Постанова

Іменем України

11 лютого 2025 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/4288/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач)

суддів: Желепи О. В., Поливач Л. Д.,

за участю секретаря Марченка М. С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпровського районного суду м. Києва

від 15 жовтня 2024 року

у цивільній справі №754/10352/23 Дніпровського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_1 ,

третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації,

про визначення місця проживання дітей

та

за зустрічним позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2 ,

третя особа - Служба у справах дітей Шрамківської сільської ради Золотоніського району Черкаської області,

про визначення місця проживання дітей,

У С Т А Н О В И В:

27 липня 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітніх дітей.

Позов обґрунтовано з тим, що він та відповідачка ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказав, що шлюб з відповідачкою розірвано. Після розірвання шлюбу сторони проживають окремо, діти залишилися проживати з відповідачкою в м. Сєвєродонецьк Луганської області. Зазначив, що на підставі рішення суду з нього стягуються аліменти на утримання дітей. Окрім аліментних зобов`язань позивач приймає активну участь у додаткових витратах на дітей. Після початку повномасштабної війни відповідач разом з дітьми переїхала проживати в орендовану квартиру у м. Києві. 04 липня 2023 року на свій мобільний телефон він отримав відео та фото від старшого сина ОСОБА_3 , який поскаржився на те, що відповідачка його побила ременем до синців. Після скарг старшого сина на дії матері позивач звернувся до Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації з відповідними заявами. Вважав, що оскільки він має постійне місце проживання, працевлаштований та отримує матеріальний дохід, то відповідно має можливість забезпечення та утримання своїх дітей, що є підставою його звернення з даним позовом до суду.

Відповідачкою ОСОБА_1 до суду подано зустрічну позовну заяву, відповідно до якої відповідач просить суд визначити місце проживання малолітніх дітей з матір`ю ОСОБА_1 . Вказала, що з часу припинення шлюбних відносин, а саме з 2016 року діти залишилися проживати з нею. 03 листопада 2023 року відповідач, на ігровому майданчику біля будинку за їх місцем проживання, здійснив викрадення спільних дітей. На момент цього викрадення та в подальшому у дітей при собі були відсутні змінні комплекти речей, білизни, засоби гігієни. Після зміни місця проживання діти не відвідували школу, зв`язок з ними був відсутній. Після звернення до правоохоронних органів з відповідними заявами їй стало відомо, що батько вивіз дітей в село до своєї матері. Зазначила, що зміна місця проживання дітей з м. Києва на село дає змогу стверджувати, що зміна місця проживання дітей поставила їхнє життя, здоров`я у більше невигідну позицію, а ніж було раніше. Адже, у м. Києві, де діти проживали до їх викрадення батьком, більш розвинена інфраструктура, є більше можливостей для розвитку та навчання. Посилаючись на те, що під час воєнного стану в Україні м. Київ має набагато кращий захист систем ПВО та авіації, вважала, що ця обставина має значний вплив для визначення місця проживання дітей разом із матір`ю в м. Києві, у контексті забезпечення розвитку дітей у більш безпечному середовищі. Своїми діями ОСОБА_2 ставить життя і здоров`я дітей у небезпеку, під примусом та шляхом зловживання довірою позбавив дітей постійного місця проживання, лишив їх знайомого середовища, кола друзів, позбавив встановленого та сталого для дітей оточення та способу життя, не врахувавши при цьому інтереси дітей, ступеня їх безпеки, та можливих негативних наслідків для психічного та фізичного здоров`я дітей внаслідок його неправомірних дій. ОСОБА_2 в позовній заяві не навів жодної обставини та не надав жодного доказу про те, що мати дітей якимось чином не виконує своїх батьківських обов`язків стосовно їх спільних дітей. Натомість вона здійснює всі належні заходи для створення належних умов для розвитку, освіти, належного виховання дітей, діти залучені до соціального оточення та мають позитивні характеристики свого соціального оточення, і такі докази долучено до матеріалів справи (а. с. 101-106).

Рішенням Дніпровського районного суду від 15 жовтня 2024 року первісний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей задоволено.

Визначено місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_2 .

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідачка звернулася до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки суд першої інстанції не в повному обсязі встановив обставини, що мають значення для вирішення справи, порушив норми процесуального права, та внаслідок неповного і невірного встановлення обставин та порушення процесуального закону припустився неправильного застосування норм матеріального права.

Виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та зазначення доказів, не знаходять свого підтвердження в доданих ОСОБА_2 додатках. Виклад в позовній заяві обставин, що характеризують ОСОБА_2 , який начебто проживає в м. Переяслав-Хмельницький, працює в м. Києві, та разом користується авторитетом, де працює, та серед жителів села і приймає активну участь у громадському житті села, не є підставою для визначення місця проживання разом з батьком, адже така характеристика батька може також свідчити і про його зайнятість та відсутність змоги доглядати за своїми синами. ОСОБА_2 в позовній заяві вказує, що намагався владнати спір щодо місця проживання дітей, але жодного доказу даному обґрунтуванню не надав. В додатку до позовної заяви зазначено СД Диск, однак в позовній заяві не зазначено доводів відносно змісту даного доказу, і такий доказ не досліджувався судом.

Судом порушено норми процесуального права та повернуто відповідачу клопотання про відібрання дітей без прийняття будь-якої ухвали та жодного обґрунтування. Рішення суду першої інстанції не містить жодного посилання на те, що ОСОБА_1 зверталася з таким клопотанням та надавала докази, якими спростовується позиція ОСОБА_2 , більше того її докази навпаки свідчать, що дітям з батьком небезпечно.

