РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/220/22

27 січня 2025 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючий суддя Грипіч Л. А.

з участю секретаря Вознюк Ю.В.

за участі учасників судового розгляду:

позивача ОСОБА_1 - не з`явилася

представника позивача - адвоката Євгеюка О.Є.

відповідача ОСОБА_2 - не з`явився

представника відповідача - адвоката Михайлова В.О.

відповідача ОСОБА_3 - не з`явилася

третьої особи - приватного нотаріуса Гладиша О.А. - не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль за правилами загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним в частині покупця, визнання покупцем за договором купівлі-продажу та визнання права власності, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Рівненського районного нотаріального округу Гладиш Олександр Андрійович,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним в частині покупця, визнання покупцем за договором купівлі-продажу та визнання права власності.

Позовна заява мотивована тим, що позивач 17.09.2007 уклала шлюб з ОСОБА_4 . Після одруження вони проживали у будинку батьків чоловіка (відповідача ОСОБА_2 ), у с.Рокитне Костопільського р-ну, хоча мали намір придбати власне житло .

З оголошення в газеті позивачка дізналася, що по АДРЕСА_1 продається половина будинку (окрема квартира із присадибною ділянкою) і після зустрічі з власником ОСОБА_3 , що є відповідачем по справі №2, домовилися про купівлю половини будинку за 24000 доларів США, з розстрочкою виплати: перший внесок 10 000 доларів США, а решту 14 000 доларів США буде сплачено частинами.

Продавець ОСОБА_3 погодилася на розстрочення виплати суми вартості квартири, але поставила умову, що підпише договір купівлі-продажу тоді, коли позивач ОСОБА_1 виплатить разом із чоловіком їй всю суму вартості житла.

Перший внесок в сумі 3 000 доларів США ОСОБА_1 передала відповідачці ОСОБА_3 у січні 2009 року та разом із чоловіком ОСОБА_4 переїхали проживати до квартири по АДРЕСА_1 . Надалі позивачка передавала відповідачу ОСОБА_3 щомісячно по 300 доларів США, як було домовлено. У лютому 2018 року позивачкою було виплачено відповідачці ОСОБА_3 останні 300 доларів США із належних до сплати 24 000 доларів США, проте власник квартири ОСОБА_3 увесь час відкладала переоформлення квартири.

Навесні 2019 року позивачці стало відомо, що 28.03.2019 року, коли позивачка ОСОБА_1 перебувала на заробітках у Польщі, відповідачка ОСОБА_3 уклала у приватного нотаріуса Костопільського районного нотаріального округу Гладиша О.А. договір купівлі-продажу квартири із відповідачем ОСОБА_2 (батьком бувшого чоловіка позивачки), і на даний час він являється власником квартири АДРЕСА_2 .

Вважає, що саме вона, позивачка ОСОБА_1 , а не відповідач ОСОБА_2 виступала дійсним покупцем спірної квартири, оскільки сплатила продавцю - відповідачці ОСОБА_3 кошти в розмірі 24 000 доларів США, проживали в ній з колишнім чоловіком з 2009 року, сплачували комунальні послуги, проводили спільно ремонт та добудову.

Просила суд визнати частково недійсним у частині покупця укладений 28 березня 2019 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 договір купівлі - продажу квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Костопільського районного нотаріального округу Гладишем О.А., за реєстровим №537, перевівши право покупця за цим договором на ОСОБА_1 , та визнати її покупцем за вказаним договором купівлі-продажу квартири. Також просила визнати за ОСОБА_1 , право власності на квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_1 та стягнути з відповідачів понесені позивачем судові витрати по справі.

Ухвалою судді Костопільського районного суду Рівненської області від 18 лютого 2022 року відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справ здійснювати в порядку загального позовного провадження, про що повідомлено сторони.

Відповідачам було надано 15-ти денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження подати відзив на позов.

21 березня 2022 року на адресу суду від представника відповідача ОСОБА_2 , адвоката Михайлова В.О. надійшов відзив на позов.

Заперечуючи позовні вимоги ОСОБА_1 сторона відповідача зазначала, що дійсно 17 вересня 2007 року позивач ОСОБА_1 уклала шлюб із сином відповідача - ОСОБА_5 . Після одруження, певний час вони проживали у відповідача ОСОБА_2 у с.Рокитне, бувшого Костопільського району.

