Справа № 211/6338/23
Провадження № 2/211/115/25
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12 лютого 2025 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Юзефовича І.О.,

при секретарі Строгановій Е.О.,

розглянувши в м. Кривому Розі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих коштів, -

встановив:

позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Бойкініч Роман Сергіойович, звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих коштів та просить суд стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно отримані кошти в розмірі 1 107 862,10 грн., судові витрати: судовий збір 11 078,60 грн. та 5 000,00 грн. на правову допомогу. В обґрунтування позову представник зазначив, що в лютому 2019 року позивач познайомився з відповідачем, ОСОБА_2 . Останній представився, як особа яка займається приватною юридичною практикою та надає платні юридичні послуги. Після нетривалих перемовин, відповідач у лютому 2019 року завірив позивача, що може надати юридичні послуги з оформлення та супроводу договору купівлі-продажу земельної ділянки на вул. Новорічна в м. Києві та оформити документи приватизації нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 . У кінці лютого 2019 року позивач погодився з умовами відповідача щодо надання йому юридичних послуг. Після досягнення між сторонами певних домовленостей, ОСОБА_3 почав наполягати на негайній виплаті йому 100% попередньої оплати за юридичні послуги, які будуть надані ним в майбутньому. Так, позивачем, через АТ КБ «ПриватБанк» було перераховано на особисту картку відповідача грошові кошти в загальній сумі 199 000,00 грн., що складається з наступних платежів: 28.02.19 54 000,00 грн., 04.03.19 54 000,00 грн., 21.03.19 27 000,00 грн., 25.03.19 27 000,00 грн., 28.03.19 27 000,00 грн., 25.07.19 10 000,00 грн. Відповідач постійно наполягав на оплаті за свою роботу, але станом на листопад 2019 року склалася така ситуація, що ОСОБА_4 взятих на себе зобов`язань з надання юридичних послуг взагалі не виконав. Станом на листопад 2019 року ОСОБА_4 отримав від позивача готівкою та через банківські переводи 23 500 доларів США та 49 500 грн. Так, на вимогу позивача відповідач склав 09.11.2019 розписку, в якій підтвердив, що отримав в забезпечення оформлення та супроводу договору купівлі-продажу земельної ділянки в м. Києві 11 500 доларів США та для юридичного супроводу оформлення документів по приватизації приміщення по АДРЕСА_1 12 000 доларів США та 49 500 грн. Відповідач умисно поставив неправильну дату в розписці, а саме 09.11.2012, хоча розписка складалась 09.11.2019. У свою чергу, позивач на це звернув увагу тільки 24.02.2021, прощо відразу повідомив відповідача по телефону. Згідно наданої суду смс-переписки з відповідачем за 24.02.21, останній погодився розписку переписати. Позивачем 26.09.2023 було направлено на адресу відповідача цінний лист з описом та заявою про виконання боржником своїх зобов`язань або повернути кошти. Проте лист позивача залишений відповідачем поза увагою, відповіді до цього часу не отримано. Так станом на день звернення до суду з цим позовом, відповідач не вчинив жодних дій, спрямованих на виконання своїх зобов`язань та фактично користується коштами, наданими позивачем на власний розсуд. Загальна сума безпідставно отриманих відповідачем грошових коштів становить 1 107 862,10 грн. Тому позивач був змушений звернутися до суду.

Ухвалою суду від 19.10.2023 прийнято до розгляду позовну заяву, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 09.07.2024 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.

У судове засідання сторони не з`явилися.

Представник позивач адвокат Бойкініч Р.С. надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивача ОСОБА_1 , позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином в порядку, встановленому статтею 128 ЦПК України, не повідомив причини неявки, правом подання відзиву не скористався.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.

Згідно приписів ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що позивачем ОСОБА_1 через АТ КБ «ПриватБанк» було перераховано на картку відповідача ОСОБА_2 грошові кошти на загальну суму 199 000,00 грн., а саме: 28.02.19 54 000,00 грн., 04.03.19 54 000,00 грн., 21.03.19 27 000,00 грн., 25.03.19 27 000,00 грн., 28.03.19 27 000,00 грн., 25.07.19 10 000,00 грн. (а.с. 8-13).

Треба зауважити, що з квитанцій не вбачається, за які саме послуги перераховані позивачем відповідачу зазначені вище суми. Оскільки, як вбачається з позовної заяви, будь-яких договірних відносин між сторонами укладено не було, та суду таких доказів не надано. У матеріалах справи міститься лише копія розписки ОСОБА_2 від 09.11.2012, згідно тексту якої він отримав від ОСОБА_1 за послуги з оформлення та супроводу договору купівлі-продажу земельної ділянки у м. Києві в розмірі еквіваленту 11 000 доларів США та оформлення документів приватизації нежитлового приміщення по вул. Машинобудівна, 36 оф. 1 у сумі 12 000 доларів США та 49 500 грн. (а.с. 14).

Відповідно до ч. 1 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є правовідносини, які виникають у зв`язку з безпідставним утриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають при наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або стеження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності правової підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але в подальшому відпала.

При цьому, відповідно до статті 1215 Цивільного кодексу України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Отже, тлумачення статей 1212, 1215 ЦК України свідчить, що під час визначення того, чи підлягають безпідставно набуті грошові кошти потерпілій особі, слід враховувати, що акти цивільного законодавства мають відповідати змісту загальних засад, зокрема, добросовісності.

В основі доктрини venire contra factum proprium лежить принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Як вбачається з правової позиції Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеній у постанові від 17.04.2024 у справі №127/12240/22, безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, оскільки вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів.

Суд зауважує, що позивач на добровільній основі перераховував на картковий рахунок відповідача кошти, знаючи, що між ним та відповідачем відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) із повернення коштів, а тому поведінка позивача є суперечливою (тобто потерпіла особа вільно і без помилки погодилася на настання невигідних для себе наслідків). Водночас позивач перераховував відповідачу кошти тривалий час, протягом 5 місяців, різними сумами (всього було 6 платежів), не вказуючи підставу призначення платежу.

Оскільки позивач не був зобов`язаний перераховувати кошти з огляду на відсутність договірних відносин із відповідачем щодо оформлення та супроводу договору купівлі-продажу земельної ділянки, оформлення документів приватизації нежитлового приміщення, а також будь-яких інших зобов`язань, проте здійснював ці платежі протягом тривалого часу, його поведінка щодо вимоги повернення цих коштів є вочевидь суперечливою та недобросовісною.

Враховуючи викладене вище, відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення безпідставно отриманих коштів у розмірі 1 107 862,10 грн.

Пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Згідно частини 1 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Представником позивача заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 11 078,60 грн., правової (правничої) допомоги в сумі 5 000,00 грн.

З огляду на відмову у задоволенні позову в повному обсязі, судові витрати, понесені позивачем, слід віднести за його рахунок.

Керуючись ст. ст. 10, 12, 76-81, 89, 133, 137, 141, 247, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд

ухвалив:

відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих коштів.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення судового рішення.

Суддя І.О. Юзефович