Зазначила, що ОСОБА_1 своє клопотання обґрунтувала та підкріплювала доказами аудіо та відео умов в яких жили діти, вказувала на вже психологічні проблеми, які з`являться у дітей проживаючи з батьком, та більше того зазначила, що ОСОБА_2 веде кочовий спосіб життя, який дітям в їх віці тільки шкодить та вчиняє всі дії, щоб ОСОБА_1 не могла бачити своїх синів.

В клопотанні було викладено обставини неналежного виконання батьком свого обов`язку та справжня мета визначення місця проживання дітей з ним, а саме не врахування інтересів дітей, а уникнення від проходження військової служби та помста колишній дружині. Зазначала, що батько дітей взагалі не цікавився як живуть його діти, дозволяв собі не сплачувати аліменти та мав заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 43 117,45 грн, яка не погашена, а списана за її заявою.

До викрадення дітей передувала подія, яка відбулася 22.06.2023, а саме фізичне насильство відносно неї, коли позивач умисно, в присутності дітей, наніс їй тілесні ушкодження, за фактом яких Оболонським УП ГУНП в м. Києві внесені відомості до ЄРДР №0000730, що спростовує викладені факти в позовній заяві ОСОБА_2 відносно його шанобливого ставлення до жінок та поваги до дітей.

Також як на підставу порушення судом норм процесуального права посилалася на повторне, без винесення ухвали з обґрунтуванням, повернення судом доказів, долучених до клопотання про приєднання доказів та зареєстрованих канцелярією суду 10 жовтня 2024 року, які спростовують позицію ОСОБА_2 , а тому підлягають дослідженню судом апеляційної інстанції.

Таке порушення судом норм процесуального права призвело до того, що подані відповідачем докази не було долучено до матеріалів справи та прийнято судом до уваги. Суд першої інстанції розглядав спір виключно спираючись на докази, подані ОСОБА_2 , при цьому в цілому ігноруючи позицію ОСОБА_1 - матері.

Судом не надано належної оцінки доказам, долученим до зустрічної позовної заяви, які доводять, що мама виконувала свої батьківські обов`язки.

Суд, взявши до уваги, зміст Акту обстеження житлових умов від 19.06.2023, щодо обстеження житлово-побутових умов, не звернув уваги, що в акті зазначено, що діти зареєстровані за цією адресою, але не проживають. ОСОБА_1 акцентує увагу на те, що будинок матері ОСОБА_2 можливо і призначений для проживання дітей, однак вони там не проживали та більше того батько жодним чином не займався їх саморозвитком. Наявність ігрової кімнати, одягу для дітей та приладдя для навчання дітей не доводять того, що ОСОБА_2 виконував свої батьківські обов`язки. Синам на час подання апеляційної скарги десять та вісім років, їм потрібна соціалізація більше навіть ніж іншим діям, так як вони на власні очі побачили війну. Дітям потрібний саморозвиток та гуртки, де б вони могли отримувати знання та відволікатися від подій в країні. Кімната для ігор та проживання в селі не дасть їм змоги розвиватися в повному обсязі та жити повним життям і насолоджуватися дитинством.

Судом не надано належної оцінки Висновку Служби у справах дітей Шрамківської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, який ґрунтується лише на позиції ОСОБА_2 , без врахування позиції ОСОБА_1 , із зазначенням недостовірної інформації.

Судом не вірно встановлено обставини справи, оскільки, з огляду на подані докази батьком ОСОБА_2 та доказами, які подані матір'ю ОСОБА_1 , вбачається яскравий контраст, між переїздами дітей з батьком, щоб переховуватися від мами, та веденням нормального життя, відвідування гуртків, школи, поїздки в табір, оздоровлення та проживання свого найкращого дитинства.

За наведених обставин просила скасувати рішення Дніпровського районного суду від 15 жовтня 2024 року та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні первісного позову та про задоволення зустрічних позовних вимог.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач, діючи через представника, подав відзив, в якому посилаючись на безпідставність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просив відмовити в її задоволенні, рішення суду просив залишити без змін.

ОСОБА_1 та її представник Стрельнік А. Ю. в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали та просили з задовольнити з підстав, викладених в ній.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, просила залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей Шрамківської сільської ради Золотоніського району Черкаської області в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників сторін.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення скаржника та представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи первісний позов ОСОБА_2 , суд виходив з того, що малолітні діти постійно проживають разом з батьком, мають прихильність до батька, емоційно прив`язані один до одного, обидва виявили бажання проживати з батьком, про що самостійно заявили на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини. Разом з тим, відповідач за первісним позовом ОСОБА_7 , як мати дітей, не надала суду достатні докази наявності постійного місця проживання, отримання регулярного доходу та можливості забезпечення належних умов для навчання, розвитку та виховання малолітніх дітей, відстоювання інтересів дітей, за відсутності доказів високого рівня психологічної прив`язаності хлопчиків до матері та бажання якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що до такого висновку суд дійшов з порушенням норм процесуального права, а саме внаслідок неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду з позовною заявою позивачем до неї долучено: копії свідоцтв про народження дітей та копії судових рішень про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, які доводять обґрунтування позивача, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 08.07.2014 перебували у шлюбі (а. с. 21-22, 190) та мають спільних двох малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Драбівського районного управління юстиції у Черкаській області від 15 серпня 2014 року, актовий запис №47 (а. с. 10) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції у Луганській області від 17 березня 2016 року, актовий запис №193 (а. с. 11).