Надалі, з 2009 року ОСОБА_1 та ОСОБА_6 почали проживати у будинку по АДРЕСА_1 , який складався із двох квартир та потребував ремонту.

Подружжя ОСОБА_7 домовилося із власником квартири АДРЕСА_2 - ОСОБА_3 про те, що будуть проживати у квартирі, сплачувати за комунальні послуги по 450 грн. щомісячно, а також певну суму орендної плати або в рахунок найму (оренди) по можливості будуть проводити поточний та капітальний ремонт квартири за власний рахунок, на що ОСОБА_3 погодилася.

Будь-яких домовленостей із власником квартири щодо купівлі квартири у 2009 році, у тому числі у розстрочку або в будь-який інший спосіб не було, оскільки коштів на придбання цієї квартири ні у відповідача, ні у сина відповідача на той час не було. Не укладалось також і попередніх договорів купівлі-продажу із власником квартири.

За час проживання у спірній квартирі АДРЕСА_2 , було здійснено ремонт у двох кімнатах будинку та коридорі, замінено вікна, з дозволу власника будинку було підведено газопостачання, проведено опалення, змінено міжкімнатні та вхідні двері, виконано ремонт фасаду, покрівлі тощо.

Всі роботи були виконані та проводилися протягом декількох років за згодою власниці квартири - ОСОБА_3 в рахунок оренди (найму квартири), однак аж ніяк не в рахунок оплати за майбутню купівлю-продаж квартири.

У грудні 2018 року за ініціативою ОСОБА_4 шлюб з позивачкою було розірвано.

Після розірвання шлюбу, фактично, син відповідача та колишня невістка перестали разом проживати у квартирі АДРЕСА_2 , так як працювали за кордоном.

Відповідачу ОСОБА_2 , стало відомо про наміри ОСОБА_3 продажу квартири АДРЕСА_2 , а оскільки, знаючи, що за кошти сина ОСОБА_8 у вказаній квартирі було проведено ряд ремонтних робіт в рахунок найму (оренди) квартири, зв`язався із власницею та запропонував купити вказану квартиру.

Домовившись про ціну купівлі-продажу та інші істотні умови договору, 28.03.2019 було укладено договір купівлі-продажу квартири квартиру АДРЕСА_2 , який був посвідчений приватним нотаріусом Костопільського районного нотаріального округу Гладишем O.A., та зареєстрований в реєстрі за №537.

Після укладення договору купівлі-продажу квартири, відповідачем 24.06.2019 року було укладено з КП «Костопільводоканал» договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення, з ТзОВ «Рівненська обласна енергопостачальна компанія» укладено заяву- приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг та з ПрАТ «Рівнеобленерго» заяву-приєднання до умов договору про надання послуг з розподілу електричної енергії .

Відповідач з 2019 року самостійно сплачував за послуги газо- та електропостачання. Зокрема, додані до позову квитанції на сплату вказаних послуг свідчать про те, що саме на ОСОБА_2 , як на власника нерухомості, оформлені особові рахунки за послуги газо- та електропостачання.

Позивачці з березня 2019 року достеменно було відомо, що квартиру АДРЕСА_2 придбав саме батько її бувшого чоловіка - ОСОБА_2 , про що вона зазначає і в позовній заяві, проте будь-яких претензій, у тому числі і майнового характеру, до ОСОБА_2 чи до продавця - ОСОБА_3 до лютого 2022 року позивачка не мала, а звернулася з відповідним позовом лише за спливом майже 3 років після купівлі-продажу квартири та жодного разу не вимагала від ОСОБА_2 або ОСОБА_3 повернути їй кошти, які вона ніби то передавала в рахунок купівлі-продажу ОСОБА_3 .

Вважає, що матеріали справи не містять будь-яких належних та допустимих доказів внесення ОСОБА_1 чи передачі коштів для ОСОБА_3 за майбутню купівлю-продаж спірної квартири.

Право власності відповідача ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_2 посвідчується договором купівлі-продажу квартири від 28.03.2019 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28.03.2019 №161363528.

За таких обставин вважають, що позивачем не доведено, що її права, свободи або інтереси порушені оспорюваним правочином, відтак позивач обрала спосіб захисту не передбачений законом або договором, який є неефективним для захисту порушеного права позивача, тому у цих правовідносинах позовні вимоги останньої не підлягають задоволенню.

