БОРЗНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №730/171/25
Провадження № 6/730/3/2025
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2025 р. м.Борзна

Борзнянський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Ріхтера В.В.,

з участю секретаря судового засідання Стрижак Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Борзни подання старшого державного виконавця Борзнянського відділу державної виконавчої служби у Ніжинському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Доробляя Олега Вікторовича про розшук боржника ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Старший державний виконавець Борзнянського відділу державної виконавчої служби у Ніжинському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Доробляй О.В. звернувся до суду з поданням про розшук боржника ОСОБА_1 .

Подання обґрунтоване тим, що 02 серпня 2023 року до Борзнянського відділу державної виконавчої служби у Ніжинському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції для виконання за належністю з Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві надійшло виконавче провадження АСВП № 34414295 від 03.10.2012р., відкрите на підставі виконавчого листа № 2-329, виданого 16.07.2010р. Іванківським районним судом Київської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 30 % всіх видів заробітку та доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 18 березня 2009 року.

Виконавче провадження № 34414295 перебувало на виконанні у Шевченківському відділі державної виконавчої служби у місті Києві з 03.10.2012 року по 19.07.2023 року, оскільки боржник ОСОБА_1 працював у м. Києві, аліменти утримувалися із заробітної плати боржника та перераховувалися стягувачу.

Згідно повідомлення ТОВ «Делмікс Україна», боржник звільнився з роботи 23.02.2023 року. у зв`язку з тим, що в матеріалах виконавчого провадження є заява ОСОБА_1 , згідно якої він проживає в АДРЕСА_1 , головним державним виконавцем Шевченківського відділу ДВС 19.07.2023 року винесено постанову про передачу виконавчого провадження до Борзнянського відділу ДВС за місцем проживання боржника.

Після отримання виконавчого провадження № .08.2023 року старшим державним виконавцем Борзнянського відділу ДВС Доробляєм О.В. було винесено постанову про прийняття виконавчого провадження. Копію даної постанови та виклик державного виконавця направлено ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

На виклик до Борзнянського відділу ДВС боржник не з`являвся, про причини неявки не повідомляв.

У ході примусового виконання державним виконавцем неодноразово направлялися запити до реєструючих органів про наявність коштів та майна, на яке можливо звернути стягнення. Згідно отриманих відповідей на запити, встановлено, що за ОСОБА_1 транспортні засоби не зареєстровані, пенсію не отримує, не працевлаштований. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна встановлено, що за боржником майно не зареєстроване.

У ході примусового виконання державним виконавцем 25.11.2024 року було повторно направлено виклик за адресою: АДРЕСА_1 . Даний лист було повернуто в зв`язку з тим, що адресат відсутній за вказаною адресою.

03.12.2024 року при виїзді державного виконавця за адресою: АДРЕСА_1 встановлено, що ОСОБА_1 за вказаною адресою не проживає, його місце перебування невідоме.

Згідно виконавчого документа, ОСОБА_1 проживав у АДРЕСА_2 .

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, сформованого 10.02.2025 року, Іванківська селищна рада є правонаступником Оранської сільської ради. 04.02.2025 року державним виконавцем направлено запит до Іванківської селищної ради для встановлення, чи проживає в с. Оране ОСОБА_1 . Як вбачається з повідомлення Іванківської селищної ради від 07.02.2025 року за № 03-31-402, встановлено, що в реєстрі Іванківської територіальної громади відомості щодо місця реєстрації та місця проживання ОСОБА_1 відсутні.

Згідно довідки від 03.02.2025 року, виданої Сиволозьким старостинським округом Плисківської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області, ОСОБА_1 зареєстрований в АДРЕСА_1 . На території с. Сиволож не проживає.

Враховуючи вищезазначене, встановити місце проживання боржника немає можливості.

Державний виконавець в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи без його участі, викладені в поданні вимоги підтримує; сторони виконавчого провадження також своїм правом на участь в судовому засіданні не скористались, що за змістом положень ст. 438 ЦПК України не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що у Борзнянському ВДВС знаходиться виконавче провадження АСВП № 34414295 від 03.10.2012р., відкрите на підставі виконавчого листа № 2-329, виданого 16.07.2010 року Іванківським районним судом Київської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 30 % всіх видів заробітку та доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 18 березня 2009 року. Виконавче провадження № 34414295 перебувало на виконанні у Шевченківському відділі державної виконавчої служби у місті Києві з 03.10.2012 року по 19.07.2023 року, оскільки боржник ОСОБА_1 працював у м. Києві, аліменти утримувалися із заробітної плати боржника та перераховувалися стягувачу (а.с. 4-6).

