Справа №751/9900/24
Провадження №2/751/68/25
Рішення

Іменем України

10 лютого 2025 року місто Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Діденко А. О.

при секретарі Бобровник Н. В.

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН»

відповідач ОСОБА_1

представник позивача Лазепка Валентин Ігорович

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

Встановив:

І. Стислий виклад позиції позивача

ТОВ «ВЕЛЛФІН» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит №1734463 від 09.11.2021 в розмірі 24 000,00 грн, а також понесених судових витрат.

Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 09.11.2021 з відповідачем в електронній формі укладено договір про споживчий кредит №1734463, за умовами якого останньому надано грошові кошти в сумі 8 000 грн на умовах зворотності, строковості та платності. ТОВ «ВЕЛЛФІН» належним чином виконав умови договору, перерахувавши на картковий рахунок ОСОБА_1 суму позики, тоді як відповідач отримані кошти в передбачені строк не повернув, внаслідок чого утворилась заборгованість зі сплати основного боргу та прострочених процентів у розмірі 24 000,00 грн.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі

Новозаводський районний суд міста Чернігова ухвалою від 19 грудня 2024 року відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою суду від 16.01.2025 розгляд справи відкладено у зв`язку з неотриманням відповідачем ухвали про відкриття провадження у справі.

05.02.2025 від відповідача надійшли заперечення на позовну заяву (а.с.96-97), відповідно до яких просив відмовити у задоволенні позову в частині стягнення відсотків, штрафів та пені. Водночас готовий сплатити основну суму боргу. Вказав, що позивач раніше пропонував погасити кредит на лояльних умовах, обмежуючи зобов`язання лише сплатою тіла кредиту, а тому між ними можливий компроміс. Під час дії воєнного стану відповідно до Закону України №2120-ІХ кредитодавець не має права нараховувати штрафи та пені за прострочення виконання зобов`язання за кредитним договором. Також просив розглянути справу з його участю для надання аргументів.

Вирішуючи клопотання відповідача про перехід до розгляду справи з повідомленням сторін, суд враховує, що дана справа згідно з п. 1 ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 274 ЦПК України є малозначною справою, яка розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Водночас суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи (п. 2 ч. 6 ст. 279 ЦПК України).

У клопотанні відповідач як на підставу розгляду справи з повідомленням сторін посилається на бажання надати аргументи. Однак такі підстави не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін, оскільки відповідач міг надати всі свої обґрунтовані пояснення в письмовій формі разом з відповідними доказами. Надавши заперечення, відповідач висловив свої аргументи проти позовних вимог в частині стягнення відсотків, штрафів та пені, при цьому фактично визнав основну суму боргу. До заперечень відповідачем надана виписка з його рахунку, жодних інших доказів не надано.

Крім того, суд враховує практику ЄСПЛ з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за якою публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Судом створено учасникам процесу належні умови для надсилання письмових заяв по суті справи.

Оскільки дана справа є малозначною, має незначну складність та для неї пріоритетним є швидке вирішення, а характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, суд вважає можливим відмовити в задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

При цьому суд зазначає, що питання права в даній справі не становлять особливої складності, а наявних у матеріалах справи доказів достатньо для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення без проведення усного слухання.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

ТОВ «ВЕЛЛФІН» є фінансовою установою та здійснює діяльність з кредитування (а.с.15-16).

09 листопада 2021 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит №1734463, за умовами якого останньому надано кредит в сумі 8 000,00 грн строком на 30 дні до 09.12.2021 з процентною ставкою 0,95% від суми позики, але не менше 50 грн за перший день користування позикою, та 0,95% від суми позики за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики (а.с.24-29).

Згідно з п. 1.5.2 договору у разі якщо позичальник не повернув суму позики у строк, встановлений пунктом 1.3 договору (до 09.12.2021), нарахування процентів, встановлених пунктом 1.5.1 договору (0,95%), проводиться за фактичну кількість календарних днів користування позикою та до дня повного погашення заборгованості за позикою, включаючи день погашення, як плату за неправомірне користування чужими грошовими коштами (понадстрокове користування грошовими коштами) в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України (проценти за понадстрокове користування позикою).

Вказаний кредитний договір укладений в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «ВЕЛЛФІН». При цьому ОСОБА_1 на вебсайті позивача заповнив заявку, в якій вказав персональні дані, зокрема номер банківської картки, номер телефону (а.с.43-48).

Договір підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора sr3680, про що свідчить розділ 8 договору реквізити та підписи сторін.

Невід`ємною частиною цього договору є Правила надання грошових коштів у позику (а.с.17-23), які розміщені на сайті позивача та з якими відповідач ознайомився, та які зобов`язався і погодився неухильно дотримуватись.

До вказаного договору також додана таблиця обчислення загальної вартості кредиту, відповідно до якої загальна вартість кредиту складає 10 280,00 грн, з яких 8 000,00 грн сума кредиту, 2 280,00 грн проценти за користування кредитом (а.с.29зв.).

У той же день 09.11.2021 позивач перерахував на вказану відповідачем у заявці картку № НОМЕР_1 грошові кошти в сумі 8 000,00 грн, що підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» (а.с.42), а також не заперечується відповідачем.

З розрахунку заборгованості за договором №1734463 від 09.11.2021 вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 становить 24 000,00 грн та складається з 8 000,00 грн тіла кредиту та 16 000,00 грн процентів, нарахованих за період з 09.11.2021 до 08.06.2022; при цьому відповідач жодного разу не здійснював оплату тіла кредиту та нарахованих відсотків (а.с.30-41).