Відповідач ОСОБА_3 своїм право на подачу відзиву на позов не скористалася, відзив до суду не подала.

Ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області від 25 травня 2022 року до участі у справі залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватного нотаріуса Рівненського районного нотаріального округу Гладиша О. А.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Рівненського районного нотаріального округу Гладиш О.А. письмових пояснень щодо позову до суду не подав.

Ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області від 10.11.2022 закрито підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним в частині покупця, визнання покупцем за договором купівлі-продажу та визнання права власності, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Рівненського районного нотаріального округу Гладиш О.А. та призначено справу до судового розгляду по суті.

Пояснення та аргументи учасників справи.

Так в судовому засіданні, яке відбулося 08.08.2023, позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та пояснила, що 17 вересня 2007 року уклала шлюб із ОСОБА_4 . Після одруження вони проживали у будинку батьків чоловіка (відповідача ОСОБА_2 ), у с.Рокитне Костопільського р-ну. Приблизно через рік вони почали підшуковувати власне житло. На той час усієї суми на придбання окремого житла у них не було.

З оголошення в газеті позивачка дізналася, що по АДРЕСА_1 продається половина будинку (окрема квартира із присадибною ділянкою).

Власник ОСОБА_3 , що є відповідачем по справі №2, погодилася на розстрочення виплати, але поставила умову, що підпише договір купівлі-продажу тоді, коли позивач ОСОБА_1 виплатить разом із чоловіком їй всю суму за належну їй на праві власності половину будинку. Домовилися про купівлю половини будинку за 24000 доларів США, але з розстрочкою виплати: спершу буде заплачено 10 000 доларів США, а решту 14 000 доларів США буде сплачено частинами.

Пізніше вони ще раз зустрічалися із відповідачкою ОСОБА_9 та домовились з нею про нові умови купівлі квартири, а саме, що ОСОБА_1 сплачує 3000 доларів США, які позичила у своєї тітки ОСОБА_10 , і кожного місяця буде сплачувати по 300 доларів США, поки не виплатить всі 24000 доларів США та ще буде платити по 450 грн щомісячно як квартиронаймачі та оплачувати комунальні послуги.

Перший внесок в сумі 3 000 доларів США ОСОБА_1 передала відповідачці ОСОБА_3 у січні 2011 року та разом із чоловіком ОСОБА_4 переїхали проживати до квартири по АДРЕСА_1 .

У липні 2012 року було передано відповідачці ОСОБА_3 в рахунок оплати за квартиру ще 4300 доларів США, які вони з чоловіком отримали від продажу автомобіля Wolkswagen Passat ВЗ.

Грошові кошти передавала відповідачці ОСОБА_3 щомісячно в сумі 300 доларів США, як було домовлено. Останню суму в розмірі 300 доларів США сплатила в грудні 2018 року.

Вважає, що саме вона, позивачка ОСОБА_1 , а не відповідач ОСОБА_2 виступала дійсним покупцем спірної квартири, сплативши при цьому продавцю - відповідачці ОСОБА_3 кошти в розмірі 24 000 доларів США. Квартира купувалася для проживання сім`ї позивачки, в якій вони проживали з 2011 року, сплачували комунальні послуги, проводили спільно з колишнім чоловіком ремонт та добудову до квартири. За період їх спільного проживання в спірній квартирі ними було виконано ремонт у двох кімнатах будинку та коридорі, замінено вікна, з дозволу власника будинку було підведено газопостачання, проведено опалення, змінено міжкімнатні та вхідні двері,замінено водопровідні труби, виконано ремонт фасаду, покрівлі тощо. Проведено добудову та облаштування ванної кімнати, туалету та коридор, збудовано бесідку на присадибній ділянці

Представник позивача Євгеюк О.Є. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позовній заяві та просив їх задовольнити. Під час судових дебатів адвокат Євгеюк О.Є. уточнив позовні вимоги та відмовився від вимоги про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу квартири у частині покупця. Зазначив, що суд має сам визнати, який правочин насправді вчинили сторони, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення, в якому встановлює нікчемність цього правочину або визнає його недійсним, саме такою є правова позиція Верховного Суду.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні 08.08.2023 року заперечував проти задоволення позову покликаючись на те, що після розлучення сина, йому стало відомо, що власник квартири ОСОБА_3 продає квартиру АДРЕСА_2 , а оскільки, знаючи, що за кошти сина ОСОБА_8 у вказаній квартирі було проведено ряд ремонтних робіт в рахунок найму (оренди) квартири, зв`язався із власницею та запропонував купити вказану квартиру.

