Справа № 496/3549/21
Провадження № 2/496/1544/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2025 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Горяєва І.М.,

за участю секретаря - Касьяненко А.О.,

представника позивача (за первісним позовом) - ОСОБА_1 ,

представника відповідача (за первісним позовом) - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Біляївка Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного набутого майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_3 (за первісним позовом) звернувся до суду з вказаним позовом, який згодом уточнив, згідно заяви про збільшення позовних вимог (а.с. 216-217) та просив стягнути з ОСОБА_4 кошти у розмірі 232727,00 грн., в якості компенсації вартості частини спільного набутого майна подружжя, а саме автомобіля марки «Skoda Octavia», 2013 року випуску, об`єм двигуна 1595 куб. см., ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_1 ; судові витрати, які складаються із судового збору у розмірі 2327,27 грн. та витрат на проведення оцінки в розмірі 1500,00 грн.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 09 березня 2000 року позивач з відповідачкою уклали шлюб, який зареєстрували в Новоселівській сільській раді Котовського району Одеської області. Від шлюбу з відповідачкою мають неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У зв`язку з тим, що подружні стосунки не склалися, шлюб між нами було розірвано. За час перебування у шлюбі за спільні кошти сторонами було придбано автомобіль «Skoda Осtavia», 2013 року випуску, держномер НОМЕР_2 . Однак, відповідачка продала автомобіль третій особі без його згоди, у зв`язку з чим новий власник авто ОСОБА_6 змінив держномер автомобіля на НОМЕР_3 . Тому позивач наполягає на отриманні компенсації половини дійсної вартості спільно набутого майна, згідно висновку експерта, а не домовленості ОСОБА_6 та ОСОБА_4 під час реалізації транспортного засобу. У зв`язку з вище викладеним позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

03.12.2021 року на адресу суду від відповідача ОСОБА_4 (за первісним позовом) надійшов зустрічний позов про поділ спільного майна подружжя (а.с. 47-51), відповідно до якого, ОСОБА_4 просить визнати спільним майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, - квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 42,1 м. кв.; поділити спільне майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, - квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 42,1 м. кв., шляхом визнання права власності за ОСОБА_4 частки зазначеної квартири; стягнути з ОСОБА_3 судові витрати, також 03.12.2021 року було надано додаткові письмові пояснення (а.с. 72-73).

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 07.12.2022 року зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного набутого майна подружжя.

07.12.2022 року призначено по цивільної справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного набутого майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя у цивільній справі - судову будівельно-технічну експертизу.

Ухвалою суду від 12.07.2023 року відновлено провадження по справі, призначено підготовче судове засідання.

09.11.2023 року призначено по цивільної справі судову будівельно-технічну експертизу.

13.02.2024 року на адресу суду надійшов висновок експерта №23-77 від 30.01.2024 року судової будівельно-технічної експертизи (а.с. 160-181).

Ухвалою суду від 13.02.2024 року відновлено провадження по справі, призначено підготовче судове засідання.

17.06.2024 року надійшла заява від представника відповідача ОСОБА_4 про зміну предмету зустрічного позову (а.с. 190-192, 198-203), відповідно до якої просить визнати спільним майном подружжя квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , припинити право спільної сумісної власності подружжя на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , виділивши ОСОБА_3 у користування та власність зазначену квартиру , стягнути з ОСОБА_3 , на користь ОСОБА_4 , грошові кошти в сумі 331 769,00 гривень, як компенсацію вартості 1/2 частини квартири розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя , стягнути з ОСОБА_3 судові витрати.

Свої вимоги мотивувала тим, що 09 березня 2000 року ОСОБА_4 зареєструвала шлюб з ОСОБА_3 у Новоселівській сільській раді Котовського району Одеської області, актовий запис №04. Від шлюбу є діти - повнолітня ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та неповнолітній син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 25.05.2021 шлюб, зареєстрований 09.03.2000 року в Новоселівській сільській раді Котовського району Одеської області, актовий запис №04, між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 розірвано. При зверненні ОСОБА_3 до суду з даним позовом, вимогою є лише частина спільного майна - автомобіля Skoda Осtavia, 2013 року випуску. Однак, за час шлюбу у власність набуто наступне нерухоме майно: квартира за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 42,1 м. кв. (офіційно знаходиться у власності відповідача ОСОБА_3 ); двоповерхове житлове приміщення, яке було побудоване за спільний рахунок із сімейного бюджету та яке до теперішнього часу не було належним чином оформлене, побудоване у 2017 році (перебуває у користуванні відповідача ОСОБА_3 ); гаражне приміщення з літньою кухнею, які також були побудовані за спільний рахунок із сімейного бюджету та які до теперішнього часу не були належним чином оформлені, побудовані у 2016 році (перебуває у користуванні відповідача ОСОБА_3 ). У зв`язку з чим, вона звернулася до суду з вказаним зустрічним позовом.