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 22 грудня 2016 року у справі №428/11667/16 стягнуто зі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і.н. НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.11.2016 і до досягнення найстаршою дитиною повноліття (а. с. 18-21, 189).

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 13 червня 2017 року у справі №428/3953/17 розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_1 ), який було зареєстровано 08.07.2014 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Драбівського районного управління юстиції у Черкаській області під актовим записом №41 (а. с. 21-22, 190).

За даними АСВП виконавче провадження НОМЕР_3, відкрите 30.01.2017 року за заявою ОСОБА_1 та знаходиться на примусовому виконанні (а. с. 23).

За параметрами пошуку Інформації з Єдиного реєстру боржників станом на 24.07.2023 інформація щодо боржника ОСОБА_2 відсутня (а. с. 24).

Долучений позивачем до позовної заяви доказ - заява на ім'я начальника Служби у справах дітей та сім'ї Деснянської районної адміністрації в місті Києві від 07.07.2023, хоча і складена позивачем, однак не містить відмітки про реєстрацію цієї заяви (а. с. 9).

СД диск, який долучено позивачем до позовної заяви та знаходиться в матеріалах справи в конверті після позовної заяви - пошкоджений (а. с. 7).

З Акту обстеження житлових умов проживання №93/09.6-02 від 29.06.2023, складеного комісією Служби у справах дітей Шрамківської сільської ради Черкаської області, при обстеженні житлових умов за адресою: АДРЕСА_1 , де зареєстровані та проживають ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , (бабуся), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (батько), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (син), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , (син), встановлено, що будинок складається з 7 (семи) кімнат, газифікований, кімнати мебльовані, облаштовані належним чином, будинок забезпечений водовідведенням та гарячою водою, кухня облаштована меблями, холодильником, для дітей відведена кімната, в якій розміщені спальні місця, шафа для одягу, стіл для навчання, в наявності кімната для ігор. Мама дітей не приїжджає, оскільки батьки дітей розлучені. На даний час ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстровані в с. Остапівка, але не проживають. Діти періодично відвідують бабусю, їх привозить батько, мама дітей не приїжджає оскільки офіційно розлучені (а. с. 12).

Згідно Витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості», ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець с. Остапівка на території України станом на 27.06.2023 не знятої чи непогашеної судимості не має (а. с. 15).

За даними характеристики, складеної Виконавчим комітетом Шрамківської сільської ради №90 від 29.06.2023, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , має повну середню освіту та неповну вищу освіту, з березня 2022 року по жовтень 2022 року знаходився на службі у Збройних Силах України. На даний час тимчасово проживає у м. Переяслав-Хмельницький, працює у м. Києві. Морально стійкий, вимогливий до себе та своїх товаришів, скромний, ввічливий, поважає дітей, шанобливо ставиться до жінок та людей старшого віку, користується авторитетом в колективі, де працює та серед жителів села, в громадських місцях поводить себе тактовно, приймає активну участь у громадському житті села. Розлучений, добрий господар, турботливий батько, разом з ним у домоволодінні зареєстровані: мати - ОСОБА_10 , 1953 р.н., діти: ОСОБА_3 , 2014 р.н., ОСОБА_3 , 2016 р.н., скарг на ОСОБА_2 та членів його родини від мешканців села не надходило (а. с. 13).

За даними Довідки, виданої ФОП ОСОБА_13 (м. Київ) від 06.07.2023, ОСОБА_2 дійсно працює в ФОП ОСОБА_13 на посаді слюсаря за основним місцем роботи, посадовий оклад 10 000 грн (а. с. 14).

Стаття 141 Сімейного Кодексу України встановлює, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі.

З наданих позивачем доказів вбачається, що з дня припинення шлюбних відносин в 2016 році відповідачка залишилася без матеріальної допомоги з двома дітками. На час звернення відповідачки до суду із позовом про стягнення аліментів сину ОСОБА_3 виповнилося лише два роки, а ОСОБА_4 було декілька місяців. Позивачем не надано до суду доказів на підтвердження того, що з 2016 до липня 2023 року він приймав участь у вихованні дітей, що він добровільно, без звернення відповідачки до виконавчої служби, виконував рішення суду про стягнення аліментів на утримання його дітей. Натомість з матеріалів справи, наданих саме позивачем вбачається, що аліменти стягуються з нього примусово на підставі виконавчого листа у виконавчому провадженні. При цьому, суд помилково зазначив про закінчення виконавчого провадження про стягнення аліментів, оскільки довідка містить відомості про два окремі виконавчі провадження. Відомості про закінчення виконавчих дій стосуються іншого виконавчого провадження, стягувачем у якому було Комунальне підприємство «Комплекс побутових відходів» (а. с. 23).

За наведених обставин колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що позивачем у позовній заяві не наведено жодної обставини та не надано жодного доказу про те, що відповідачка якимось чином станом на листопад 2023 року не виконувала своїх батьківських обов`язків стосовно їхніх спільних дітей.

