Справа № 283/1707/24
Провадження №2/283/51/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

(заочне)

11 лютого 2025 року м. Малин

Малинський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Хомич В.М., секретар судового засідання Ільніцька С.В., за участю представника позивача адвоката Вичікова В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Вичіков Віктор Васильович, до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином,

В С Т А Н О В И В:

Короткий змістпозовних вимог

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідачки про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином, в обґрунтування якої зазначив, що ОСОБА_1 є потерпілою у кримінальному провадженні №0005111 від 24.10.2019 за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 жовтня 2022 року у справі № 369/622/20 обвинувачену ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнено від кримінальної відповідальності за частиною 1 статті 185 КК України на підставі пункту 2 частини 1 статті 49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, кримінальне провадження № 0005111 від 24.10.2019 закрите з нереабілітуючих підстав. Позовна заява потерпілої ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди судом залишена без розгляду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 14.11.2023 апеляційну скаргу представника потерпілої залишено без задоволення, а ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 жовтня 2022 року щодо ОСОБА_2 - без змін.

У зв`язку з цим позивач просить стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 66780 грн - вартість викраденого (основний борг); 9507 грн - 3% річних; 90085 грн - пені; 37908 грн - інфляційних втрат; 50000 грн моральної (немайнової) шкоди, а всього 254280 грн.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 11.07.2024 позов прийнято до розгляду та відкрито провадження. Визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 15 годину 30 хвилин04.09.2024, яке у зв`язку з неявкою відповідачки було відкладено на 15 годину 30 хвилин 19.09.2024.

Ухвалою від 19.09.2024 закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до судового розгляду на 12 годину 08.10.2024, яке неодноразово відкладалось.

Відповідачка у судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлялась за зареєстрованим місцем проживання. Відзиву, заяв та клопотань до суду не надходило.

У зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням про поважність причин неявки, в порядку, визначеному статтею 280 ЦПК України, за згодою позивача, суд постановив провести розгляд справи за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України.

Позиція позивача

Представник позивача - адвокат Вичіков В.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Вказав, що позивачка зазнала матеріальних втрат, моральної шкоди внаслідок протиправних дій відповідачки, в свою чергу відповідачка ніяким чином не відшкодувала завдані збитки. Просив суд здійснити розрахунок пені, інфляційних втрат та 3% річних на день ухвалення рішення.

Встановлені судом обставини

Судом встановлено, що ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 жовтня 2022 року у справі № 369/622/20, яку залишено без змін ухвалою Київського апеляційного суду від 14.11.2023, обвинувачену ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнено від кримінальної відповідальності за частиною 1 статті 185 КК України на підставі пункту 2 частини 1 статті 49 КК України - у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, кримінальне провадження № 0005111 від 24.10.2019 закрите з нереабілітуючих підстав. Позовна заява потерпілої ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду (а.с.19-22).

Згідно із ухвалою суду від 07.10.2022, ОСОБА_2 обвинувачувалась у тому, що у період з червня 2019 року по 23 вересня 2019 року (більш точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено) шляхом вільного доступу таємно викрала належні потерпілій ОСОБА_1 прикраси, а саме: обручку з білого золота з камінням вагою 5 г 585 проби вартістю 4657,50 грн, пару сережок з білого золота з діамантами вартістю 3204,36 грн, шийний ланцюжок з білого золота вартістю 3884,35 грн, пару золотих сережок вагою 1,5 г 585 проби вартістю 1397,25 грн, печатку чоловічу вагою 7,7 г 583 проби вартістю 7172,55грн, дитячу золоту підвіску вагою 2,74 г 750 проби вартістю 3271,40 грн, дитячу золоту підвіску вагою 2,39 г 750 проби вартістю 2853,52 грн, золотий злиток вагою 5 г 999,9 проби вартістю 7958,25 грн, золотий хрестик ручної роботи вагою 1,92 г 583 проби вартістю 1788,48 грн, золоту жіночу обручальну каблучку вагою 4,62 г 583 проби вартістю 4303,53 грн, золотий кулон із зображенням Божої Матері 6,28 г 750 проби вартістю 7497,94 грн, золотий кулон (арабський підвіс) з камінням вагою 4,96 г 583 проби вартістю 4620,24 грн, золотий кулон (мінора) 2,95 г 583 проби вартістю 2747,92 грн, золотий ланцюжок на шиювагою 1,37 г 750 проби вартістю 1635,70 грн, золоту дитячу підвіску вагою 1,61 г 585 гроби вартістю 1499,71 грн, золоту сережку вагою 1,1 г 583 проби вартістю 1024,65 грн, мобільний телефон марки Meizu М6 Note 16 Gb Blue вартістю 2312,80 грн, мобільний телефон марки IPhone 5S 16Gb Gray вартістю 2184,70 грн та грошові кошти у сумі 100 євро, що згідно з офіційним курсом Національного банку України становить 2765,21 грн. Після чого ОСОБА_2 з викраденим з місця вчинення кримінального правопорушення зникла, розпорядившись ним на власний розсуд, чим заподіяла потерпілій ОСОБА_1 матеріальну шкоду на загальну суму 66780 грн 06 коп.( а.с. 19).

Судом були досліджені квитанції та чеки з ломбардів на підтвердження викупу позивачем викраденого майна та розписки відповідачки, якими вона підтвердила свої протиправні дії, спрямовані на викрадення майна, належного ОСОБА_1 , та те, що саме ОСОБА_1 за власні кошти викупляла з ломбардів заставлене нею майно (а.с. 30-39).