Постановою головного державного виконавця Шевченківського відділу ДВС 19.07.2023 року передано виконавче провадження до Борзнянського відділу ДВС за місцем проживання боржника (а.с. 7).

02.08.2023 року старшим державним виконавцем Борзнянського відділу ДВС Доробляєм О.В. винесено постанову про прийняття виконавчого провадження (а.с. 8).

Однак, матеріали, що долучені державним виконавцем до подання, не містять підтверджень, що постанова про прийняття виконавчого провадження від 02.08.2023 року чи/та виклик ОСОБА_1 від 03.08.2023 року були направлено останньому у будь-який спосіб.

Виклик ОСОБА_1 до державного виконавця, у встановлений законодавством спосіб, було здійснено лише 25.11.2024 року за адресою: АДРЕСА_1 , однак такий виклик було повернуто в зв`язку з тим, що адресат відсутній за вказаною адресою (а.с. 10-11).

Окремо суд зауважує, що надані державним виконавцем докази направлення поштового відправлення боржнику від 25.11.2024 (трекінг Укрпошти 000) не містять переліку документів, які направлялись боржнику, що може викликати у стороннього спостерігача обґрунтовані сумніви щодо направлення боржнику, в тому числі, постанови про прийняття виконавчого провадження, що не узгоджується із стандартом достатності доказів як стандартом доказування у цивільному процесі, закріпленому в ст. 80 ЦПК України.

Згідно довідки Іванківської селищної ради від 07.02.2025 року, дані щодо місця реєстрації чи проживання ОСОБА_1 в реєстрі Іванківської територіальної громади відсутні (а.с. 13).

Згідно довідки Сиволозького старостинського округу Плисківської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області від 03.02.2025р., ОСОБА_1 зареєстрований в АДРЕСА_1 на території с. Сиволож не проживає (а.с.19).

03.02.2025 року при виїзді державного виконавця за адресою можливого місця проживання боржника ( АДРЕСА_1 ) було встановлено, що ОСОБА_1 за вказаною адресою не проживає, його місце перебування невідоме (а.с. 21).

Докази щодо інших відомостей, на які посилається державний виконавець, до подання не долучені, а тому судом такі не оцінюються.

Частиною 2 статті 2 ЦПК України визначено, що суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

При цьому, пунктами 4 та 5 частини 3 статті 2 ЦПК України одними з основних засад (принципів) цивільного судочинства визначені змагальність сторін та диспозитивність.

Згідно частини 2 статті 12 ЦПК України, якою дано визначення принципу змагальності цивільного судочинства, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Частиною 2 статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Визначення принципу диспозитивності цивільного процесу наведене у статті 13 ЦПК України.

Так, частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини 2 статті 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Зазначене відповідає положенням частини 1 статті 81 ЦПК України, якою визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження», у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування боржника фізичної особи, виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника.

Згідно з ч. 1 ст. 438 ЦПК України, розшук боржника або дитини, привід боржника оголошується за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцем проживання (перебування) боржника або дитини чи місцезнаходженням їхнього майна, або за місцем проживання (перебування) стягувача.

У силу ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно ч. 2 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження», розшук боржника - юридичної особи, майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням.

Аналіз наведеної норми прямої дії свідчить про те, що перед тим, як застосовувати засоби і способи примусу, державний виконавець повинен пересвідчитися, чи отримав боржник копію постанови про відкриття виконавчого провадження, яка має бути направлена на зазначену у виконавчому документі адресу боржника, та встановити факт отримання боржником копії цієї постанови, якою встановлено строк для добровільного виконання рішення.

Отже, у разі з`ясування факту неодержання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження державний виконавець не вправі вчиняти виконавчі дії.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 07.05.2018 року № 916/1605/15-г та від 31.07.2019 року № 554/13475/15-ц.

Підставою для звернення виконавця до суду з поданням про розшук боржника є відсутність відомостей про місце перебування та проживання боржника-фізичної особи. Виконавцем здійснюється перевірка місця проживання боржника, місце реєстрації - якщо вони відрізняються. Про встановлення факту відсутності боржника за місцем реєстрації (проживання) складається акт. Додатково здійснюється перевірка майнового стану, надсилаються запити про встановлення факту працевлаштування та отримання доходів.

Отже, звернення виконавця до суду із поданням про розшук боржника повинно бути підтверджене відповідними документами, що обґрунтовують наявність невиконаного виконавчого провадження з вини боржника та безрезультатність виконавчих дій по виявленню місця знаходження боржника.