Посилання позивача в позовній заяві про побиття 04 липня 2023 року відповідачкою старшого сина не доведено позивачем належними та допустимими доказами. Заява від 07.07.2023, на яку він посилається у позовній заяві, і копія якої долучено до позовної заяви, не містить відповідного реєстраційного номеру. Навіть за обставин складання позивачем такої заяви, вона не містить доказів, що вона подавалася до Служби у справах дітей та сім'ї Деснянської районної адміністрації в місті Києві, і що була прийнята до розгляду, та те, що за наслідками розгляду такої заяви було прийнято рішення та встановлено, що наведені у заяві обставини відповідають дійсності. Позивач не наводив в позовній заяві обґрунтувань, що такі докази існують, що в нього є труднощі в їх отриманні, та не звертався до суду із клопотанням про їх витребування, одночасно подавши докази на підтвердження таких труднощів.

СД диск, який долучено позивачем до позовної заяви, судом не досліджувався, оскільки пошкоджений. Однак позивач не звертався до суду з апеляційної скаргою та не навив доводів щодо порушення судом норм процесуального права, а саме не дослідження цього доказу.

Враховуючи, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, які не було досліджено судом першої інстанції лише в межах своїх повноважень, тобто коли апеляційна скарга містить такі доводи, то відсутні підстави для дослідження такого доказу судом апеляційної інстанції.

Роздруківки смс-повідомлень, які не засвідчено та містяться в матеріалах справи на а. с. 25-38, не є належними та допустимими доказами на підтвердження невиконання відповідачкою своїх обов`язків.

За обставин, коли мати самостійно виховувала дітей з 2016 року, факт перебування дітей 03 листопада 2023 року на ігровій площадці багатоквартирного будинку за їхнім місцем проживання не може бути єдиною підставою вирішення питання про зміну місця проживання дітей.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ССПЛ, від 07 грудня 2006 року).

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ССПЛ, від 16 липня 2015 року).

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов 'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 161 СК України).

Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі №377/128/18 (провадження №61-44680св18), від 24 листопада 2021 року в справі №754/16535/19 (провадження №61-14623св21)).

Відповідачка не погодилася з обґрунтуваннями, які викладено в позовній заяві, та на спростування доводів позивача долучила до відзиву на позовну заяву докази які підтверджують, що вона здійснювала всі відповідні заходи для створення належних умов для розвитку, освіти, належного виховання дітей, діти залучені до освітніх програм, залучені до навчання, відповідач має позитивні характеристики свого соціального оточення, діти мають позитивні характеристики свого соціального оточення.

З матеріалів справи вбачається, а саме зі свідоцтва про шлюб, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Лутугинському району та місту Сєвєродонецьк Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 01.11.2019, актовий запис №279, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєструвала шлюб з ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , та змінила прізвище на « ОСОБА_1 » (а. с. 112).

Згідно характеристик, виданих Спеціалізованою школою з поглибленим навчанням англійської мови Деснянського району м. Києва №264 від 17.11.2023 №01-35/226, №01-35/225, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 навчаються в спеціалізованій шкоді №264 з 01 вересня 2023 року, за короткий час навчання проявили себе як ініціативні, творчі, цілеспрямовані учні, добре запам`ятовують учбовий матеріал. Мати ОСОБА_1 бере активну участь у житті класу, цікавиться життям дітей, забезпечує їх щоденне відвідування школи, діти охайні і доглянуті. Батько ОСОБА_2 з сім`єю не проживає, оскільки батьки розлучені (а. с. 79-80).

За даними Довідок, виданих організатором кружків для дітей «Школа Миру» від 17.11.2023, яку організовано від імені ГО Друзі Спільноти Святого Егідія, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 разом з іншими дітьми-переселенцями відвідували школу. Приводили на заняття та забирали із занять дітей мама ОСОБА_1 та брат ОСОБА_19 (а. с. 84, 85).

За даними Довідок Спілки Самаритян України від 20.11.2023 №03/11-23, №02/11-23, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 відвідували заняття психолога Центру психосоціальної підтримки Спілки (а. с. 86, 87)

Згідно Характеристики, виданої Спілкою Самаритян України від 17.11.2023 №2023/17/11, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , є волонтером Спілки, приймає участь у багатьох гуманітарних акціях, які направлені на допомогу та підтримку вразливих верств населення м. Києва та Київської області, а саме: допомоги людям з інвалідністю та хворим, що не можуть самостійно пересуватися. ОСОБА_1 зарекомендувала себе професіоналкою, відданою справі, у спілкуванні доброзичлива і привітна, з потребуючими особами - ввічлива і чемна (а. с. 81).

За даними характеристики, виданої ЖЕД-310 Деснянського району м. Києва від 20.11.2023 №1364/02, ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_2 , скарг від сусідів та мешканців будинку не надходило, іншою інформацією ЖЕД-310 не володіє (а. с. 82).

Згідно Витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , на території України станом на 10.11.2023 до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості не має (а. с. 88).

Згідно Довідки, виданої КМНКЛ «Соціотерапія» №487997 від 01.12.2023 року ОСОБА_1 за даними облікової документації під наркотичним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває (а. с. 89).

Таким чином, відповідачка довела належними та допустимими доказами, що з 2016 року, з дня припинення шлюбних відносин, і до листопада 2023 року діти проживали лише з нею, що свідчить про тісний психоемоційний зв'язок між мамою та дітьми. Відповідачка створила належні умови для розвитку, освіти та належного виховання дітей, та займалася відновленням їх психологічного стану після переїзду з окупованої території до м. Києва.

