КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 755/2502/22 Апеляційне провадження № 22-ц/824/514/2025Головуючий у суді першої інстанції - Марфіна Н.В. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2025 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Невідома Т.О., Соколова В.В.,

секретар Цуран С.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Палієнком Олександром Андрійовичем, на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 грудня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Десята київська державна нотаріальна контора про розірвання договору довічного утримання,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2022 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 , третя особа: Десята київська державна нотаріальна контора, у якому просила розірвати договір довічного утримання, укладений 13.09.2005 між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , який було посвідчено Дії Десятої київської державної нотаріальної контори Долговою З.М., зареєстрований у реєстрі за № 1у-585/172 та застосувати наслідки розірвання договору довічного утримання, повернувши ОСОБА_2 у власність квартиру АДРЕСА_1 .

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що позивачка є пенсіонеркою, з низкою хронічних захворювань, у зв`язку з чим не має можливості забезпечувати собі належний рівень життя, її рідні діти, також, не надавали будь-якої допомоги, що стало підставою для укладення договору довічного утримання з відповідачкою.

За договором позивачка передала у власність відповідачки квартиру АДРЕСА_1 , а відповідачка зобов`язалась довічно утримувати позивачку, падаючи комплекс послуг: забезпечувати продуктами харчування, одягом, медикаментами, надавати необхідну допомогу, оплачувати медичну допомогу, зберігаючи за позивачкою право довічного безкоштовного проживання у квартирі (п. 8 договору). Вартість щомісячного матеріального забезпечення була встановлена між сторонами в розмірі 100 грн на місяць. В разі інфляції ця сума збільшується згідно з встановленим державою коефіцієнтом індексації доходів населення (п. 9 Договору). За твердженням позивачки, відповідачка неналежно виконує умови договору утримання.

Відповідачка проживає в сусідньому під`їзді і переконливо обіцяла позивачці, що в разі укладення договору довічного утримання остання може не переживати за своє майбутнє, що відповідачка буде постійно поруч і завжди допомагатиме у будь- якій справі.

Однак, на думку позивача, відповідач не виконує належним чином умови договору довічного утримання. За весь час дії договору відповідачка жодного разу не поцікавилась станом здоров`я позивачки та потребою у медичній допомозі. Кілька років тому позивачка екстрено потрапила в лікарню з анафілактичним шоком внаслідок алергії, довелось лікуватись в стаціонарі та необхідним було переливання крові. Всі медичні послуги оплатив син позивачки.

Відповідачка взяті на себе зобов`язання виконує лише частково: сплачувала по 100,00 грн на місяць, з 2015 року по 200,00 грн, а приблизно з 2019 року по 300,00 грн, але цих коштів недостатньо для купівлі продуктів та медикаментів. Інші умови договору відповідачка взагалі не виконує.

Таке утримання здійснюється дітьми позивача, які регулярно привозять їй продукти харчування та медикаменти (т. 1 а.с. 1-5).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12.12.2023 позов ОСОБА_2 дір ОСОБА_3 , третя особа: Десята київська державна нотаріальна контора, про розірвання договору довічного утримання задоволено. Укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 договір довічного утримання від 13.09.2005 року, посвідчений державним нотаріусом Десятої київської державної нотаріальної контори Долговою З.М., зареєстрований в реєстрі за № 1у-585/172 - розірвано. Визнано за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на квартиру АДРЕСА_2 . Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_3 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Вказує, що судом першої інстанції не було враховано, що відповідно до норм чинного законодавства України боржник звільняється від відповідальності за не виконання зобов`язання у випадку відмови або не прийняття кредитором належного виконання зобов`язання.

Аналогічна ситуація склалась і у спорі між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Відповідачка протягом тривалого часу здійснювала догляд та піклування за ОСОБА_2 , однак остання вирішивши, що помилилась укладаючи спірний договір, та отримавши незадовільну реакцію своїх дітей на такий вчинок, вирішила вчинити дії спрямовані на формування штучних підстав для розірвання відповідного договору. Однією з таких підстав мало б слугувати невиконання відповідачем умов договору, що було ускладнено поведінкою самої ж ОСОБА_2 .

Окрім того, позивачка фактично не надала доказів невиконання відповідачкою умов договору довічного утримання, а також не зафіксовано відсутність належного виконання договору, не подано до суду документів на підтвердження звернення до відповідача з вимогами або претензіями.

