Номер провадження: 22-ц/813/484/25
Головуючий у першій інстанції Леонов О. С.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,

за участю секретаря Скрипченко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30 травня 2023 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

У липні 2020 року представник АТ КБ «Приватбанк» звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості у розмірі 139121,04 грн. за кредитним договором №б/н від 30.03.2008 року та судових витрат у розмірі 2102,00 грн.

В обґрунтування своїх вимог представник позивача зазначив, що відповідно до укладеного договору №б/н від 30.03.2008 року, відповідач отримала кредит у розмірі 125 938, 99 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на дані умови, що підтверджується тим, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та Банком Договір, підтверджується підписом у заяві. Банк свої зобов`язання виконав та надав відповідачу кредитні кошти. Відповідач порушила зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим у неї станом на 03.05.2020 року, виникла заборгованість по поверненню кредиту, загальна сума якої становить 183 093, 11 грн. На даний час відповідач ухиляється від виконання зобов`язань за кредитним договором.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 30 травня 2023 року позовні вимоги АТ КП «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнено з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитом в розмірі 125 938 гривень 99 копійок. Стягнено з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 1902,73 грн.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не в повному обсязі досліджено матеріали справи та зроблено помилкові висновки про часткове задоволення позовної заяви, так судом першої інстанції встановлено, що позивач не має право нараховувати проценти та неустойку, але не встановив розмір грошових коштів, які були зараховані позивачем на погашення процентів та неустойки замість зарахування грошових коштів на погашення тіла кредиту.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Фактичні обставини справи.

На підставі матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_2 звернулася до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Договір № б/н від 30.03.2008 року, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації.

Відповідно до анкети-заяви, відповідач погодилась з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

У анкеті-заяві позичальника від 30.03.2008 року процентна ставка не зазначена.

На підставі укладеного у такий спосіб Договору №б/н від 30.03.2008 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 , останньою отримано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку.

Згідно інформації з клієнтської бази АТ КБ «ПриватБанк » ОСОБА_2 видано 16.03.2008 року платіжну картку № 4149 .… …. 6805 строком дії 03/12, видано 01.10.2008 року платіжну картку №4149 …. …. НОМЕР_1 строком дії 03/12, видано 17.02.2009 року платіжну картку №4149…. …. НОМЕР_2 строком дії 03/12, видано 20.02.2016 року платіжну картку №5168 …. …. НОМЕР_3 строком дії 02/20, видано 21.06.2016 року платіжну картку №5168 …. …. НОМЕР_3 строком дії 02/20, видано 05.05.2016 року платіжну картку №5168 …. …. НОМЕР_4 строком дії 04/20 (а.с.43).

За Договором №б/н від 30.03.2008 року ОСОБА_2 встановлено 31.03.2008 року кредитний ліміт 530,00 грн., 02.03.2012 року кредитний ліміт збільшено до 1500,00 грн., 06.08.2015 року кредитний ліміт збільшено до 4000,00 грн., 08.12.2015 року кредитний ліміт зменшено до 2500,00 грн., 28.01.2016 року кредитний ліміт зменшено до 2424,53 грн., 12.05.2016 року кредитний ліміт збільшено до 3000,00 грн., 31.01.2017 року кредитний ліміт збільшено до 25 900,00 грн., 18.07.2018 року кредитний ліміт зменшено до 00,00 грн. (а.с.42).

Виписка по картковому рахунку ОСОБА_2 відображає рух коштів із зазначенням дати, деталей, суми грошових операцій, тобто містить деталізацію усіх дебетних та кредитних платежів по платіжних картках в період їх дії (а.с.25-51).

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_2 за вказаним кредитним договором станом на 03.05.2020 року становить загальну суму у розмірі 183 093, 11 гривень, що складається з наступного:

- 125 938, 99 грн. заборгованість за тілом кредиту;

- 0, 00 грн заборгованість за поточним тілом кредиту;

- 125 938, 99 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту;

- 0, 00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками;

- 57 154, 12 грн. - заборгованість за простроченими відсотками;

- 0, 00 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625;

- 0, 00 грн. нарахована пеня;

- 0, 00 грн. нараховано комісії.

Проте на свій розсуд позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у сумі 139 121, 04 грн., яка складається з наступного:

- 125 938, 99 грн. заборгованість за тілом кредиту;

- 13 182, 05 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом.

