РІШЕННЯ

іменем України

13.02.2025

Справа № 331/3033/24

Провадження № 2/331/221/2025

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Фісун Н.В., за участю секретаря судового засідання Коростельової К.Ю., розглянувши у спрощеному позовному провадженні в режимі відеконференції цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю « Служби безпеки бізнесу» про стягнення заробітної плати несплаченої підприємством,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ «Служби безпеки бізнесу» про стягнення заробітної плати несплаченої підприємством, в якому вказує, що 13.12.2022 року Запорізький апеляційний суд ухвалив постанову по справі № 310/7813/20 в якій постановив визнати незаконним та скасувати наказ № 27-к від 19.09.2020 року про звільнення ОСОБА_1 з посади охоронника на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України. Поновити ОСОБА_1 на посаді охоронника Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба Безпеки Бізнесу» з 19 вересня 2020 року. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба Безпеки Бізнесу» на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 4799,73 гривень та суму невиплаченого заробітку за період з 1 вересня 2020 року до 24 вересня 2020 року в розмірі 3715,92 гривень, а всього: 8515 гривень 65 копійок. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба Безпеки Бізнесу» на користь ОСОБА_1 2000 гривень на відшкодування моральної шкоди. Позивач зв`язався із виконавчою службою Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юс (м.Одеса). Державний виконавець повідомив, що виконавчі листи про поновлення на роботу та стягування грошей були виконані. З періоду поновлення його роботі він не отримав заробітну плату за жодний місяць. Він спробував зв`язатись з ТОВ «Служба безпеки бізнесу», але співробітники підприємства не йдуть з ним на контакт. Для з`ясування цього питання він написав декілька заяв на ім`я директора «Служба безпеки бізнесу» від 25.01.2024 року , 22.02.2024 та 14.03.2024 з проханням надати йому накази та запитав чи нараховано йому компенсацію. На заяви він отримував відповіді в яких було вказано виписки з законодавства та роз`яснено порядок прийняття на роботу згідно законодавства України. Прохає суд стягнути із ТОВ «Служба безпеки бізнесу» середню заробітну плату за період поновлення його на роботі, а саме з 19.09.2020 року по 15.01.2024, тобто 39 місяців 27 днів в сумі 392 499 грн та судові витрати.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 17.05.2024 року відкрито провадження у цивільній справі у порядку спрощеного позовного провадження, справу призначено до розгляду у судовому засіданні з викликом сторін, відповідачу запропоновано подати відзив на позов.

18.06.2024 року від представника відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив, в якому вказав, що не погоджується із заявленим позовом з наступних підстав.

Відповідно до наказу №05-к від 21.02.2020 року, ОСОБА_1 було прийнято на роботу до ТОВ «Служба безпеки бізнесу» на посаду охоронника.

Згідно з наказом за №27-к від 19.09.2020, відповідно до п.3 ст.40 КЗпП, ОСОБА_1 було звільнено з посади охоронника.

13.12.2022 р. Запорізьким апеляційним судом за наслідком розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 було прийнято постанову, якою:

1. Визнати незаконним та скасувати наказ No27-к від 19 вересня 2020 року про звільнення ОСОБА_1 з посади охоронника на підставі п.3 ст. 40 КЗпП України

2. Поновити ОСОБА_1 на посаді охоронника Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба Безпеки Бізнесу» з 19 вересня 2020 року.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба Безпеки Бізнесу» на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 4799,73 гривень та суму невиплаченого заробітку за період з 01 вересня 2020 року до 24 вересня 2020 року розмір 3715,92 гривень, а всього: 8515 (вісім тисяч п`ятсот п`ятнадцять) гривень 65 (шістдесят п`ять) копійок.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба Безпеки Бізнесу» на користь ОСОБА_1 2000 (дві тисячі) гривень на відшкодування моральної шкоди.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба Безпеки Бізнесу» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1193 (одна тисяча сто дев`яносто три) гривні 15 (п`ятнадцять) копійок.

6. Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді охоронника Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба Безпеки Бізнесу» - допустити до негайного виконання.

