опіки та піклування виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради, Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення суду виготовлений 14 лютого 2025 року.
Суддя Р.Д. Абухін