Навпаки, позивач по справі 03 листопада 2023 року, без повідомлення матері забрав дітей з ігрового майданчику, розташованого біля будинку за їхнім місцем проживання. Про факт цієї події відповідачкою зроблені відповідні заяви до Деснянського УП ГУНП у м. Києві, про те, що дітей без її згоди з ігрового майданчику було викрадено (а. с. 108). Забравши дітей, батько не переймався тим, що в дітей не було змінних речей, білизни, засобів гігієни, що їм необхідно отримувати освіту та ходити до школи, та припинив зв`язок дітей з матір'ю.

Позивач не доводив в суді першої інстанції та не надавав докази, що розрив зв`язку дітей з матір'ю, зміна оточуючого середовища дітей, відсутність навчання у школі та гуртках, відповідали інтересам дітей, та були необхідними та співмірними, задля виправлення ситуації, коли діти знаходилися на ігровій площадці саме без мами.

Відповідачка доводила, що такі дії позивача мали на меті не забезпечення належних умов виховання дітей, а помсту відповідачці, за заявою якої зареєстровано кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 , який 21.06.2023 року, приблизно о 14 год 00 хв., завдав тілесних ушкоджень ОСОБА_1 (а. с. 109).

Позивачем не спростовано належними та допустимими доказами факту вчинення насильства в присутності дітей.

Відповідачка доводила, що нею створено для дітей кращі умови для розвитку, оскільки вона з 2019 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_15 , та надавши характеристику на свого чоловіка доводила, що діти зростають в оточенні врівноваженого та відповідального чоловіка, який має постійний дохід (а. с. 110-114).

Натомість, позивач в позовній заяві не вказує в яких мовах будуть зростати, а лише посилається на своє зареєстроване місце проживання.

Разом з тим, з ЄДРСР вбачається, що 03.10.2022 ОСОБА_2 звертався до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом про визнання протиправною бездіяльності, яка полягає у не вчиненні дій, направлених на звільнення позивача - солдата ІНФОРМАЦІЯ_10 в/ч НОМЕР_2 та зобов`язання відповідача звільнити його з військової служби у зв`язку з наявністю в нього дружини з числа осіб з інвалідністю та трьох неповнолітніх дітей віком до 18 років.

Позивач не наводив обґрунтувань, в якій сім'ї будуть зростати діти, як він планує забезпечити гармонійний розвиток дітей, поряд з тим, що він зобов`язаний опікуватися про дружину з числа осіб з інвалідністю та третьою дитиною.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що встановлення судом обставин проживання відповідачки в орендованій квартирі не є вирішальним фактом при вирішенні питання з ким із батьків краще проживати дітям. Суд не врахував, що відповідачка з дітьми є тимчасово переміщеними особами, оскільки в м. Києві проживають у зв`язку із окупацією м. Сєвєродонецьк Луганської області, в якому вона разом із дітьми проживала до військової агресії РФ.

За наведених обставин не можна ставити відповідачці в провину проживання в орендованому приміщенні.

Колегія суддів погоджується з доводами відповідача, що сам факт реєстрації місця проживання дітей разом з батьком та наявності в будинку кімнат та меблів не доводить обставин, що батьком створено належні умови для гармонійного розвитку дітей.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем надано докази які суперечать один одному.

Так, в Акті обстеження умов проживання за місцем реєстрації дітей зазначено, що за вказаною адресою батько з дітьми не проживає (а. с. 12).

В той же день, а саме 29.06.2023 батько отримав характеристику від виконавчого комітету Шмарківської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, в якій зазначено, що на час видачі характеристики ОСОБА_2 проживає в м. Переяслав-Хмельницькій, а працює в м. Києві. Також зазначено, що він розлучений, але звертаючись до адміністративного суду позивач посилався на те, що має дружину з числа осіб з інвалідністю.

З матеріалів справи вбачається, що згідно довідки Виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області від 24.09.2024 №76, з 05.11.2023 по 01.06.2024 ОСОБА_2 проживав без реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 .

Таким чином, з наявних у справі доказів вбачається, що позивач неодноразово змінював місце проживання, але не здійснював реєстрації за місцем проживання, і це не може свідчити про забезпечення батьком кращих умов проживання для дітей, ніж було створено відповідачем. Зміна місця проживання батьком призводить до того, що діти постійно повинні змінювати своє оточення та навчальні заклади. Навіть припущення про сімейне, або онлайн навчання не може свідчити про створення батьком кращих умов для отримання дітьми освіти, ніж було створено відповідачкою у м. Києві, де діти ходили до школи, мали відповідне соціальне оточення, відвідували гуртки та мали фахову психологічну підтримку. Позивачем не надано до суду жодного доказу, що окрім того, що дітей зараховано до школи за місцем реєстрації, що вони відвідували цей навчальний заклад.

В апеляційній скарзі відповідачка зазначала, що вона настільки хвилювалася за те, що її сини знаходяться з батьком, що їздила їх розшукувала, самостійно збирала докази та більше того особисто прибувала на судові засідання по справі №754/10352/23, в той час коли справа перебувала в провадженні Новомосковського міськрайоного суду Дніпропетровської області. В свою чергу батько ОСОБА_2 лише звертався до судів із клопотаннями про проведення судових засідання в режимі відео конференції. Вона робила все можливе, щоб побачити де її діти, в яких умовах вони проживають та збирала докази, щоб довести, що батько ОСОБА_2 просто використовує дітей для своїх цілей, тобто щоб не йти на військову службу.

