Справа №464/1044/25
пр № 2-з/464/6/25
У Х В А Л А

17 лютого 2025 року м.Львів

Суддя Сихівського районного суду м.Львова Тімченко О.В., розглянувши цивільну справу за позовом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (, м.Львів, пл.Генерала Григоренка,3) до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) про усунення перешкод у користуванні майном,

у с т а н о в и л а :

Позивач звернувся до Сихівського районного суду м.Львова із позовною заявою, в якій просить усунути перешкоди позивачу в особі ліквідаційної комісії у здійсненні права користування та розпорядження майном - службовим жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 шляхом виселення відповідача без надання іншого жилого приміщення та зняття з реєстрації.

Одночасно позивач звернувся до суду з заявою про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти будь-які дії, пов`язані з користуванням, розпорядженням, передачею у будь-який спосіб членам сім`ї, третім особам майном службовим жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , а також іншим особам вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо вказаної квартири.

За результатами автоматизованого розподілу судову справу передано на розгляд судді Тімченко О.В.

Заява про забезпечення позову розглядається без повідомлення учасників справи у відповідності до ч.1 ст.153 ЦПК України, в порядку письмового провадження, як це передбачено ч.13 ст.7 ЦПК України. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Вирішуючи питання забезпечення позову, суд дійшов наступного висновку з огляду на таке.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Згідно з ч.3 ст.149 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У ч.4 ст.263 ЦПК України унормовано, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Cуд, вирішуючи питання про забезпечення позову, повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів (постанова Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 308/7086/20).

У постановах Верховного Суду від 16 серпня 2018 року у справі № 910/1040/18, від 22 липня 2019 року у справі № 914/120/19 зроблено висновок про те, що у немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову. Указана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2019 року у справі № 752/20385/18.

Суддею з`ясовано, що квартира АДРЕСА_2 має статус службової, яка надана ГУ МВС України у Львівській області відповідачу, де останній має зареєстроване місце проживання. Відповідач 20 березня 2014 року звільнений з органів внутрішніх справ. Водночас за спірною адресою 04 жовтні 2019 року зареєстровано громадську організацію «ХОКЕЙНИЙ КОНТРОЛЬ», а 14 травня 2019 року відповідачем укладено договір оренди квартири.

Наведені обставини підтверджуються письмовими доказами, долученими до справи.

Установивши, що між сторонами дійсно існує спір щодо виселення відповідача із службової квартири, суддя дійшов висновку про необхідність забезпечення виконання ймовірного судового рішення шляхом заборони відповідачу вчиняти дії, пов`язані із користуванням та передачею такої іншим особам, оскільки невжиття такого заходу забезпечення позову може призвести до його відчуження. Вид забезпечення позову, який просить застосувати сторона позивача, буде співмірним із заявленими позовними вимогами, забезпечить збалансованість інтересів сторін під час вирішення спору.

Наведений захід забезпечення позову відповідає вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності вимог позивача щодо його забезпечення і спроможний здійснити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову. Невжиття таких заходів забезпечення позову призведе до неможливості виконання судового рішення без нових звернень до суду. Будь-які права інших осіб, що не є учасниками судового процесу, не порушуються у зв`язку із вжиттям такого заходу.

Вимога заяви щодо заборони іншим особам вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо квартири позивачем жодним чином не обґрунтована та задоволенню не підлягає.

До того ж, як викладено у постанові Верховного Суду від 05 лютого 2025 року у справі № 199/9920/22, відповідно до ст.ст.317 і 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Оскільки відповідач не є власником спірного службового житла, про що стверджує і сам позивач, вимога про заборону розпорядження квартирою не ґрунтується на вимогах закону.

Зважаючи на викладене вище, заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню. Відомості, які б спростовували даний висновок суду, відсутні.

Керуючись ст.ст.258-260 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и л а :

Задоволити заяву про забезпечення позову частково.

Заборони ОСОБА_1 вчиняти будь-які дії, пов`язані з користуванням, передачею у будь-який спосіб членам сім`ї, третім особам майном службовим жилим приміщенням за адресою - АДРЕСА_1 .

У решті заяви відмовити.

Відповідно до ст.157 ЦПК України ухвала підлягає негайному виконанню та направляється органам державної виконавчої служби для вжиття відповідних заходів.

Строк пред`явлення ухвали до виконання три роки (ч.1 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження»).

Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом (ч.4 ст.157 ЦПК України).

Згідно з ч.10 ст.153 ЦПК України оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 15 днів відповідно до вимог ст.ст.351-356 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили в порядку згідно з вимогами ст.261 ЦПК України з моменту підписання 17 лютого 2025 року.

Суддя Олена ТІМЧЕНКО