Відповідач ОСОБА_3 змінила прізвище на « ОСОБА_4 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_5 , виданим Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із ч. 1 п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Так, задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції послався на те, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. АТ КБ «ПриватБанк» вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, а саме заборгованість за тілом кредиту в розмірі 125 938, 99 гривень.

Заперечуючи проти стягнення з неї заборгованості за простроченим тілом кредиту, відповідачка фактично не погоджується з наданим банком розрахунком заборгованості. Разом з тим, остання не надала зі свого боку жодних належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності заборгованості за кредитом або свого відповідного розрахунку заборгованості. Отже, вказані твердження відповідачки є припущеннями, на яких не може ґрунтуватись судове рішення.

Доводи відповідачки та її представника про те, що ОСОБА_2 не отримувала кредитних коштів спростовується випискою по особовому рахунку з якої вбачається, що у період з 03.04.2008 по 01.03.2020 відповідача здійснювала переказ на карту банку, а також поповнення готівкою своєї картки в терміналі.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредита у розмірі 125 938 гривень 99 копійок, а також пропорційно судові витрати в розмірі 1902, 73 грн. (2102 90,52%)

Однак з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з огляду на таке.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частини першої статті 1054 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (частини перша та друга статті 207 ЦК України в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору).

Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини перша та друга статті 633 ЦК України).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина першій статті 634 ЦК України).

Зважаючи на приписи вказаної статті, колегія суддів погоджується з запереченнями відповідача проти позову в тій частині, що в заяві від 30 травня 2008 року, підписаній сторонами, відсутні умови договору про узгодження процентної ставки за кредитом, як й інші істотні умови, притаманні кредитному договору. Доводи позивача, наведені ним в позовній заяві та в розрахунку позовних вимог про узгодження між сторонами договору розміру процентної ставки та інших нарахувань, документально не підтверджені.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги заборгованості по відсоткам, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку як невід`ємні частини спірного договору (а.с. 45-54). При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву від 30 травня 2008 року, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати процентів, та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірі та порядку нарахування.

В змісті анкети-заяви зазначено, що її підписанням клієнт погоджується, що згідно зі статтею 634 ЦК України у повному обсязі приєднується до Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк», які розміщені на офіційному сайті банку в мережі інтернет за адресою privatbank.ua, та які разом із пам`яткою клієнта і тарифами становлять договір банківського обслуговування. Але роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Крім того, банк не пересвідчився, чи дійсно клієнт зробив таку роздруківку та ознайомився з вказаними документами.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14) та зроблено висновок, що: «у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 18 лютого 2011 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (30 травня 2008 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (12 червня 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачу кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, кредитор має право вимагати виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Так, у справі містяться довідки про картки відповідача і довідка про встановлені (змінені) кредитні ліміти, виписка про рух коштів по рахунку відповідача.

Виписка з банківського рахунку це документ, що видається фінансовою установою, в якому містяться відомості про рух грошових коштів. Банківська виписка має статус первинного документа, що підтверджується Переліком типових документів, затвердженим наказом Мін`юсту від 12.04.12р. № 578/5, згідно з яким до первинних документів, які фіксують факт виконання операцій та служать підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку і в податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок.

Наявність та розмір заборгованості підтверджуються випискою по особовому рахунку, який згідно п.п. 57, 58 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженої Постановою НБУ від 04.07.2018 року № 75, є регістрами, які Банки обов`язково мають складати на паперових та/або електронних носіях. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного).

Таким чином, у виписці про рух коштів відображаються всі операції за картковим рахунком клієнта ОСОБА_2 , в т.ч., маються відомості щодо встановленого розміру кредитного ліміту, його зміну, зняття грошових коштів клієнтом, погашення ним заборгованості, поповнення свого рахунку, перекази коштів третім особам та зарахування кошів на його картки від третіх осіб (а.с. 25-41).

Довідкою про видані відповідачу картки доводиться, що ОСОБА_2 є активним клієнтом банку з 2008 року та користується багатьма послугами, має декілька карток з різним строком дії (а.с. 43).

Згідно із наданої банком довідки, кредитний ліміт, який встановлювався банком відповідачу з 31.03.2008 мав розбіг від 530 грн. до 25900 грн. (а.с. 42).