Повертаючись до перевірки рішення суду в частині дослідження доказів, що характеризують позивача, колегія суддів звертає увагу, що за даними Довідки, виданої ФОП ОСОБА_13 від 06.07.2023, ОСОБА_2 працює в ФОП ОСОБА_13 на посаді слюсаря за основним місцем роботи, посадовий оклад 10 000 грн (а. с. 14). А в Акті обстеження умов проживання від 21.08.2024 вказано, що ОСОБА_2 працює в онлайн режимі. Позивач не доводив у суді першої інстанції яким чином він виконує роботу слюсаря в онлайн режимі. Довідку форми К7, яка є належним доказом отримання доходу, позивач до суду не подавав.

Таким чином, позивач не довів, що ним створено кращі умови матеріального забезпечення дітей, а ніж відповідачкою. Такі докази позивач повинен був подавати до суду першої інстанції, і лише у виключних випадках до суду апеляційної інстанції, але таких не подавав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 судом взято до уваги Висновок щодо визначення місця проживання малолітніх дітей з батьком, затверджений Виконавчим комітетом Шрамківської сільськї ради Золотоніського району Черкаської області від 27 вересня 2024 року.

Так, в мотивувальній частині оскаржуваного рішення зазначено, що за даними Висновку про визначення місця проживання дітей з батьком, складеного Службою у справах дітей Шрамківської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Шрамківської сільської ради Золотоніського району Черкаської області від 27.09.2024 №260, ураховуючи думку дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , безпечне, спокійне середовище проживання, Комісія з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Шрамківської сільської ради вважає доцільним визначити місце проживання малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 разом із батьком ОСОБА_2 (а. с. 224-230).

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що Висновок щодо визначення місця проживання малолітніх дітей з батьком, затверджений Виконавчим комітетом Шрамківської сільськї ради Золотоніського району Черкаської області від 27 вересня 2024 року є необґрунтованим, оскільки ґрунтується виключно на позиції ОСОБА_2 без врахування позиції матері ОСОБА_1 із зазначенням недостовірної інформації.

Матеріали справи не містять доказів і такі доводи не зазначено у Висновку, що при прийнятті рішення викладеного у Висновку Служба у справах дітей Шрамківської сільської ради Золотоніського району Черкаської області орган, який повинен в першу чергу враховувати інтереси дітей та вислухати позиції обох батьків, повідомляв ОСОБА_1 про те, що вони будуть розглядати питання відносно місця проживання спільних із ОСОБА_2 дітей з ним, чим позбавив відповідача можливості викласти свої заперечення. Доводи ОСОБА_1 про те, що відповідачку не було запрошено на засідання комісії позивач не спростував.

В своєму висновку, Служба у справах дітей посилається на судове рішення по справі №428/3953/17 Сєвєродонецького міського суд Луганської області, відповідно до якого шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був розірваний, та саме на підставі вказаного судового рішення малолітні діти залишились проживати з матір`ю. Рішенням суду ОСОБА_2 було призначено стягнення аліментів на утримання дітей, однак у Єдиному реєстрі боржників ОСОБА_2 станом на 23.07.2023 не перебував, заборгованість зі сплати аліментів відсутня.

Зазначення таких обставин лише доводить, що до певного часу, а саме до листопада 2023 року діти проживали тільки з мамою. А існування рішення про стягнення аліментів доводить, що батько не вчиняв дій щодо добровільного матеріального забезпечення дітей. Висновок не містить викладу обставин, що відповідачка протягом майже восьми років, коли діти проживали лише з нею, не належним чином забезпечувала рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку дітей.

Обставини, щодо неналежного ставлення матері до дітей викладено, як зазначено Службою зі слів ОСОБА_2 .

У Висновку зазначено, щозі слів ОСОБА_2 , окрім аліментних зобов`язань він також приймав участь у додаткових витратах на утримання дітей під час їх проживання з матір`ю та спілкувався з дітьми за допомогою мобільного зв`язку. Але ОСОБА_1 не дозволяла дітям спілкуватись з батьком, старший син ОСОБА_3 був змушений потай телефонувати батьку, хлопчик неодноразово скаржився, що мама ображає його та брата ОСОБА_4 , просив, щоб батько забрав їх. 04 липня 2023 року на мобільний телефон ОСОБА_2 надійшло повідомлення від старшого сина ОСОБА_3 про те, що мати його побила ременем. Батько ОСОБА_2 негайно виїхав до дітей, при їх огляді виявив синці на тілі сина. Діти плакали, перебували за межами помешкання, були знервовані, просили їх забрати. Батько дітей, враховуючи рівні права батька та матері щодо виховання та утримання дітей, не міг залишити дітей у небезпеці, тому забрав дітей за місцем свого проживання, також звернувся з відповідними заявами до Деснянського управління поліції у м. Києві та до Служби у справах дітей Деснянської РДА в м. Києві.

Як вже зазначалося вище позивачем не було надано до суду першої інстанції жодного належного та допустимого доказу на підтвердження викладених у Висновку обставин. І як зазначено у Висновку такі обставини вказано зі слів ОСОБА_2 .