ІV. Норми права, які застосував суд, та оцінка аргументів сторін

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.

Відповідно до положень ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч. 2 ст. 639 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кредитний договір укладено з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи позивача та підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, що узгоджується зі ст.ст. 6, 627 ЦК України та ст.ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Вирішуючи даний спір, суд бере до уваги те, що відповідач факт укладення кредитного договору та отримання за договором грошових коштів (кредиту) у визначеному договором розмірі не заперечував, а навпаки частково визнав позов щодо тіла кредиту.

Стосовно доводів відповідача про неправомірне нарахування відсотків, штрафів та пені суд зазначає, що позивачем на заявлялись вимоги про стягнення з нього штрафів та пені, а тому відповідь на ці доводи не потребується.

Щодо нарахування процентів за кредитним договором варто зазначити наступне.

На виконання вимог ч. 1 ст. 638 ЦК України сторони у договорі про споживчий кредит №1734463 від 09.11.2021 досягли згоди щодо всіх істотних умов цього правочину, у зв`язку з чим він в силу положень ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами. При цьому статтею 204 ЦК України закріплена презумпція правомірності правочину, відповідно до якої вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Відповідно до п. 2.2.2.3 договору відповідач зобов`язався своєчасно повернути позику, проценти за користування позикою в порядку, визначеному цим договором. Проте всупереч умовам договору відповідач у строк до 09.12.2021 не повернув суму позики 8 000 грн, та не сплатив проценти за користування нею в розмірі 2 280 грн, які нараховані протягом строку дії договору за процентною ставкою 0,95% від суми позики (30 днів * 0,95% * 8 000 грн / 100).

Відповідачем не надано суду доказів, які б спростовували надані позивачем докази щодо розміру заборгованості за кредитним договором в частині тіла кредиту та нарахованих процентів за процентною ставкою 0,95% у день за період з 09.11.2021 до 09.12.2021.

Отже, встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання не виконав, у передбачений в договорі строк грошові кошти (суму кредиту) та нараховані проценти за користування кредитом не повернув, унаслідок чого виникла заборгованість за основним зобов`язанням, яка складається з тіла кредиту в сумі 8 000,00 грн та процентів за користування кредитом в межах строку кредитування в сумі 2 280,00 грн.

Що стосується продовження нарахування відсотків після закінчення строку кредитування, то статтею 625 ЦК України встановлена відповідальність боржника за порушення грошового зобов`язання.

Так, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі №646/14523/15-ц, від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18 (пункт 8.35).

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

При цьому якщо в договорі позики чи кредитному договорі встановлено збільшення розміру процентів у зв`язку з простроченням сплати боргу, розмір ставки, на яку збільшена плата за користування позикою (кредиту), слід вважати іншим розміром процентів, встановленим договором відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК.

На виконання ч. 2 ст. 625 ЦК України сторони в пункті 1.5.2 договору встановили інший розмір процентів у разі, якщо позичальник не повернув суму позики у встановлений строк до 09.12.2021. Тобто у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання (неповернення позики в сумі 8 000 грн до 09.12.2021) відповідач зобов`язаний сплатити встановлені договором проценти (0,95% у день) від простроченої суми. Таке нарахування не є процентами за користування позикою, а вважається платою за неправомірне користування чужими грошовими коштами в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Водночас відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022, затвердженим Законом України №2102-ІХ від 24.02.2022, із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введений воєнний стан, який надалі неодноразово продовжувався та діє донині.

Відтак позивачем не враховано вищевказаних перехідних положень ЦК України та протиправно здійснено розрахунок 0,95% у день за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 24 лютого 2022 року до 08 червня 2022 року.

Враховуючи викладене, з відповідача підлягають стягненню 0,95% у день за період з 10.12.2021 (наступний день після завершення строку кредитування та неповернення позики) до 23.02.2022.

Нарахування 0,95% у день за порушення грошового зобов`язання розраховується наступним чином: сума заборгованості 8 000 грн * 0,95% * 76 днів / 100. Отже, розмір процентів за неправомірне користування чужими грошовими коштами становить 5 776,00 грн.

Враховуючи вищезазначене, дослідивши безпосередньо в судовому засіданні всебічно, повно та об`єктивно наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що відповідач порушив зобов`язання щодо повернення позики та сплати процентів за користування позикою, а тому з нього на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором про споживчий кредит №1734463 від 09.11.2021 в сумі 16 056,00 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту 8 000,00 грн, заборгованості за процентами 8 056,00 грн, з яких 2 280,00 грн нараховані в межах строку кредитування, а 5 776,00 грн нараховані відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як плата за неправомірне користування чужими грошовими коштами.

Отже, позовні вимоги ТОВ «ВЕЛЛФІН» підлягають задоволенню частково.

V. Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У разі часткового задоволення позову витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. (п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України).

Позивачем понесені та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 2 422,40 грн (а.с.9).

Ураховуючи, що позов задоволено частково, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 620,59 грн (2 422,40х16056,00/24000,00).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12-13, 19, 42, 81, 89, 141, 206, 259, 263, 265, 274-279, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 525, 526, 530, 533, 543, 611, 625, 1050, 1054 ЦК України, суд

Вирішив:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» 16 056 (шістнадцять тисяч п`ятдесят шість) грн 00 коп. заборгованості за договором про споживчий кредит №1734463 від 09.11.2021.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» 1 620 (одну тисячу шістсот двадцять) грн 59 коп. судового збору.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 10.02.2025.

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» (місцезнаходження: вул. Героїв Севастополя, буд. 48, м. Київ, 03061, )

Відповідач ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Суддя А. О. Діденко