06.11.2024 року ухвалою суду було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного набутого майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя - до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом на позові наполягала, надала заяву про збільшення позовних вимог (до початку судового засідання на підставі ст.. 49 ЦПК України), просила задовольнити позовні вимоги та заперечувала проти зустрічного позову на підставі ст. 364 ЦК України та пояснила, що позивач за первісним позовом не згоден на компенсацію вартості частини квартири, наполягала на прийняті вартості транспортного засобу на підставі висновку експерта, а не домовленості ОСОБА_6 та ОСОБА_4 під час продажу транспортного засобу.

Представник відповідача за первісним позовом пояснив, що спірна квартира неподільна, сторони не можуть спільно мешкати в квартирі, тому необхідно здійснити компенсацію вартості квартири, заперечував проти первісного позову, вважав не вірною оцінку автомобілю наданою суду, просив визнати це неналежним доказом, також просив відмовити у задоволенні позову та задовольнити уточнений зустрічний позов, при цьому посилався на письмові обставини, викладені у ньому.

Заслухавши пояснення сторін по справі, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до положень ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі положень ст.ст. 12 і 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.

Судом встановлено, що сторони по справі перебували у шлюбі з 09.03.2000 року, відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 від 09.03.2000 року (а.с. 9).

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 25 травня 2021 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 24).

Від вказаного шлюбу сторони мають дітей - неповнолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 від 05.02.2009 року (а.с. 11).

Під час шлюбу сторони придбали у власність квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 42,1 м. кв., відповідно до Інформації з Державного реєстру речових правна нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 08.06.2021 року, власник ОСОБА_3 (а.с. 57).

Крім того, як встановлено судом та підтверджено сторонами по справі, також було придбано сторонами у спільну власність транспортний засіб - Skoda Осtavia, 2013 року випуску (а.с. 22).

Згідно відповіді Територіального сервісного центру МВС №5152 від 02.09.2021 року №31/15/5152-10/АЗ, 30.09.2020 року в ТСЦ №5152 було зареєстровано автомобіль Skoda Осtavia, 2013 року випуску, об`єм двигуна (см. Куб.): 1595, даний транспортний засіб 12.05.2021 в ТСЦ №5152 було перереєстровано на іншу особу, на підставі договору купівлі-продажу ТОВ «Ф.А.Р.Т.» №7466/21/028198 (а.с. 23).

Згідно звіту про оцінку транспортного засобу, складений 08.11.2024 року, ринкова вартість автомобіля Skoda Осtavia, державний номер НОМЕР_2 , складає 465454,76 грн. (а.с. 219-224).

Як вбачається з положень ч.ч. 2 і 4 ст.3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Часинами 1 і 3 ст. 348 ЦК України встановлено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст. 60 СК України. За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності.

Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Отже, вказаною нормою права та нормами статті 60 Сімейного Кодексу України передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. При цьому, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Положеннями ч.1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором або рішенням суду (ст. 70 СК України, ст. 372 ЦК України).

Положеннями п.п. 22 і 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року, закріплено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності. Пунктом 24 визначено, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч.4 ст.65 СК України).

В первісному позові ОСОБА_3 просить, згідно заяви про збільшення позовних вимог, стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 , кошти у розмірі 232727,00 грн., в якості компенсації вартості частини спільного набутого майна подружжя, а саме автомобіля марки «Skoda Octavia», 2013 року випуску, об`єм двигуна 1595 куб.см., ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_1 ; судові витрати у розмірі 2327,27 грн., витрати на проведення оцінки в розмірі 1500,00 грн.

Щодо компенсації вартості транспортного засобу, суд зазначає наступне.

Як вбачається п.30 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.

У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Із зазначеного слідує, що у разі відчуження чи неправомірного використання майна, суд не може застосовувати засоби для його реверсу, а може лише врахувати вартість прихованого майна при його розподілі. Якщо один із подружжя здійснив відчуження чи використав майно на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, то суд не маючи змоги застосувати поділ майна подружжя в натурі, здійснює поділ цього майна з використанням компенсаційного способу поділу.

Оскільки позивач за первісним позовом самостійно розпорядилася автомобілем, незважаючи на необхідність отримання відповідно до положень ст. 65 СК України письмової згоди на відчуження такого цінного майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, без згоди позивача на це і не в інтересах сім`ї, то вартість відчуженого автомобіля має бути врахована при поділі майна подружжя, а відповідач за первісним позовом має право на компенсацію 1/2 частини вартості автомобіля.

Суд звертає увагу, що автомобіль марки «Skoda Octavia», 2013 року випуску, відповідачем ОСОБА_4 було відчужено, що сторони в судовому засіданні підтвердили.

Позивачем за первісним позовом до матеріалів справи надано звіт №21/05/21/1 від 21.05.2021 року вартості автомобілю марки «Skoda Octavia», 2013 року випуску (а.с. 12), ринкова вартість автомобілю складає 286986,00 грн., також надано рахунок №2105/21/1 вартості проведення оцінки автомобілю у розмір 1500,00 грн. (а.с.13), складений ФОП ОСОБА_9 .

Суд погоджується з доводами представника відповідача у судовому засіданні, які також викладені письмово ОСОБА_4 (а.с. 39-41), а також представника відповідача (а.с. 72-73) та не приймає в якості належного доказу, на підставі ст.ст. 78, 89 ЦПК України, наданий позивачем за первісним позовом, звіт №21/05/21/1 від 21.05.2021 року, вартості автомобілю марки «Skoda Octavia», 2013 року випуску (а.с. 12), ринкова вартість автомобілю складає 286986,00 грн., та складений рахунок до нього у сумі 1500,00 грн. (а.с.13), оскільки у вказаному Звіті зазначено, що 21.05.2021 року ОСОБА_4 подала заяву стосовно визначення ринкової вартості колісного транспортного засобу, проте вказана обставина була спростована представником відповідача за первісним позовом у судовому засіданні, так як ОСОБА_4 не подавала ніяких заяв стосовно визначення ринкової вартості колісного транспортного засобу, про Звіт стало відомо лише з позовної заяви про поділ майна.

Крім того, як вбачається з наданих доказів (а.с. 74) 12.05.2021 року в ТСЦ №5142 було перереєстровано на іншу особу, на підставі договору купівлі-продажу ТОВ «Ф.А.Р.Т.» №7466/21/028198, який базувався на домовленості щодо вартості транспортного засобу між сторонами. Згідно акту огляду реалізованого транспортного засобу №7466/21/028198 від 12.05.2021 року вартість транспортного засобу становить 14000,00 грн., вказана вартість транспортного засобу визначена за домовленістю між сторонами.

Вказану вартість суд також не приймає до уваги та у даному випадку погоджується з думкою представника позивача за первісним позовом про те, що вказана вартість транспортного засобу була визначена за домовленістю між ОСОБА_4 та покупцем ОСОБА_6 без урахування позиції ОСОБА_3 та без його згоди на продаж транспортного засобу, також представник вважає, що вартість транспортного засобу на час продажу була значно занижена.

У зв`язку з чим, було повторно проведено оцінку вартості спірного майна, та відповідно до Звіту про оцінку транспортного засобу, складеного 08.11.2024 року ТОВ «Оціночна фірма «Абакус» вартість транспортного засобу становить 465454,00 грн.

Суд наголошує, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11).

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18), у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливістю встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Виходячи із вказаного роз`яснення Верховного Суду України, а також того, що відповідачем за первісним позовом не спростована вартість автомобіля, з якою він не погоджується, визначена Звітом про оцінку транспортного засобу, складеного 08.11.2024 року ТОВ «Оціночна фірма «Абакус» у розмірі 465454,00 грн., а саме представником відповідача за первісним позовом, не було заявлено клопотання щодо приведення експертизи визначення вартості транспортного засобу, а вказана вартість 14000,00 грн., згідно акту огляду реалізованого транспортного засобу №7466/21/028198 від 12.05.2021 року це домовленість між сторонами без врахування позиції ОСОБА_3 , тому суд вважає, що сума грошової компенсації вартості спірного автомобіля, який є спільною сумісною власністю подружжя, складає 465454,00 грн. (1/2 частина є 232 727,00 грн.), тому в цій частині первісний позов підлягає задоволенню, а в частині стягнення 1500,00 грн. на проведення оцінки, саме відповідно Звіту, складеного 08.11.2024 року ТОВ «Оціночна фірма «Абакус» не підлягає задоволення за обставинами наведеними вище.

