справа № 489/642/25
провадження №2/489/1294/25
УХВАЛА

про забезпечення позову

17 лютого 2025 року м. Миколаїв

Суддя Ленінського районного суду міста Миколаєва Коваленко І.В., який є головуючим у справі, ознайомившись з матеріалами заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про забезпечення позову по справі за їх позовом до ОСОБА_4 , треті особи ОСОБА_5 , приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Іскрицька Ганна Василівна та приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Валієва Валерія Валеріївна про визнання договору дарування удаваним і визнання договору дарування договором купівлі-продажу, визнання договору дарування нікчемним і його скасування, витребування з незаконного володіння нерухомого майна, зобов`язання вчинити певні дії, визнання шлюбу недійсним, визнання права власності на нерухоме майно, усунення перешкод у користування та розпорядженні нерухомим майном

встановив:

У лютому 2025 року позивачі, через свого представника адвоката Олексієнко В.В., звернулись до суду з позовом в якому просять:

-визнати договір дарування від 28.03.2012 за №206 удаваним і визнати його договором купівлі-продажу, укладеним між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 28.03.2012 щодо купівлі трикімнатної квартири АДРЕСА_1 ;

-визнати договір дарування від 23.07.2021 за №1387 трикімнатної квартири АДРЕСА_1 нікчемним і скасувати його;

-витребувати з незаконного володіння трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , з зобов`язанням скасування, припинення і зміни рішення про державну реєстрацію за договором дарування від 28.03.2012 за №206 на договір купівлі-продажу, кладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 28.03.2012 щодо купівлі трикімнатної квартири АДРЕСА_1 та за договором дарування від 23.07.2021 за №1387;

-визнати недійсним шлюб, укладений 14.07.2021 між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , актовий запис №7;

-визнати право власності на 1/2 частку трикімнатної квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 , та по 1/4 частині вказаної квартири за кожним: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;

-усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні вказаною квартирою, шляхом втрати права користування та зняття з реєстрації.

Разом з позовною заявою, представником позивачів було подано клопотання про арешт майна, в якому вона просить, з метою забезпечення вищевказаного позову, накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 . В обґрунтування клопотання зазначено, що відповідач може реалізувати спірне нерухоме майно для ухилення від виконання рішення суду, може подарувати або знищити квартиру.

Дослідивши матеріали заяви, суд приходить до наступного.

Відповідно до частини першої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього Кодексу заходи забезпечення позову.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом даних норм, забезпечення позову - це заходи щодо охорони матеріально правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може сховати майно, продати, знищити або знецінити його, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення. Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до положень частини третьої статті 150 цього Кодексу, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників процесу.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюється судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладанням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Пункт 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зобов`язує суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, тільки пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а також з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача та відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Тобто, вирішуючи дане питання суд повинен враховувати інтереси всіх учасників процесу, в тому числі позивача і відповідача.

Європейський суд з прав людини нагадує, що стаття 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) гарантує наявність на національному рівні засобу правового захисту для реалізації прав і свобод, визначених у Конвенції, у якій би формі вони не забезпечувались у національному правовому полі.

Сфера зобов`язань Договірних держав за статтею 13 Конвенції коливається в залежності від природи скарги заявника; проте засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути ефективним, як на практиці, так і за законом (Кудла проти Польщі, №30210/96, пункт 157, ECHR 2000-XI). Існування такого засобу повинно бути достатнім не тільки в теорії, але й на практиці, без чого йому бракуватиме необхідної доступності та ефективності (див., крім іншого, Міфсуд проти Франції, №57220/00, ECHR 2002-VIII) (Рішення від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України», заява №11901/02 Страсбург).

У рішенні від 31.07.2003 у справі (Дорани проти Ірландії) Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При цьому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів» ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008), Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, інформаційна довідка №413551950 від 17.02.2025, право власності на квартиру АДРЕСА_1 , 23.07.2021 зареєстровано за ОСОБА_4 приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Іскрицькою Г.В. на підставі договору дарування серія та номер 1387, з позовом про визнання нікчемним та скасування якого звернулись позивачі.

З урахуванням викладених представником позивачів обставин та наданих доказів, суд приходить до висновку, що між сторонами дійсно існує спір з приводу нерухомого майна, а невжиття заходів забезпечення позову у даній справі може значно утруднити або зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду, а тому заява про забезпечення позову є обґрунтованою та підлягає задоволенню шляхом накладення арешту на зазначену вище квартиру.

Керуючись статтями 149, 150, 153 ЦПК України, суд

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , та належить на праві приватної власності ОСОБА_4 .

Встановленні цією ухвалою заходи забезпечення позову діють до набранням судовим рішенням законної сили.

Копію ухвали направити сторонам для відома та відповідним органам для виконання.

Ухвала підлягає негайному виконанню, оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення або з дня складання повного тексту ухвали. Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 17.02.2025.

Суддя І.В.Коваленко