07.04.2023 р. «Служба Безпеки Бізнесу» (ТОВ) отримало постанову про відкриття виконавчого провадження №71372126 від 24.03.2023 р., прийняту державним виконавцем Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Анісімовою А.В. Втім, виконавчий лист №310/7813/20 від 07.03.2023 р. було видано після добровільного виконання постанови Боржником. Так, 06.01.2023 р. ТОВ Служба Безпеки Бізнесу отримало повний текст Постанови Запорізького апеляційного суду від 13.12.2022 р. по справі №310/7813/20. На виконання Постанови суду, ТОВ «Служба безпеки бізнесу», було видано Наказ №03/1-к від 01.03.2023 року, яким поновлено ОСОБА_1 на посаді охоронника у ТОВ «Служба безпеки бізнесу».

Звертає увагу суду , що Позивач, у відповідності до його заяви про прийняття його на роботу на посаду охоронника ТОВ «Служба безпеки бізнесу» від 11 лютого 2020 року зазначив, що він просить прийняти його на роботу на період дії договору по охороні об`єкта (Бердянського порту, згідно договору №24-В-БЕФ-20 від 17.02.2020 року).

Відповідно до наказу №05-к від 21.02.2020 року, Позивача було прийнято на роботу до ТОВ «Служба безпеки бізнесу» на посаду охоронника. Згідно з наказом за №27-к від 19.09.2020, відповідно до п.3 ст.40 КЗпП, Позивача було звільнено з посади охоронника.

Термін дії зазначеного Договору, відповідно до Договору про зміни №1 до договору від 17.02.2020 р. №24-В-БЕФ-20 було продовжено до 10.03.2021 року включно. Тому, у зв`язку із закінченням строку дії договору №24-В-БЕФ-20 від 17.02.2020 року, укладеним між ТОВ «Служба безпеки бізнесу» та Бердянською філією Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» щодо надання послуг з підтримання режиму перебування в морському порті 10.03.2021 р., Відповідачем, після поновлення на посаді Позивача (з метою виконання рішення суду) було видано Наказ №03/2-к від 01 березня 2023 року, згідно якого ОСОБА_1 було звільнено з 10 березня 2021 року з посади «охоронник» ТОВ «Служба безпеки бізнесу» у зв`язку з закінченням строку дії Договору від 17.02.2020 р. №24-В-БЕФ-20. Копії відповідних наказів були надіслані до державної виконавчої служби, з метою підтвердження виконання постанови апеляційного суду.

Направити копію наказу №03/1-к від 01.03.2023 року, яким поновлено ОСОБА_1 на посаді охоронника у ТОВ «Служба безпеки бізнесу» у Позивача не було можливості, у зв`язку з тим, що з 28.02.2022 населений пункт, в якому мешкав та був зареєстрований Відповідач попав до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22 грудня 2022 року № 309 (із змінами відповідно Наказу № 79 від 22 березня 2024 року). Жодна поштова кореспонденція не доходила до адресатів на окупованій території. Будь-якої іншої адреси, на яку Відповідач мав би можливість направити наказ Позивачу відомо не було.

Варто звернути увагу суду на те, що з моменту звільнення, 19.09.2020 року та до 25.01.2024 року Позивач не з`являвся на робочому місці та не направляв жодних заяв Відповідачу. Отримавши заяву Позивача від 25.01.2024 року про надання документів, Відповідачем було письмово повідомлено Позивача, що на виконання рішення суду, ТОВ «Служба безпеки бізнесу», було видано Наказ №03/1-к від 01.03.2023 року, яким поновлено Позивача на посаді охоронника у ТОВ «Служба безпеки бізнесу», про що його було повідомлено письмово у встановленому законом порядку, за наявними у ТОВ «Служба безпеки бізнесу» засобами зв`язку. Проте, з 01.03.2023 р. та по 25.01.2024 року Позивач на зв`язок із Відповідачем не виходив. Заяву про надання документів від 25.01.2024 було отримано ТОВ «Служба Безпека Бізнесу» засобами почтового зв`язку, що унеможливлювало встановлення та ідентифікацію особи, яка звернулась із даною заявою.