14.02.2024 ОСОБА_2 подалавідзив на апеляційну скаргу та вказано, що не можливо зафіксувати того, чого не відбувалось, як то: допомога в побуті, пересуванні, прибиранні, приготуванні їжі, придбанні продуктів харчування, одягу, ліків, допомога у відвідуванні медзакладів, тобто тієї необхідної допомоги, що за станом здоров`я та віком потребувала та потребує позивача.

У судовому засіданні відповідачка ОСОБА_1 - та її представник адвокат Палієнко О.А. підтримали подану апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просили її задовольнити.Представниця ОСОБА_2 - адвокат Рожкова Н.В. заперечила проти поданої апеляційної скарги та просила її відхилити.

Від Десятої київської державної нотаріальної контори надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 13.09.2005 року між ОСОБА_2 , як відчужувачем, та ОСОБА_4 , як набувачем, був укладений нотаріально посвідчений договір довічного утримання за яким:

- п. 1. Відчужувач передає, а набувач отримує у власність квартиру на умовах цього договору;

- п. 2. Квартира, що відчужується за даним договором, знаходиться в АДРЕСА_3 ;

- п. 8. Я, набувач, зобов`язують довічно утримувати відчужувача, надаючи їй комплекс послуг: забезпечувати її продуктами харчування, одягом, медикаментами, надавати їй необхідну допомогу, оплачувати медичну допомогу, зберігаючи за нею право довічного безкоштовного проживання у вищевказаній квартирі;

- п. 9. Вартість матеріального забезпечення визначена сторонами в розмірі - 100 грн. (сто гривень) в місяць. У випадку інфляції ця сума збільшується згідно встановленого державного коефіцієнту індексації доходів населення;

- п. 10. Відчужувач має право вимагати розірвання договору у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків за цим договором;

- п. 16. Цей договір може бути розірваний за згодою сторін, а у випадку невиконання його умов і відмови від добровільного розірвання однією із сторін - в судовому порядку (Т. 1, а.с. 7-8, 104-105).

Відповідно до результатів огляду позивачки 28.01.2022 року в КНП «ЦПМСД №1 Дніпровського району м. Києва: основний діагноз Остеоартроз ін. (стан середньої тяжкості); супутні діагнози Остеоартроз колінного суглоба (стан важкий), ІХС без стенокардії (стан середньої важкості), Гіпертонія не ускладнена (стан середньої важкості), Неврологічні симптоми (стан середньої важкості). Направлення: консультації психіатра та травматолога, госпіталізація на стаціонарне лікування загального напрямку (Т. 1, а.с. 10).

Як видно із електронного направлення від 28.01.2022 року, позивачку планово госпіталізовано на стаціонарне лікування загального напрямку із консультацією травматолога. Джерело фінансування: Програма державних фінансових гарантій медичного обслуговування населення (Т. 1, а.с. 11).

Згідно консультаційного висновку КНП «Київська міська клінічна лікарня №3» від 16.06.2022 року, позивачка потребує стороннього догляду (Т. 1, а.с. 36).

Згідно з наявними результатами огляду позивачки 23.06.2022 року в КНП «ЦПМСД №1 Дніпровського району м. Києва, позивачка потребує стороннього догляду, за станом здоров`я та за віком не ходить (Т. 1, а.с. 37-38).

Заперечуючи проти вимог позову сторона відповідача надала суду копії квитанцій про сплату житлово-комунальних послуг за період з грудня 2018 року по листопад 2021 року, а також копії квитанцій про здійснені грошові перекази на загальну суму 17750,00 грн (Т. 1, а.с. 117-125, 127-142, 143-147).

За змістом листа Управління соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації №37/07-1538 від 10.11.2022 року, за адресою АДРЕСА_3 зареєстрована ОСОБА_2 , яка вперше звернулась із заявою про призначення житлової субсидії та декларацією про доходи і витрати осіб, які звернулись за призначенням житлової субсидії 25.11.2015. Субсидію отримує по теперішній час. За весь період нараховано та виплачено 55452,89 грн. (в безготівковій та готівковій формах). Безпосередній отримувач субсидії ОСОБА_2 , яка банківські реквізити до Управління не надавала (Т. 1, а.с. 159).

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов`язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов`язку щодо першої сторони. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору (ст. 626 ЦК України).

