Провадження № 2/161/516/25
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження у справі

12 лютого 2025 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі головуючого судді Шестерніна В.Д., вивчивши позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Преміум Лігал Колекшн», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Відділ державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про зняття арешту з майна,-

встановив:

20.12.2024 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ТзОВ «Преміум Лігал Колекшн», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Відділ державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції, про зняття арешту з майна.

Ухвалою суду від 30.12.2024 позовну заяву було залишено без руху.

07.02.2025 ОСОБА_1 подав заяву про усунення недоліків.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що на виконанні у ВДВС у м. Луцьку ЗМУМЮ перебував виконавчий лист №2-5757/2010, виданий 04.05.2012 Луцьким міськрайонним судом Волинської області про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором №6М/2006/840-МКЛ/320 від 12.10.2006 в розмірі 1 256 766,87 грн. та по 910 грн. судових витрат з кожного (виконавче провадження №34769091).

В рамках цього виконавчого провадження державним виконавцем було накладено арешт на грошові кошти боржника ОСОБА_1

24.06.2019 виконавчий лист повернуто стягувачу.

На даний час позивач виконав всі свої зобов`язання за кредитним договором перед правонаступниками ВАТ КБ «Надра», вказане виконавче провадження знищене.

Навність арешту майна боржника порушує права позивача та є втручанням в його право на мирне володіння своїм майном.

Позивач у позовній заяві, з врахуванням заяви про усунення недоліків, просив суд скасувати арешт, який накладений ВДВС у м. Луцьку ЗМУМЮ в межах виконавчого провадження №34769091 на його грошові кошти, що містяться на 2 (двох) рахунках у АТ КБ «Приватбанк».

Вивчивши та проаналізувавши матеріали позовної заяви, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Позивач є боржником у виконавчому провадженні, а тому він не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Такі висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеною в постанові від 24.05.2021 року в справі №712/12136/18.

Суд також зауважує, що правова позиція, на яку посилається позивач (постанова від 18.08.2024 у справі №947/36027/21), висловлена Верховним Судом у справі про оскарження боржником дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України (а не в справі позовного провадження).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Оскільки арешт накладено на майно з метою забезпечення виконання рішення суду, а тому заявник не може виступати позивачем у даній справі і такі справи не підлягають розгляду в позовному провадженні.

Отже, у відкритті провадження у справі слід відмовити.

Керуючись ст. 186 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Преміум Лігал Колекшн», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Відділ державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції, про зняття арешту з майна.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали суду складено - 12.02.2025.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.Д. Шестернін