Оцінка аргументів сторін та норми права, застосовані судом.

Між сторонами виник спір щодо стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.15 та п.8 і 9 ч.2 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання, а одними із способів захисту цивільного права є відшкодування збитків, інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Частиною 1 ст.1177 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

У свою чергу, загальні підстави відшкодування майнової шкоди визначені ч. 1 та ч. 2 ст. 1166 ЦК України за змістом якої майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року №6, судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Згідно із ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі статті 49КК України (у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності) доктриною кримінального права визначено як нереабілітуючу підставу звільнення від кримінальної відповідальності.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 жовтня 2022 року у справі № 369/622/20, яку залишено без змін ухвалою Київського апеляційного суду від 14.11.2023, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 24.10.2019 за №0005111, за обвинуваченням ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 185 КК України закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 49 Кримінального кодексу України - у зв`язку із закінченням строків давності. Вказаним судовим рішенням встановлено, що ОСОБА_2 вчинила кримінальне правопорушення викрадення майна у позивача на загальну суму 66780 грн.

Позивачем приєднано до матеріалів цивільного позову платіжні документи, які свідчать про понесення нею витрат на викуп викрадених ОСОБА_2 речей із ломбардів.

Відповідач жодних доказів на спростування встановлених судом обставин не подала.

Таким чином, суд, вирішуючи питання про відшкодування матеріальної шкоди ОСОБА_1 , враховуючи документи, що підтверджують витрати потерпілої, приходить до висновку про задоволення позовної вимоги щодо стягнення матеріальної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням у розмірі 66780,06 грн.

Щодо стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

За змістом ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування шкоди підлягають такі обставини: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в заподіянні шкоди.

Факт винного протиправного діяння ОСОБА_2 та спричинення такими діями негативних наслідків для ОСОБА_1 , тобто наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, встановлена ухвалою суду, яка набрала законної сили, тому ці обставини не підлягають доказуванню під час розгляду даної цивільної справи.

Як роз`яснено в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо), та з урахуванням інших обставин справи. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Відповідно до п. 9 вказаної постанови Верховного Суду України розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Отже, законом установлено загальні критерії щодо меж судової дискреції у вирішенні питання про розмір грошового відшкодування моральної шкоди. Тобто визначення розміру такого відшкодування становить предмет оціночної діяльності суду.

При вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер та тривалість заподіяних ОСОБА_1 моральних страждань, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості та зазначає наступне.

Так, дії ОСОБА_2 кваліфіковані як таємне викрадення чужого майна (крадіжку), тобто, як вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України. Суд погоджується з доводами позивача про те, що така протиправна поведінка відповідача спричинила ОСОБА_1 душевні страждання. Позивачу довелося докладати зусилля по відновленню попереднього стану шляхом викупу із ломбардів за власні кошти викрадених у неї речей. Також суд враховує, що відповідач протягом тривалого часу не вчинив жодних конкретних і дієвих дій, спрямованих на добровільне відшкодування заподіяної нею шкоди позивачу. Отже, підсумовуючи наведене вище, суд вважає доведеним факт заподіяння ОСОБА_2 моральної шкоди ОСОБА_1 .

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про те, що виходячи з вимог закону, характеру дій відповідачки, завданих позивачу страждань, дотримуючись принципів розумності, співмірності та справедливості, слід позов в частині стягнення моральної шкоди задовольнити та визначити його в розмірі,заявленому позивачкою -50000 грн.

Щодо стягнення 3% річних, пені та інфляційних втрат суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження №14-16цс18).

Разом із тим, платежі, встановлені статтею 625 ЦК України є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення виконання ним грошового зобов`язання, яка має компенсаційний, а не штрафний характер (неустойку тощо). Компенсація полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно з ч. 1 ст. 546, ч. 1 ст. 547, ч. 3 ст. 549 ЦК України пеня є видом забезпечення виконання зобов`язання, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання , що передбачений відповідним правочином у письмовій формі.

У справі, яка розглядається, між сторонами виникли деліктні, а не договірні правовідносини, прострочення виконання грошового зобов`язання на час подання позову та розгляду справи ще не настало, оскільки трансформація деліктного зобов`язання в грошове шляхом присудження до виплати грошової компенсації за заподіяну шкоду за рішенням суду не відбулася (постанова ВС від 13.11.2019 у справі № 757/31418/15-ц).

Таким чином, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у цій частині.

Розподіл судових витрат

Позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.6 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

У позові зазначено, що попередні витрати позивача на правову допомогу становлять 10000 грн. При цьому жодних доказів на підтвердження вказаної обставини до позову додано не було та не заявлено про них до закінчення судових дебатів у справі, як встановлено ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Відповідач про понесені судові витрати не заявляла.

Таким чином, суд не проводить розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 23, 76, 81,141, 200, 258, 259, 265, 273, 280, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Вичіков Віктор Васильович, до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , матеріальну шкоду, заподіяну злочином у розмірі 66780 (шістдесят шість тисяч сімсот вісімдесят) гривень 06 копійок та моральну шкоду у розмірі 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень, а всього 116780 (сто шістнадцять тисяч сімсот вісімдесят) гривень 06 копійок.

В іншій частині позову відмовити.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складання у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складення).

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 13.02.2025.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , земельна ділянка з кадастровим номером :01:002:5233.

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя В. М. Хомич