Зазначена у заяві зворотна адреса не є адресою місця фактичного проживання громадянина ОСОБА_1 , що створювало додаткові обґрунтовані сумніви у належності даної заяви до особи ОСОБА_1 , її підписання та надсилання особисто ОСОБА_1 , та особисті наміри останнього отримати витребувані документи. Враховуючи наведене, з метою збереження особистих даних ОСОБА_1 , та недопущення їх незаконного розповсюдження, ТОВ «Служба Безпеки Бізнесу» не мало законних підстав для надання запитуваних копій документів, засобами поштового та електронного зв`язку. Разом з цим Відповідачем було повідомлено, що у разі дійсного подання запиту ОСОБА_1 , останній має звернутись особисто до канцелярії ТОВ «Служба Безпеки Бізнесу» із аналогічним запитом, з метою забезпечення можливості працівника канцелярії перевірити документи, що посвідчують особу ОСОБА_1 . Прохають суд в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба безпеки бізнесу» про стягнення заробітної плати несплаченої підприємством - відмовити в повному обсязі./а.с.38-

10.07.2024 від представника Позивача до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву./а.с.68-70/.

Також, від обох сторін через систему Електронного суду було надіслано клопотання про проведення судових засідань в режимі відеоконференції.

23.10.2024 р. ухвалою суду клопотання представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 та клопотання представника відповідача ТОВ «Служба безпеки бізнесу» адвоката Бойко Наталії Іванівни про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду було задоволено.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Монатко Д.С. підтримав позовні вимоги, прохав суд задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача адвокат Бойко Н.І. заперечувала проти задоволення позовних вимог у повному обсязі з підстав вказаних у відзиву на позовну заяву.

Суд, заслухавши сторони по справі, оцінивши докази надані сторонами та заперечення , дійшов до наступних висновків.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно дост.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Відповідно дост.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 2 статті 8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав та свобод громадян на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Положеннями ст. 115 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) та ст. 24 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Судом встановлено, що з 21.02.2020 року ОСОБА_1 обіймав посаду охоронника в ТОВ «Служба безпеки бізнесу», що підтверджується копією трудової книжки/а.с.6/.

Згідно з наказом за №27-к від 19.09.2020, відповідно до п.3 ст.40 КЗпП, ОСОБА_1 було звільнено з посади охоронника.

Не погоджуючись із вказаним Наказом Позивачем було подано позов до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області. Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 грудня 2021 року у задоволені позову відмовлено в повному обсязі./а.с.7/.

13.12.2022 р. Запорізьким апеляційним судом за наслідком розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 було прийнято постанову, якою, рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 грудня 2021 року скасовано, вирішено прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба Безпеки Бізнесу» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та невиплаченої заробітної плати, відшкодування моральної шкоди задовольнити частково:

1. Визнати незаконним та скасувати наказ No27-к від 19 вересня 2020 року про звільнення ОСОБА_1 з посади охоронника на підставі п.3 ст. 40 КЗпП України

2. Поновити ОСОБА_1 на посаді охоронника Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба Безпеки Бізнесу» з 19 вересня 2020 року.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба Безпеки Бізнесу» на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 4799,73 гривень та суму невиплаченого заробітку за період з 01 вересня 2020 року до 24 вересня 2020 року розмір 3715,92 гривень, а всього: 8515 (вісім тисяч п`ятсот п`ятнадцять) гривень 65 (шістдесят п`ять) копійок.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба Безпеки Бізнесу» на користь ОСОБА_1 2000 (дві тисячі) гривень на відшкодування моральної шкоди.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба Безпеки Бізнесу» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1193 (одна тисяча сто дев`яносто три) гривні 15 (п`ятнадцять) копійок.

6. Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді охоронника Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба Безпеки Бізнесу»- допустити до негайного виконання./а.с.8-9/.

На виконання Постанови суду, ТОВ «Служба безпеки бізнесу», було видано Наказ №03/1-к від 01.03.2023 року, яким поновлено ОСОБА_1 на посаді охоронника у ТОВ «Служба безпеки бізнесу»./а.с.10-11/.