Домовившись про ціну купівлі-продажу та інші істотні умови договору, 28.03.2019 було укладено Договір купівлі-продажу квартири, який був посвідчений приватним нотаріусом Костопільського районного нотаріального округу Гладишем O.A.

Син із невісткою попередньо проживали у квартирі, сплачували за комунальні послуги по 450 грн. щомісячно, а також певну суму орендної плати або в рахунок найму (оренди) по можливості проводили поточний та капітальний ремонт квартири за власний рахунок, за погодженням власника ОСОБА_3 . Будь-яких домовленостей із власником квартири щодо продажу квартири у 2009 році, у тому числі у розстрочку або в будь-який інший спосіб не було, оскільки коштів на придбання цієї квартири ні у відповідача, ні у сина відповідача на той час не було. Не укладалось також і попередніх договорів купівлі - продажу вказаної квартири.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Михайлов В.О. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав покликаючись на те, що позов є необгрунтованим, а докази, що долучені до заяви, не містять будь-яких належних та допустимих доказів передачі ОСОБА_1 коштів для ОСОБА_3 в рахунок купівлі квартири в майбутньому.

Заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, позивач має довести: факт укладання правочину, що на його думку є удаваним; спрямованість волі сторін в удаваному правочинні на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж приховати інший правочин; настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином. Просили відмовити в задоволенні позову за необґрунтованістю та безпідставністю.

Відповідач ОСОБА_3 в судові засідання не з`являлася, в поданих до суду 12.06.2024 письмових поясненнях по справі просила розгляд справи проводити без її участі, проти позовних вимог заперечувала. Крім того зазначила, що договір купівлі-продажу, який був укладений з ОСОБА_2 та посвідчений приватним нотаріусом Гладишем О.А. є законним і укладеним без примусу чи якоїсь злочинної домовленості, вона отримала хорошу пропозицію щодо продажу і прийняла її від ОСОБА_2 , який повністю з нею розрахувався. Жодного разу не домовлялася ні з позивачем ні з її колишнім чоловіком про продаж частини будинку із земельною ділянкою для них. Вони проживали у будинку тільки на умовах найму і їй невідомо з яких причин позивач звернулася до суду з позовом до неї та звинуваченнями про заволодіння її коштами та не виконання обіцянки продажу квартири саме ОСОБА_1 . Крім того не заперечував факту проведення ремонтних робіт, добудови та покращення стану житла в рахунок орендної плати за житло.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Рівненського районного нотаріального округу Гладиш О.А. в судовому засіданні 29.08.2023 пояснив, що підстав для визнання договору купівлі-продажу квартири від 28.03.2019 недійсним немає. Сторони надали відповідний перелік документів, також надали письмові згоди подружжя на вчинення правочинів, повідомили що дійшли згоди про ціну угоди та підтвердили факт повного розрахунку за продану квартиру. По домовленості між сторонами в квартирі залишилися зареєстрованими ОСОБА_11 та ОСОБА_12 (пункт 4.8 договору). Угода була вчинена добровільно, без ніякого примусу та виражала волю обох сторін, як продавця так і покупця.

Дослідивши матеріали справи, письмові докази та заслухавши доводи учасників справи, покази свідків, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав .

Судом встановлені наступні фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є колишньою дружиною сина відповідача - ОСОБА_4 , шлюб між якими було розірвано заочним рішенням Костопільського районного суду Рівненської області №564/2178/18 від 10.12.2018 року.

Після одруження, певний час позивачка з чоловіком ОСОБА_4 проживали у відповідача ОСОБА_2 у с.Рокитне, Рівненського (Костопільського) району.

Надалі, з січня 2011 року ОСОБА_1 та ОСОБА_6 почали проживати у будинку по АДРЕСА_3 , у квартирі під АДРЕСА_4 .

Судом встановлено, що подружжя ОСОБА_7 за час проживання у спірній квартирі АДРЕСА_2 провели ремонтні роботи, зокрема, ремонт було виконано у двох кімнатах будинку та коридорі, замінено вікна, з дозволу власника будинку було підведено газопостачання, проведено опалення, змінено міжкімнатні та вхідні двері,замінено водопровідні труби, виконано ремонт фасаду, покрівлі тощо. Проведено добудову та облаштування ванної кімнати, туалету та коридор, збудовано бесідку на присадибній ділянці.