Що стосується (уточненого) зустрічного позову (а.с. 190-192).

Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Судом встановлено, що квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 є спільним майном подружжя, що також не заперечується сторонами, тому вказана вимога зустрічного позову підлягає задоволенню.

Що стосується вимог зустрічного позову про припинення права спільної сумісної власності подружжя на спірну квартиру виділивши ОСОБА_3 у користування та власність зазначену квартиру та стягнути з ОСОБА_3 , на користь ОСОБА_4 , грошові кошти в сумі 331 769,00 гривень, як компенсацію вартості 1/2 частини квартири, то суд прийшов до наступного висновку.

У постанові Верховного Суду від 03.02.2020 у справі № 235/5146/16-ц (провадження № 61-37616св18), звертається увага на те, що принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (стаття 365 цього Кодексу), в першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду.

Оцінюючи положення частини п`ятої статті 71 СК України як такі, що застосовуються до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до іншого з вимогами про припинення його права на частку у спільному майні, Верховний Суд робить висновок, що ця норма не вимагає обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач.

Згідно частини 1 статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною 1 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

На підставі ч.ч. 1, 4 ст. 71 СК України передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.

Статтею 364 ЦК України передбачено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Як вбачається з висновку експерта №23-77 судової будівельно-технічної експертизи від 30.01.2024 року, визначено відсутність технічної можливості організувати додатковий вхід - вихід, виділити житлові кімнати та додаткові приміщення для кожного співвласника окремо без порушення вимог Державних будівельних норм України, поділити квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_1 в натурі відповідно до ідеальних часток співвласників по частині кожному або в частках близьких до ідеальних, не надається можливим. Оскільки поділ квартири, в частках близьких до ідеальних не можливий, то варіанти поділу і розмір компенсації співвласників не розраховувалися. Ринкова вартість квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 становить 663538,00 грн., а частка становить 331769,00 грн. (а.с. 162-181).

У судовому засіданні представник відповідача за зустрічним позовом зазначила, що ОСОБА_3 категорично відмовляється від компенсації вартості спільної квартири на підставі ст. 364 ЦК України. При цьому акцентувала увагу суду на тому, що її довіритель не заперечує користування спірним майном на теперішній час, а також у подальшому, разом з тим, з боку позивача та її представника за зустрічним позовом такі вимоги не висувалися, а також не були предметом дослідження експерта.

На підставі ч.3 ст.12 та ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Положеннями ст.ст.76-78 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

З урахуванням вище викладеного, приймаючи до уваги позицію позивача та відповідача, а також те, що розділити майно, яке перебуває у спільній сумісній власності позивача та відповідача без згоди їх на сплату компенсації частки не можливо, тому суд вважає, що зустрічний позов в частині припинення права спільної сумісної власності подружжя на квартиру, виділивши ОСОБА_3 у користування та власність зазначену квартиру, та стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 331769,00 грн., як компенсацію вартості частини квартири, задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову, покладаються на відповідача.

Представником позивача за первісним позовом сплачено судовий збір у розмірі 1435,00 грн. (а.с. 4) та судовий збір у розмірі 891,28 грн. (а.с. 218), тому з відповідача за первісним позовом підлягає стягненню судові витрати у розмірі 2327,27 грн., сплаченого позивачкою при поданні позову до суду.

З урахуванням часткового задоволення зустрічного позову, у порядку ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача за зустрічним позовом на користь позивача за зустрічним позовом, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору, за уточненою заявою про зміну предмету зустрічного позову, за вимогу не майнового характеру розрахованої станом на дату звернення з відповідною заявою у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст.ст. 60, 62, 63, 70, 71 СК України, ст. 364, 368, 371, 372 ЦК України, ст.ст. 9, 10, 12, 13, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного набутого майна подружжя - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_7 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , кошти у розмірі 232727,00 грн., в якості компенсації вартості частини спільного набутого майна подружжя, а саме автомобіля марки «Skoda Octavia», 2013 року випуску, об`єм двигуна 1595 куб. см., ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_1 ; судові витрати у розмірі 2327,27 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити частково.

Визнати спільним майном подружжя квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_7 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 судові витрати у розмірі 1211,20 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Одеського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення.

Суддя І.М. Горяєв

Повний текст рішення складено 13.02.2025 року, з врахуванням тривалої недостатньої кількості суддів в Біляївському районному суду Одеської області, щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які на лікарняному, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку виготовлення повного тексту рішення суду.