Справа № 134/1847/24
Провадження № 22-ц/801/327/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кантониста О. О.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2025 рокуСправа № 134/1847/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Матківської М.В., Стадника І.М.,

за участю секретаря судового засідання Пантелеймонової А.І.,

за участю сторін: заявника ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу №134/1847/24 зазаявою ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи Городківської сільської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 20 листопада 2024 року,яке ухвалила суддя Кантониста О.О. в Крижопільському районному суді Вінницької області, повний текст складено 25 листопада 2024 року,

в с т а н о в и в:

В жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд з заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем, мотивуючи її тим, що в кінці 2016 року він познайомився з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та її сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживали в АДРЕСА_1 , та підтримував з ними дружні відносини.

Заявник вказує, що оскільки ОСОБА_3 хворіла та потребувала догляду, а ОСОБА_4 не міг здійснювати догляд за матір`ю, оскільки теж хворів, ніде не працював та не мав коштів, тому він (заявник) почав проживати з ОСОБА_3 з січня 2017 року, купляв продукти харчування, готував їжу, ніс витрати на лікування та задоволення інших потреб, що пов`язувало їх спільним побутом, взаємними правами та обов`язками.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 померла, а ІНФОРМАЦІЯ_4 помер її син ОСОБА_4 .

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, до складу якої увійшла земельна ділянка площею 2,1891 га, розташована на території Городківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, яка належала померлій на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 271132, виданого на підставі розпорядження Крижопільської районної державної адміністрації від 31 липня 2007 року № 155.

Заявник звернувся до Крижопільської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , однак нотаріус відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність документів, які підтверджують родинні або інші відносини між ними.

За таких обставин він змушений звернутися до суду за захистом своїх спадкових прав, оскільки він проживав зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, тому є спадкоємцем четвертої черги за законом, інші спадкоємці до майна ОСОБА_3 відсутні.

Таким чином, просив суд встановити факт його спільного проживання однією сім`єю з січня 2017 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 з ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Городківка Тульчинського району Вінницької області.

Рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 20 листопада 2024 року в задоволенні заяви відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що заявником не було доведено обґрунтованість заяви належними та достатніми доказами.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає його незаконним, судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми процесуального і матеріального права. Просив скасувати рішеннята ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про відмову в задоволенні заяви про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем. Вважає, що подані суду докази, пояснення свідків, є достатніми та достовірними доказами, та в своєму взаємозв`язку згідно з практикою ЄСПЛ підтверджують правдивість обставин, що свідчать про доведеність його проживання однією сім`єю з померлою особою.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши осіб, які з`явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в смт. Крижопіль Тульчинського району Вінницької області у віці 80 років.

На день смерті вона була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 , до складу її сім`ї входив син ОСОБА_4 .

Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшла земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,1891 га, розташована на території Городківської сільської ради Тульчинського (раніше Крижопільського) району Вінницької області.

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_4 , який на день смерті був зареєстрований та проживав один за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, спадщину після смерті ОСОБА_3 фактично прийняв спадкоємець першої черги за законом - її син ОСОБА_4 , який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, однак помер до закінчення шестимісячного строку, встановленого для прийняття спадщини.

Заявником у даній справі є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який з 07.09.2006 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно копії довідки Городківської сільської ради від 12 вересня 2023 року № 1636, ОСОБА_1 дійсно спільно проживав (без реєстрації місця проживання), здійснював догляд, починаючи з 01 січня 2017 року за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до дня її смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 .

Оцінивши досліджені докази та встановлені на їх підставі обставини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, про недоведеність заявником факту проживання ним однією сім`єю із ОСОБА_3 протягом п`яти років на момент відкриття спадщини після смерті останньої.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Згідно зі статтями 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Статтею 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї», членами сім`ї є, зокрема, особи, які постійно разом мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 зауважувала, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд першої інстанції, правильно встановивши обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, надавши належну оцінку поданим доказам, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заяви, оскільки заявником не надано достатніх і достовірних доказів на підтвердження факту його спільного проживання із спадкодавицею однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, дійшов правильного висновку про те, що вимоги заяви не підлягають задоволенню.

Крім того, суд першої інстанції надав обґрунтованої оцінки показанням допитаних свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що показання свідків не свідчать про проживання однією сім`єю заявника ОСОБА_1 та померлої ОСОБА_3 .

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Інші доводи апеляційної скарги також є безпідставними.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстави для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, відсутні. Враховуючи викладене, оскаржуване рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 20 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 12 лютого 2025 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Матківська М.В.

Стадник І.М.