Всі роботи були виконані та проводилися протягом декількох років за згодою власниці квартири - ОСОБА_3 .

Всі вищенаведені обставини як позивач ОСОБА_1 , відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , так і свідок ОСОБА_6 , колишній чоловік позивача, та інші свідки: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 підтвердили під час судового розгляду.

28 березня 2019 року між відповідачами, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , який був посвідчений приватним нотаріусом Костопільського районного нотаріального округу Гладишем O.A., зареєстрований в реєстрі за №537, про що було підтверджено і самим приватним нотаріусом в судовому засіданні.

Позовні вимоги позивача ОСОБА_1 мотивовані тим, що саме вона є покупцем квартири АДРЕСА_2 , оскільки сплатила за квартиру власнику - ОСОБА_3 обумовлену суму коштів - 24 000 доларів США.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, визначаючи характер спірних правовідносин, суд застосовує наступні норми права.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтями 6, 11 та 12 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до положень статті 202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За своєю суттю договір купівлі-продажу передбачає для однієї сторони право отримання предмета купівлі-продажу у власність та зобов`язання сплатити його покупну ціну, а для другої сторони право на отримання ціни та обов`язок передати предмет договору наступному власнику.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України.

Частинами 1-5 статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Недодержання стороною (сторонами) в момент вчинення правочину вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 ЦК України, є підставою для визнання його недійсним (частина 1 статті 215 ЦК України).

Змагальність сторін є одним із основних принципів цивільного судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права (статті 12, 81 ЦПК України).

Проте, з матеріалів справи вбачається, що позивачем, відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів того, що оспорюваний правочин купівлі-продажу квартири є недійсним.

Так, відповідно до договору купівлі-продажу квартири, що оскаржується, вбачається, що сторони у справі, діючи добровільно і перебуваючи при здоровому глузді та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій, попередньо будучи ознайомленими нотаріусом з приписами цивільного законодавства, що регулюють укладений між ними правочин, уклали договір. Між сторонами погоджено всі його істотні умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства передбачених частиною 1 статті 628 ЦК України

Саме в преамбулі укладеного договору вказано, що покупець і продавець діють добровільно і перебувають при здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміють значення своїх дій, попередньо ознайомлені нотаріусом з приписами цивільного законодавства, що регулюють укладений ними правочин (зокрема з вимогами щодо недійсності правочину), керуючись главою 54, а також ст.ст.202-204, 626, 627 Цивільного кодексу України уклали цей договір.

Пунктами 1.1., 1.2, 1.3 договору купівлі-продажу передбачено, що за цим договором Продавець передав (продав) майно у власність Покупця, а Покупець прийняв (купив) майно і сплатив за нього обговорену грошову суму. Квартира, що відчужується за даним Договором розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Квартира складається з 2-х кімнат, житловою площею 31,6 кв.м, загальною площею 52,6 кв.м.

Пунктом 1.5 Договору купівлі-продажу чітко було встановлено, що продавець стверджує, що треті особи не мають прав на дану квартиру, шо в чергове свідчить про безпідставність позовних вимог позивача щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу в частині покупця та визнання покупцем квартири ОСОБА_1 .

Пунктом 2.1. договору встановлено, що продаж квартири за домовленістю сторін вчинено за 184310 грн., які Покупець сплатив Продавцю до підписання цього Договору.

Підпункт 2.2 договору стверджує, що сторони, у присутності нотаріуса, підтвердили факт повного розрахунку за продану квартиру.

Пунктом 4.2. Договору сторони підтвердили, що цей договір не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, тобто не є таким, що передбачений статтями 234 та 235 ЦК України.

Належних, допустимих та достатніх доказів того, що спірний договір мав укладатися з позивачем ОСОБА_1 та що саме позивач вносила кошти за предмет договору суду надано не було.

В судовому засіданні в обґрунтування позовних вимог позивач та її представники покликалися на показання свідків: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 .

Статтею 76 ЦПК України установлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно з ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В ході розгляду справи судом були допитані свідки, однак їх показання суд не приймає до уваги, оскільки вони були не чіткими, суперечливим та не містили інформацію щодо предмета доказування - визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Крім того, суд звертає увагу, що доведеність на підставі лише показів свідків факту передачі та сплати коштів в рахунок оплати за придбане майно, є неналежним способом доказування, адже цей факт не може підтверджуватися лише показами свідків, а повинен доводитися також письмовими доказами.