Підставою для звернення виконавця до суду з поданням про розшук боржника є відсутність відомостей про місце перебування та проживання боржника-фізичної особи. Виконавцем здійснюється перевірка місця проживання боржника, місця реєстрації, якщо вони відрізняються. Про встановлення факту відсутності боржника за місцем реєстрації (проживання) складається акт. Додатково здійснюється перевірка майнового стану, надсилаються запити про встановлення факту працевлаштування та отримання доходів.

Так, виходячи із зазначених норм, суд зобов`язаний перевірити, які саме заходи вчинені державним виконавцем для виконання рішення суду, і чи вчинялись вони взагалі, а також перевірити достовірність інформації виконавця щодо неможливості встановити місце проживання чи перебування боржника. Суд може прийняти рішення про розшук боржника тільки в разі, якщо особі, що здійснює виконавче провадження, не відоме місце проживання, перебування, місцезнаходження боржника, зокрема вжитими державним виконавцем заходами не виявлено таку особу за місцем її реєстрації, проживання, роботи, навчання, тощо.

Таким чином, звернення державного виконавця до суду із поданням про розшук боржника повинно бути доведено відповідними документами, що підтверджують підстави та наявність невиконаного виконавчого провадження з вини боржника.

Як було зазначено вище, у матеріалах справи відсутні документальні докази того, чи отримував боржник постанову про прийняття виконавчого провадження.

У той же час, на підтвердження факту не проживання боржника за місцем своєї реєстрації суду було надано лише акт державного виконавця від 03.02.2025 року, який складено державним виконавцем, в якому зазначено, що боржник в АДРЕСА_1 не проживає.

Також матеріали справи не містять доказів вжиття державним виконавцем всіх можливих заходів щодо встановлення місця перебування боржника, зокрема звернення у порядку ст. 438 ЦПК України з поданням про привід боржника і відповідно не надано відповідних матеріалів органів поліції щодо наявності чи відсутності боржника за місцем проживання, відсутні відомості про ухилення боржника від сплати боргу, державним виконавцем не надано доказів здійснення запитів до органів: державної реєстраційної служби України, банків, державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України, державної казначейської служби України, державного агентства земельних ресурсів, нотаріату, тощо, відсутні будь-які докази щодо перевірки виконавцем відомостей стосовно перебування боржника в закладах охорони здоров`я, кримінально-виконавчих установах, що має значення для вирішення питання про оголошення у розшук боржника. Враховуючи воєнний стан, не долучено доказів перевірки щодо мобілізації боржника до ЗСУ.

Таким чином, з досліджених доказів вбачається, що державним виконавцем не було здійснено всіх можливих заходів щодо встановлення фактичного місця проживання (перебування) боржника, а також не надано будь-яких об`єктивних доказів про ухилення боржника від виконання покладених на нього зобов`язань.

Статтями 270, 271 ЦК України передбачено, що відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров`я, право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості.

Зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Слід зазначити, що розшук боржника є суттєвим втручанням у приватне життя особи у розумінні ст. 8 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, і тому має бути легітимним, виправданим та пропорційним цілям, які мали бути досягнуті.

Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як виконавця, який ініціює питання звернення з поданням до суду про розшук боржника, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про розшук боржника вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Крім того, за змістом наведених норм національного та міжнародного законодавства, розшук боржника, як обмеження конституційного та конвенційного права особи на приватне життя, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), висловлену у п. 33 рішення ЄСПЛ у справі «Фельдман проти України», за яким будь-яке втручання у право особи на повагу до її приватного та сімейного життя становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо воно не здійснювалося «згідно із законом», не переслідувало легітимну ціль та було «необхідним у демократичному суспільстві» у тому сенсі, що воно було пропорційним цілям, які мали бути досягнуті.

Ураховуючи викладене, суд вважає, що у задоволенні подання про оголошення розшуку боржника слід відмовити, як передчасному, оскільки державним виконавцем не надано достатніх та переконливих доказів на підтвердження відсутності боржника за місцем проживання.

Проте, суд звертає увагу, що відмова у задоволенні подання про розшук боржника фізичної особи не перешкоджає повторному зверненню до суду з аналогічним поданням у випадку доведеності ним необхідності оголошення боржника у розшук.

На підставі викладеного, керуючись ст.36 Закону України «Про виконавче провадження», ст.438 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні подання старшого державного виконавця Борзнянського відділу державної виконавчої служби у Ніжинському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Доробляя Олега Вікторовича про розшук боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно до ст. 354 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 261 ЦПК України.

Суддя Ріхтер В.В.