Справа № 2-120/10 (2-1718/2009)
Провадження №2-зз/369/9/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.01.2025 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Скрипник О.Г.,

секретаря Масан В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва заяву адвоката Дахнович Ігоря Андрійовича про скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності,

в с т а н о в и в:

До суду надійшла заяву адвоката Дахнович Ігоря Андрійовича про скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності, у якій просив суд скасувати заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 квітня 2009 року.

Заява обгрунтована тим, що 24 квітня 2009 року суддя Києво-Святошинського районного суду Волчко А.Я. під час розгляду справи № 2-1718/2009 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 постановив ухвалу про накладення арешту на 1/2 частину будинку за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому вищевказані особи ніколи не проживали за цією адресою. Як їй стало відомо вони проживають та володіють майном за адресою: АДРЕСА_1 . Про те, що на частину будинку ОСОБА_4 стало відомо у цьому році від нотаріуса під час спроби отримати свідоцтво про право на спадщину.

В судове засідання сторони не з`явились. Про день, час та місце слухання справи повідомлені належним чином. До суду адвокат направив заяву у якій просив суд розгляд справи проводити без його участі у якій заяву підтримав, просив суд заяву задовольнити.

З`ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку про те, що заява про скасування заходів забезпечення позову підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 квітня 2009 року накладено арешт на 1/2 частину будинку за АДРЕСА_1 , належну ОСОБА_3 .

Згідно довідки Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14.11.2024 року вбачається, що цивільна справа за № 2-120/10 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності знищена по закінченню строку зберігання.

Відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується шляхом заборони вчиняти певні дії.

З аналізу ст. ст. 149 - 150 ЦПК України можна дійти висновку, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

З наведених положень закону вбачається, що застосування у справі заходів забезпечення позову є виправданим, якщо з обставин справи встановлено об`єктивну можливість вчинення відповідачем дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволенні позову.

При цьому варто враховувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Скасування заходів забезпечення позову передбачає зняття застосованих судом обмежень, покликаних забезпечити можливість виконання судового рішення, у випадку зміни ситуації в порівнянні з тією, що існувала при застосуванні таких обмежень, коли в результаті такої зміни потреба в застосованих обмеженнях припинила своє існування.

Вжиті судом заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Тобто, скасування заходів забезпечення позову судом, який їх застосував, можливе, якщо відпали підстави, з яким закон пов`язує можливість застосування таких заходів або змінилися обставини, що зумовили його застосування.

За змістом даних норм скасування заходів забезпечення позову пов`язане не із правомірністю їх вжиття, а із результатом розгляду справи і вирішенням спору по суті, чи залишенням позову без розгляду, або закриттям провадження у справі.

Таким чином заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Встановлено, що на час розгляду заяви про скасування заходів забезпечення позову справа по суті не вирішена, рішення у цій справі судом прийнято не було.

Подаючи заяву у порядку ст. 158 ЦПК України до вирішення спору по суті (ухвалення рішення), сторона відповідача навела обгрунтовані доводи та надала докази на їх підтвердження в частині скасування заходів забезпечення позову на нерухоме майно, оскільки потреба в забезпеченні позову, з врахуванням нових обставин, відпала.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 73, 210, 158, 293 ЦПК України, суд, -

постановив :

Заяву адвоката Дахнович Ігоря Андрійовича про скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності задовольнити.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 квітня 2009 року, шляхом зняття арешту з 1/2 частини будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Оксана СКРИПНИК