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Статтею 6 ЦК України визначено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Положення частин першої, другої і третьої цієї статті застосовуються і до односторонніх правочинів.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто, з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Невиконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду) (див.: постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 листопада 2021 року у справі № 757/39725/19-ц (провадження № 61-15916св20).

Згідно зі статтями 638, 639, 640 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Відповідно до положень ст. 744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Аналіз статті 744 ЦК України свідчить, що законодавець, передбачивши можливість визначення в договорі обов`язків як з утримання, так і догляду, розмежував указані поняття. Так, утримання характерне для зобов`язань майнового характеру, в той час як догляд, з-поміж іншого, може полягати в конкретних діях, турботі та опікуванні набувача над відчужувачем у силу його похилого віку та потребі в сторонній допомозі.

Отже, зобов`язання набувача із довічного забезпечення відчужувача можуть полягати в утриманні або догляді, або ж в утриманні та догляді одночасно.

Договір довічного утримання (догляду) відноситься до алеаторних (ризикових) правочинів. Елемент ризику, який приймає на себе кожна із сторін, полягає у вірогідності того, що чи один, чи інший контрагент фактично отримає зустрічне задоволення меншого обсягу, ніж ним самим надано, адже період життя відчужувача на момент укладення договору невідомий.

За змістом ст. 745 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно ст. 746 ЦК України, відчужувачем у договорі довічного утримання (догляду) може бути фізична особа незалежно від її віку та стану здоров`я. Набувачем у договорі довічного утримання (догляду) може бути повнолітня дієздатна фізична особа або юридична особа.

Набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до статті 334 цього Кодексу (ст. 748 ЦК України).

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Статтею 749 ЦК України передбачено, що у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. Якщо обов`язки набувача не були конкретно визначені або у разі виникнення потреби забезпечити відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду спір має вирішуватися відповідно до засад справедливості та розумності. Набувач зобов`язаний у разі смерті відчужувача поховати його, навіть якщо це не було передбачено договором довічного утримання (догляду).

Зміст зазначеної норми закону вказує на те, що у договорі довічного утримання (догляду) не обов`язково мають бути визначені всі види матеріального забезпечення та усі види догляду (опікування) і передбачений порядок врегулювання відносин сторін у разі відсутності конкретного визначення обов`язків набувача чи виниклої потреби у забезпеченні відчужувача іншими видами утримання/догляду.

Пунктом 17 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Отже, послуга має дві форми - у вигляді матеріального чи нематеріального блага.

Зі змісту спірного договору вбачається, що сторони погодили у ньому обидві форми забезпечення: і утримання, і догляд, а також визначили їх види та форми, ураховуючи зокрема й дозвільні положення ст. 749 ЦК України.

Вартість матеріального забезпечення сторони визначили в сумі 100,00 грн щомісячно з урахуванням коефіцієнту індексації доходів населення.

Купівля продуктів харчування, одягу, медикаментів та оплата медичної допомоги відноситься до утримання відчужувача. Використання при цьому у договорі слова «забезпечувати», а також словосполучення «надавати необхідну їй допомогу» включає як поняття утримання, так і догляду, оскільки «забезпечення» включає купівлю та доставлення товарів, а «надання необхідної допомоги» може полягати як у безпосередньому догляді, так і у надання допомоги, що має ціннісно-грошовий вираз.

Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці. Така оцінка підлягає індексації у порядку, встановленому законом (стаття 751 ЦК України).

Договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини (пункт 1 частини першої статті 755 ЦК України).

Тлумачення пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України свідчить, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду за умови доведення відчужувачем факту порушення набувачем своїх обов`язків за договором довічного утримання (догляду), що може проявлятися у вигляді неповного чи неналежного забезпечення грошовим утриманням, доглядом, допомогою, харчуванням відчужувача або у вигляді повного невиконання вказаних дій.

Відчужувачу за договором довічного утримання законом надано право ініціювати питання розірвання такого правочину у судовому порядку у випадку невиконання набувачем його умов, при цьому саме відповідач мав би убезпечити себе від подальших претензій відчужувача шляхом ведення відповідного обліку та на виконання вимог статей 12, 81 ЦПК України повинен надати суду докази відсутності цих обставин, на які посилається позивач (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 червня 2021 року в справі № 644/1566/19, провадження № 61-5955св21).

У статті 751 ЦК України передбачено індексацію матеріального забезпечення за договором довічного утримання.