Продовжуючи виклад обставин, який наведено у Висновку, суд першої інстанції зазначив, що згідно Довідки Виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області від 24.09.2024 року № 76, з 05.11.2023 року по 01.06.2024 року ОСОБА_2 разом із дітьми проживав без реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 . Діти відвідували Великомотовилівський ліцей Фастівської міської ради Київської області, батько займався вихованням дітей та їх доглядом. За час проживання на території Мотовилівського старостинського округу скарг та заяв на ОСОБА_2 не надходило, за місцем проживання характеризується позитивно, із сусідами не конфліктував. Згідно Довідки від 19.09.2024 №79, виданої виконавчим комітетом Шрамківської сільської ради ОСОБА_2 разом із малолітніми дітьми з червня 2024 року дійсно проживають за адресою реєстрації: АДРЕСА_1 . Згідно Акту огляду місця проживання дітей від 21.08.2024, проведено обстеження умов проживання дітей, які є задовільними, діти доглянуті, мають достатньо одягу, харчування та умови для достойного проживання та розвитку. Село Остапівка є достатньо безпечним місцем для проживання, враховуючи воєнний стан в Україні, оскільки знаходиться у віддаленості від великих міст та об`єктів критичної та енергетичної інфраструктури. Батько дітей ОСОБА_2 є офіційно працевлаштованим, має постійний дохід, працює дистанційно за місцем проживання, а діти влаштовані у шкільний заклад освіти, навчаються у 3-му та 5-му класі.

Однак суд не надав належної оцінки даному доказу та не звернув уваги, що ОСОБА_2 не забезпечив безперервне навчання дітей. Дітей він забрав 03 листопада 2023 року, а у Висновку зазначено, що навчання дітей відбувалося з 23 листопада 2023 у Великомотивилівському ліцеї Фастівської міської ради, а у вересні 2024 року дітей зараховано вже до іншого навчального закладу в с. Свічківка. Неприязні стосунки, які виникли між сторонами, не повинні були вплинути на права дітей отримувати освіту. У даному випадку позивач поставив власні інтереси над інтересами дітей.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що вирішуючи питання про місце проживання повинна бути врахована думка дитини.

Так у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 грудня 2020 року у справі №487/2001/19-ц (провадження №61-12667св20) зазначено: "закріплення вказаними вище міжнародними документами та актами внутрішнього законодавства України право дитини бути почутою передбачає, що думка дитини повинна враховуватися при вирішенні питань, які її безпосередньо стосуються. Разом з цим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не відповідає та не захищає права та інтереси дитини, передбачені Конвенцією. Отже, вирішуючи спір, суд має віддати перевагу тому з батьків, який може забезпечити більш сприятливі умови виховання дитини. Важливим критерієм є моральні якості матері та батька як вихователів. Моральними якостями, які можуть негативно вплинути на виховання дитини, є, зокрема, зловживання спиртними напоями, невиконання батьківських обов`язків, притягнення до судової чи адміністративної відповідальності".

У Висновку зазначено, що Службою враховано думку дітей, разом з тим не викладено обставин прихильності синів до кожного з батьків.

Однак, навіть, виходячи з того, що Службою враховано думку дітей щодо прихильності дітей до батька, колегія суддів вважає, що внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, враховуючи малолітній вік дітей, які є вразливими до маніпуляцій зі сторони дорослих, а також враховувати всі обставини, що могли спричинити формування саме такого бажання дітей, зокрема, оточення в якому діти перебували на час складання Висновку, а саме проживання разом з батьком, який чинить перешкоди у спілкування матері з дітьми та приховував місце перебування дітей, відсутність матері, яка була позбавлена можливості спілкування з дітьми, то їхня думка не може бути вирішальною, оскільки така згода не відповідає та не захищає права та інтереси дитини.

Також зі змісту Висновку вбачається, що крім слів ОСОБА_2 , думки дітей комісія вважала, що проживання дітей в селі є безпечним, спокійним середовищем для їхнього проживання. Однак є загальновідомим фактом, що воєнний стан введено на всій території України.

Висновок не містить жодного обґрунтування, що батько, крім забезпечення дітей житлом, створив умови необхідні для всебічного розвитку дітей, що він забезпечив такий рівень життя дітей, який є достатнім для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку дітей.

Разом з тим, відповідачкою доведено, що саме з нею існує сильний емоційний зв'язок дітей, оскільки ОСОБА_3 , починаючи з дворічного року, а ОСОБА_4 , маючи лише декілька місяців, виховувалися лише мамою, яка довела належними та допустимими доказами, що саме нею були створені належні гармонійні умови для розвитку дітей.

Стаття 19 Сімейного кодексу України визначає орган опіки та піклування як попередню ланку розв'язання спору між батьками щодо дитини.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд не пов'язаний висновками певних органів, експертів та оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні заявлених у справі доказів та обставин справи. Жоден доказ, у тому числі і висновок органу опіки та піклування, не має для суду наперед встановленої сили.

За наведених обставин, коли доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості висновку органу опіки та піклування знайшли своє підтвердження, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції помилково, з порушенням норм процесуального права, взяв такий необґрунтований висновок до уваги.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізував Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява №31111/04) зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§ 54) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

Отже, положення про право батьків і дітей бути поряд один з одним не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, при розгляді справи суди, насамперед, мають виходити з інтересів самої дитини.

У постанові від 23 лютого 2023 року у справі № 188/1542/20 Верховний Суд зауважив, що сім'я є цінною для розвитку дитини, і коли вона руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи захистити дитину і забезпечити те, що їй потрібно, щоб дитина зростала у благополучній атмосфері, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу. Ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення належних стосунків між дитиною й батьками, які є фундаментальними для благополуччя дитини. Дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків.

Безумовна любов та турбота батьків необхідна дитині для того, щоб розвинути впевненість у собі, яка буде основою її особистості в дорослому житті. Дитина, як особистість, потребує безумовної любові, поваги та прийняття.