Матеріали справи не містять жодних належних та допустимих письмових доказів про передачу коштів (чеки, квитанції, розписки) в рахунок оплати за придбання квартиру тощо.

Звертаючись з позовом у даній справі ОСОБА_17 як на правову підставу позовних вимог про визнання частково недійсним в частині покупця договору, вкладеного щодо переходу права власності на спірну квартиру, послалася, зокрема, на приписи ст. 217 ЦК України.

Також покликалася, що при вирішенні позову про визнання договору купівлі-продажу недійсним із підстав, що насправді покупцем є інша особа, суд повинен встановити, що фактично майно було придбане за кошти іншої особи і для неї та що інших підстав для визнання цієї угоди недійсною немає; вказаний договір визнається недійсним лише в частині, що стосується покупця, і покупцем за цим договором визнається особа, за рахунок коштів якої і для якої фактично укладався цей договір.

Дана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 липня 2020 року у справі № 265/3310/17 (провадження № 61-2308св19) зокрема, що за умови доведеності, що за договором купівлі-продажу майно насправді було куплено не зазначеним у договорі покупцем, а іншою особою, за її кошти, суд може визнати, що вказаний договір у частині, що стосується покупця, є удаваною угодою і що дійсним покупцем за цим договором є особа, для якої за її кошти було придбано майно.

За загальним правилом тягар доказування удаваності правочину покладається на позивача.

Також зазначене узгоджується з пунктом 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

Однак позивач даних обставин не довела. Долучені письмові докази: копії квитанцій про оплату комунальних послу, таблиця виплат ОСОБА_1 за квартиру та інші не є належними та допустимими доказами на підтвердження того, що саме позивач є покупцем за договором купівлі-продажу квартири, а укладений договір від 28.03.2019 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є удаваним.

Крім того Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року, справа № 346/2238/15-ц сформував висновок про застосування норми права:

1.Удаваним є правочин, що вчинено сторонами для приховання іншого правочину. який вони насправді вчинили, а не сторони правочину. Тобто сторони з учиненням удаваного правочину навмисно виражають не ту внутрішню волю, що насправді має місце. Відтак, сторони вчиняють два правочини: один удаваний, що покликаний «маскувати» волю осіб; другий - прихований, від якого вони очікують правових наслідків, а не «приховують» сторону правочину.

2.Нормами ЦК України не допускається такої правової конструкції як позов про визнання недійсним договору в частині сторони договору. Стаття 235 ЇЖ України не може бути підставою для визнання правочину удаваним в частині сторони, оскільки це суперечить її положенням.

Також позов в частині про переведення прав та обов`язків відповідає такому способу захисту прав та інтересів, як зміна правовідношення (пункт 6 частини другої статті 16 ЦК України) застосовується для захисту переважних прав третіх осіб щодо прав на майно, яким так чи інакше розпоряджається власник (частина четверта статті 362, абзац третій частини першої статті 822 ЦК України тощо). Такий позов найкраще відповідає змісту порушеного переважного права, способу (характеру) його порушення, наслідкам, які спричинило порушення, а також найпростішим шляхом забезпечує відновлення та реалізацію відповідного переважного права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 909/337/19 (провадження № 12-35гс20)).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18). Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.21), від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20, пункт 52), від 22.036.2021 у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20, пункт 76), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21, пункт 155).

Враховуючи викладене, з огляду на способи захисту порушених прав, які вважала за необхідне застосувати сторона позивача у справі, а також керуючись принципом диспозитивності, суд дійшов висновку про відсутність достатніх правових підстав для задоволення позову у даній справі. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у позові, то судові витрати у справі покладаються на позивача .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2-13, 76-83, 89, 259, 263-265, 268, 354-355 ЦПК України,, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним в частині покупця, визнання покупцем за договором купівлі-продажу та визнання права власності, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Рівненського районного нотаріального округу Гладиш Олександр Андрійович - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Костопільський районний суд Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Рівненського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач:

ОСОБА_1 (жителька АДРЕСА_1 ), РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідачі:

ОСОБА_2 , (житель АДРЕСА_5 ).

ОСОБА_3 (жителька АДРЕСА_6 ,

Повне рішення складено

07 лютого 2025 року.

СуддяЛ. А. Грипіч