Висновок про те, що невиконання набувачем за договором довічного утримання обов`язку зі сплати індексації щомісячного грошового утримання є підставою для розірвання договору, міститься у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 вересня 2021 року у справі № 466/8743/18 (провадження № 61-14426св20) та від 10 травня 2023 року в справі № 756/3891/21 (провадження № 61-4834св23).

Згідно з частиною першою статті 756 ЦК України правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Ураховуючи положення п. 9 спірного договору та вимоги ст. 751 ЦК України, щомісячне матеріальне забезпечення з урахування індексації помісячно, від дня укладення договору довічного утримання до часу звернення до суду із позовом про його розірвання, мало бути надане на суму 67769,14 грн.

Натомість, відповідачка надала суду докази поштових переказів коштів на суму 17 750,00 грн.

Доказів на підтвердження купівлі відповідачкою для позивачки продуктів харчування, ліків, одягу, інших товарів з підтвердженням витрачених сум, стороною відповідача суду не надано. Відсутні у матеріалах справи також докази надання ОСОБА_1 позивачці забезпечення та допомоги у іншій формі.

Суд першої інстанції обґрунтовано відхилив твердження відповідачки про те, що суми сплачених коштів за спожиті житлово-комунальні послуги слід віднести до матеріального утримання позивачки.

Так, частиною 4 ст. 319 ЦК України визначено, що власність зобов`язує.

Згідно ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 14 укладеного між сторонами договору, право власності на квартиру виникає у набувача з моменту державної реєстрації. Договір було зареєстровано в Державному реєстрі правочинів 13.09.2005 (Т.1, а.с. 6).

При цьому, оспорюваним договором чітко визначено, що набувач зобов`язується зберігати за відчужувачем право довічного безкоштовного проживання у квартирі, і умовами цього договору не передбачено будь-яких особливостей з приводу сплати житлово-комунальних послуг, відтак, як умови договору, так і наведені норми закону свідчать про те, що саме набувач, як власник майна має сплачувати житлово-комунальні послуги, а відчужувач користується правом безоплатного проживання без будь-яких обмежень та уточнень з приводу розподілу чи зарахування вартості комунальних послуг до розміру матеріального забезпечення.

Колегія суддів також погоджується із критичною оцінкою суду першої інстанції доводів відповідачки, що нарахована та сплачена позивачці субсидія на оплату житлово-комунальних послуг може бути зарахована до розміру матеріального утримання, оскільки субсидія - це грошова пільга, яка надається державою і нараховувалась позивачці, натомість матеріальне забезпечення за договором довічного утримання має надаватись набувачем відчужувачу у вигляді сплати грошових коштів або забезпечення необхідними товарами, ліками тощо, на суму, що відповідає погодженій сторонами у договорі грошовій оцінці щомісячного матеріального забезпечення з урахування індексації.

У цій справі стороною відповідача не доведено сплати у повному обсязі матеріального утримання з урахуванням індексації або надання матеріального забезпечення в натуральній формі на погоджену сторонами договору суму забезпечення.

Лише покази свідків, як доказ виконання договору довічного утримання, не можуть бути достатніми для обґрунтованого висновку про повне належне виконання умов договору.

Відповідачка посилалась на чинення їй перешкод у виконанні договору довічного утримання шляхом недопуску до місця проживання позивача, однак,як встановлено із матеріалів справи, до правоохоронних органів вона звернулась у липні 2022 року, тобто, після того як їй стало відомо про подання позовної заяви ОСОБА_2 , вже на стадії розгляду позову в суді, інших доказів перешкоджання матеріали справи не містять, як і відсутні дані про те чи звернулась набувачка до суду з позовом про усунення таких перешкод у виконанні зобов`язання.

Ураховуючи викладене суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідачка не довела належного виконання умов договору довічного утримання, що у свою чергу є підставою для його розірвання та повернення квартири у власність відчужувача шляхом визнання за нею права власності на нерухоме майно.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично повторюють доводи відзиву на позовну заяву, належна оцінка яким надана судом першої інстанції, зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду з їх оцінкою, а тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував обставини справи, дав об`єктивну оцінку зібраним і дослідженим доказам та обґрунтовано дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Палієнком Олександром Андрійовичем, залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст складено12 лютого 2025 року.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді Т.О. Невідома

В.В. Соколова