Водночас як убачається із матеріалів справи дії позивача ОСОБА_2 , на переконання колегії суддів, свідчать про ігнорування ним найвищих інтересів дітей та їх право отримувати любов та турботу не тільки батька, а й матері, з якою вони проживали тривалий час, і яка може забезпечити більш сприятливі умови гармонійного виховання та розвитку дітей.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 жовтня 2019 року у справі №352/2324/17 (провадження №61-14041св19) зазначено: «Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що розлучення батьків для дітей - це завжди тяжке психологічне навантаження, а дорослі, займаючись лише своїми проблемами, забувають про кардинальні зміни в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Колегія суддів, розуміючи, що даний спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а діти потребують уваги, підтримки і любові обох батьків, надає першочергове значення саме найкращим інтересам таких дітей, враховуючи тривалість проживання малолітніх дітей з матір'ю, забезпечення сталості їх соціальних зв'язків з матір'ю, створення для дітей необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення їх усім необхідним, а також відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дітей з матір'ю чи негативно впливали б на їх виховання та розвиток, ставлення батька до виконання своїх батьківських обов'язків, який добровільно не надає коштів на утримання дітей, а з нього стягуються аліменти у виконавчому провадженні, який не спростував факту вчинення насильства по відношенню до відповідача в присутності дітей, дійшла висновку, що в задоволенні первісного позову слід відмовити, а зустрічні позовні вимоги підлягають задоволенню. Визначення місця проживання дітей разом із матір'ю ні в якій мірі не позбавляє права відповідача у справі спілкуватися з дітьми та не обмежує його у здійсненні своїх батьківських прав та обов'язків, оскільки батько дітей не обмежений у своєму праві на спілкування з ними, прояву турботи відносно них та участі у їх вихованні і розвитку.

Пункт 2 частини 1 статті 374 Цивільного процесуального кодексу України, визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції від 15 жовтня 2024 року з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні первісного позову ОСОБА_2 та задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, той змінює розподіл судових витрат.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , то на користь останньої із ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1 610,40 грн.

Щодо витрат ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядолм справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

З матеріалів справи вбачається, що до апеляційної скарги ОСОБА_1 долучила Договір про надання правничої допомоги №21 від 16.10.2024, укладений між ОСОБА_1 та Адвокатським бюро "Анастасії Стрельнік" (том 2, а. с. 67).

В пункті 4. 1. Договору №21 від 16.10.2024 зазначено, що за роботу виконану адвокатом замовник здійснює оплату у розмірі 3 500 грн. Даний розмір гонорару включає складання клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, формування правової позиції по справі. Вартість складання апеляційної скарги та подання її до Київського апеляційного суду обговорюватиметься додатково, як і вартість участі в судових засіданнях.

Згідно платіжної інструкції №652972384.1 від 18.10.2024, ОСОБА_1 сплачено АБ "Анастасії Стельнік" за послуги правничої допомоги 3 500 грн (том 2, а. с. 68).

З матеріалів справи також вбачається, що після укладення 16.10.2024 Договору про надання правничої допомоги, а саме 10.01.2025, адвокат ОСОБА_1 - Стрельнік А. Ю., знайомилася в суді апеляційної інстанції з матеріалами справи (том 2, а. с. 116).

В подальшому, а саме 13.01.2025, тобто до судових дебатів під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_1 надано Акт приймання-передачі наданої правничої допомоги від 31.10.2024, згідно якого вартість послуг за ознайомлення з матеріалами справи та формування позиції по справі склала 3 500 грн; Акт від 08.11.2024, згідно якого за складення апеляційної скарги, загальним об'ємом 10 сторінок, вартість послуг становить 4 000 грн (том 2, а. с. 127-128).

Згідно платіжної інструкції №662213176.1 від 08.11.2024, ОСОБА_1 сплачено АБ "Анастасії Стельнік" за послуги правничої допомоги 4 000 грн (том 2, а. с. 129).

Отже, ОСОБА_1 подала до суду докази понесення нею в суді апеляційної інстанції витрат на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 7 500 грн та просила їх покласти на ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України, обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6 , як на підставу незгоди із заявленим відповідачкою розміром витрат на професійну правничу допомогу, вказує на те, що всупереч статті 133 ЦПК України скаржником не подано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Колегія суддів відхиляє такі доводи представника позивача ОСОБА_6 , оскільки між ОСОБА_1 та адвокатом Стрельнік А. Ю. визначено фіксований розмір гонорару.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 вказала на те, що у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Як вбачається зі змісту відзиву на апеляційну скаргу, останній не містить аргументів яким чином заявлений відповідачкою до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу є неспівмірним зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (том 2, а. с. 78-87). У відзиві з цього приводу лише зазначено правові позиції Верховного Суду .

Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягнення витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 500 грн.

Разом з тим, колегія суддів приходить до висновку, що відсутні підстави для задоволення вимоги відповідачки про стягнення з позивача понесених нею транспортних витрат у розмірі 500 грн, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 138 ЦПК України, витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, несуть сторони.

Проте, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_2 , а її адвокат Стрельнік А. Ю. також здійснює адвокатську діяльність у м. Києві.

З наведеного слідує, що відсутні правові підстави покладення на ОСОБА_2 витрат на транспортні послуги у розмірі 500 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2024 року - скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дітей, - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Шрамківської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, про визначення місця проживання, - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір'ю ОСОБА_1 .

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на сплату судового збору в розмірі 1 610 (одна тисяча шістсот десять) грн 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 500 (сім тисяч п'ятсот) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 12 лютого 2025 року.

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

Л. Д. Поливач