З вказаної виписки можна достеменно встановити, що рахунком користувалася саме ОСОБА_2 , оскільки останній на карту надходили кошти від третіх осіб, які зазначали її отримувачем, а також сама ОСОБА_2 здійснювала як платник відрахування коштів на рахунки третіх осіб, сплачувала покупки, та такі операції мали регулярний характер.

Колегія суддів зазначає, що виписка саме і доводить отримання відповідачем кредитних коштів від банку та користування ними, а також здійснені на погашення кредиту платежі.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що договірні відносини є підтвердженими лише щодо фактичного використання відповідачем кредиту, але щодо інших умов, зокрема, щодо комісій, відсотків, порядку погашення та списання кошів з рахунків відповідача, або погашення заборгованості за відсотками та комісіями за рахунок кредиту із подальшим зарахуванням цих коштів знову у тіло кредиту, погодження у письмовій формі між сторонами не відбулось.

Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_2 , АТ КБ «ПриватБанк» повідомив відповідача про умови кредитування та узгодження зі нею саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, а тому відсутні підстави для стягнення заборгованості за відсотками та комісіями.

Також суд зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Та саме за випискою про рух коштів можна чітко визначити розмір неповернутого кредиту, відслідкувавши витрати відповідача та вкладені на картрахунок кошти.

У розрахунку банк визначив заборгованість за тілом кредиту станом на 03.05.2020 у розмірі 125938,99 грн.

Шляхом аналізу виписки про рух коштів по картрахунку колегією суддів встановлено, що відповідач активно користувалась усіма виданими їй картками протягом тривалого часу, оплачуючи покупки в магазинах, аптеках, поповнюючи мобільний телефон, здійснюючи перекази на картки третіх осіб, а також на її картрахунок надходили регулярні поповнення.

Апеляційний суд бере до уваги ту заборгованість, яка утворилась з підписання анкети-заяви від 30.05.2008, саме на якій банк базує договірні відносини з відповідачем.

Саме з цієї дати колегія враховує всі витрати відповідача та всі надходження на її рахунок як від неї особисто як поповнення карток, так і від третіх осіб. Не враховуються колегією суддів проведені списання банком, які відбуваються за рахунок кредитних коштів, оскільки такі погоджені умови між сторонами відсутні, а також тому, що вони спрямовані банком на погашення комісій та відсотків, які неправомірно нараховані. Комісії та відсотки, нараховані банком, колегією суддів також не враховуються.

Таким чином, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення клопотання сторони відповідача про витребування інформації про те, за якими кредитними картками стягувалась заборгованість, так як апеляційним судом враховується лише користування кредитними коштами, починаючи з 30.05.2008 включно.

Також враховуючи, що банк зазначив, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» повернуті відповідачем не в повному обсязі, а також вимоги ч. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, колегія вважає, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом стягнення з боржника фактично отриманої суми кредитних коштів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 в справі № 342/180/17.

За випискою про рух коштів підраховано, що всього відповідачем протягом періоду з 30.05.2008 (дата підписання анкети-заяви) по 03.05.2020 (дата, станом на яку визначено розмір заборгованості банком) здійснено витрат на суму 437527,19 грн. В той же час, на рахунок відповідача за цей же період надійшло коштів на суму 492318,26 грн, до якої входять поповнення, здійснені відповідачем особисто; що надійшли від третіх осіб; що переказані відповідачем з інших своїх карт.

За таких умов з точки зору апеляційного суду заборгованість за кредитом фактично вже була погашена.

З огляду на вищевказане, колегія суддів дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача заявленої банком заборгованості.

Аналогічні правові висновки зроблені у постанові Верховного Суду від 29 березня 2024 року у справі №336/1265/21.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не довів обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки районного суду не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим є підстави для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового судового рішення по суті спору про відмову у задоволенні позову.

Порядок оскарження постанови суду апеляційної інстанції.

У зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Розподіл судових витрат.

Згідно із ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення чи ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що за подачу апеляційної скарги ОСОБА_2 сплатила судовий збір у розмірі 3213 гривні.

Апеляційну скаргу задоволено, а отже з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» необхідно стягнути судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 3213 гривні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30 травня 2023 року скасувати.

Постановити у справі нове судове рішення.

У задоволені позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором кредиту відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ) на користь ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_6 ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3213 (три тисячі двісті тринадцять) гривні 00 коп.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 17 лютого 2025 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк