Справа №534/3091/24
Провадження №2/534/918/24
12 лютого 2025 року м. Горішні Плавні
Комсомольський міський суд Полтавської області
в складі: головуючого судді Морозова В.Ю.,
за участю секретаря судового засідання Хвіст Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,
Представник позивача звернувся до суду із згаданим позовом до відповідача в якому прохає стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики грошових коштів від З 1.08.2 022 р. в сумі 7000,00 доларів США.
Позивач заявлені вимоги мотивує тим, що 31.08.2022 р. між позивачем та відповідачем був укладений договір позики грошових коштів, згідно умов якого, позивач передав у власність відповідача грошові кошти в сумі 7500,00 доларів США, а відповідач зобов`язався повернути позивачу таку ж суму грошових коштів (суму позики) в доларах США протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позивачем вимоги про це (п. 1, 3 цього договору).
Відповідно до п. 2 цього договору та розписи відповідача від 31.08.2022 р., сума позики прийнята відповідачем від позивача в повному обсязі до підписання ними цього договору позики грошових коштів.
15.03.2023 р. рекомендованим поштовим відправленням на зазначену у вказаному договорі позики адресу відповідача позивачем було направлено письмову вимогу про повернення відповідачем суми позики.
Проте, станом на 04.12.2024 р. відповідач повернув мені лише 500,00 доларів США, що підтверджується розпискою відповідача від 11.06.2023 р., в якій останній також підтвердив наявність у нього простроченого грошового зобов`язання за вказаним договором позики на суму 7000,00 доларів США.
У зв`язку з тим, що відповідач у повному обсязі не виконав своє грошове зобов`язання за вказаним договором позики, а саме не повернув позивачу рошові кошти в сумі 7000,00 доларів США, позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом.
Позивач подав заяву про забезпечення позову (а.с. 17-19).
Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.
Згідно з ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Ухвалою суду від 09.12.2024 року заяву про забезпечення позову задоволено, ухвалено накласти арешт на майно відповідача.
Ухвалою суду від 24.12.2024 року за згаданою позовною заявою відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
У підготовче судове засідання сторони не з`явилися. Від представника позивача на адресу суду надійшла заява, в якій представник прохав суд провести підготовче засідання без його участі та участі позивача, закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті. Від відповідача заяв чи клопотань не надходило.
Ухвалою суду від 14.01.2025 закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до розгляду по суті.
11.02.2025 від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, про причини своєї неявки суд не повідомив, клопотань про розгляд справи за його відсутності та відзиву на позов не надходило.
У відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, 12.02.2025 судом постановлена ухвала про проведення заочного розгляду даної справи.
У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів дійшов наступних висновків.
Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено наступні обставини у справі.
31.08.2022 р. між позивачем та відповідачем був укладений договір позики грошових коштів, згідно умов якого, позивач передав у власність відповідача грошові кошти в сумі 7500,00 доларів США, а відповідач зобов`язався повернути позивачу таку ж суму грошових коштів (суму позики) в доларах США протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позивачем вимоги про це (п. 1, 3 цього договору). Відповідно до п. 2 цього договору та розписи відповідача від 31.08.2022 р., сума позики прийнята відповідачем від позивача в повному обсязі до підписання ними цього договору позики грошових коштів (а.с 9-10).
15.03.2023 р. рекомендованим поштовим відправленням на зазначену у вказаному договорі позики адресу відповідача позивачем було направлено письмову вимогу про повернення відповідачем суми позики, що підтверджується матеріалами справи (а.с 12).
Так, за ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України і відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з ч. 1 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
Частинами 1, 2 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України).
Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 ЦК України).
Так, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
Таким чином аналізуючи абз. 1 ч. 1 ст. 1046, абз. 1 ч. 1 ст. 1049 ЦК України які дозволяють стверджувати, що законодавцем не забороняється стягнення боргу за договором позики в іноземній валюті. Більше того, цивільним законодавством покладається обов`язок на позичальника повернути те, що він отримав на підставі договору позики. Це підтверджується використанням таких формулювань: «зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості» (абз. 1 ч. 1 ст. 1046 ЦК України); «позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем)» (абз. 1 ч. 1 ст. 1049 ЦК України).
Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань, зокрема позики, виражених через іноземну валюту, не суперечить законодавству України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошей (суму позики), тобто таку ж суму грошових коштів в іноземній валюті, яку він отримав у позику (ч. 1 ст. 1046, ч. 1 ст. 1049 ЦК України).
Аналогічні правові висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 16.01.2019 р. у справі №373/2054/16, від 16.11.2022 р. у справі №301/2052/18.
Згідно з вимогами ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту, а відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. При цьому зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).
В частині 3 ст. 545 ЦК України передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Вимоги до доказів встановлені ст. 77 ЦПК України, якою встановлено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.
У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.
З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку, що позивачем доведено позовні вимоги, а тому позовну заяву слід задовольнити у повному обсязі.
Питання судових витрат судом вирішено відповідно до ст. 141 ЦПК України.
Керуючись ст. 12, 77-81, 141, 247, 259, 263-265, 268 ЦПК України, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики грошових коштів від 31.08.2022 р. в сумі 7000,00 доларів США, що згідно офіційного курсу станом на 04.12.2024 р. становить 291 880 грн. 40 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання даного позову в сумі 2918,80 грн., за подання заяви про забезпечення даного позову в сумі 605,60 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Полтавського апеляційного суду.

Відомості, які суд не оголошує щодо учасників справи при проголошенні рішення суду:

Повне ім`я позивача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 ;

Повне ім`я відповідача: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя В`ячеслав МОРОЗОВ

Повний текст рішення виготовлено 14.02.2025.