Судом встановлено, що у зв`язку із закінченням строку дії договору №24-В-БЕФ-20 від 17.02.2020 року, укладеним між ТОВ «Служба безпеки бізнесу» та Бердянською філією Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» щодо надання послуг з підтримання режиму перебування в морському порті 10.03.2021 р., Відповідачем, після поновлення на посаді Позивача (з метою виконання рішення суду) було видано Наказ №03/2-к від 01 березня 2023 року, згідно якого ОСОБА_1 було звільнено з 10 березня 2021 року з посади «охоронник» ТОВ «Служба безпеки бізнесу» у зв`язку з закінченням строку дії Договору від 17.02.2020 р. №24-В-БЕФ-20./а.с.45,61-66/.

В судовому засіданні представник позивача пояснив, що при звільненні допущено порушення вимог діючого законодавства, оскільки ОСОБА_1 фактично не було поновлено на посаді, адже поновлення позивача відбулося, фактично, з одночасним звільненням.

Представник Відповідача наголошувала на тому, що постанова Запорізького апеляційного суду від 13.12.2022 року про поновлення позивача на роботі виконана та посилається на виконавчі провадження з цього приводу. Позивач в своєму позові також зазначає, «Державний виконавець повідомив, що виконавчі листи про поновлення на роботу та стягнення грошей були виконані».

Також, з метою підтвердження вищезазначених фактів Позивач надав до суду копію Постанови про закінчення виконавчого провадження від 31.05.2023 року №71372126./а.с.10-11/.

Однією з гарантій забезпечення прав громадян на працю є правовий захист від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи (стаття 5-1 КЗпП України).

Статтею 21 КЗпП України встановлено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Відповідно до статті 23 Кодексу законів про працю України, строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 було звільнено з посади на підставі Наказу від 01.03.2023 року у зв`язку з закінченням строку дії договору про охорону об`єкту.

У справі встановлено, що у зв`язку із закінченням строку дії договору №24-В-БЕФ-20 від 17.02.2020 року, укладеним між ТОВ «Служба безпеки бізнесу» та Бердянською філією Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» щодо надання послуг з підтримання режиму перебування в морському порті 10.03.2021 р., Відповідачем, після поновлення на посаді Позивача (з метою виконання рішення суду) було видано Наказ №03/2-к від 01 березня 2023 року, згідно якого ОСОБА_1 було звільнено з 10 березня 2021 року з посади «охоронник» ТОВ «Служба безпеки бізнесу» у зв`язку з закінченням строку дії Договору від 17.02.2020 р. №24-В-БЕФ-20.

Позивач, у відповідності до його заяви про прийняття його на роботу на посаду охоронника ТОВ «Служба безпеки бізнесу» від 11 лютого 2020 року зазначив, що він просить прийняти його на роботу на період дії договору по охороні об`єкта (Бердянського порту, згідно договору №24-В-БЕФ-20 від 17.02.2020 року)./а.с.59/.

Верховним Судом в постанові від 16 листопада 2020 року, справа № 753/5107/18, сформульовано правовий висновок, згідно якого припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає заяви або якогось волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового трудового договору він уже виявив, коли писав заяву про прийняття на роботу за строковим трудовим договором. У цей же час він виразив і волю на припинення такого трудового договору після закінчення строку, на який він був укладений. Власник також не зобов`язаний попереджати або в інший спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення за пунктом 2 частиною першою статті 36 КЗпП України.

Чинним трудовим законодавством України не передбачено обов`язку власника повідомляти працівника про закінчення дії строкового трудового договору.

Закінчення строку трудового договору (контракту) припиняє трудові відносини тоді, коли вимогу про звільнення заявила одна зі сторін трудового договору - працівник чи власник або уповноважений ним орган. При такому волевиявленні однієї зі сторін друга сторона не може перешкодити припиненню трудових відносин.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП підставами припинення трудового договору є закінчення строку трудового договору (пункти 2, 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна зі сторін не поставила вимогу про їх припинення.

У вказаній нормі права передбачено підставу припинення трудового договору, що укладався на певний строк. А саме: у тих випадках, коли трудовий договір укладався до настання певного факту, такий договір вважається укладеним на певний строк. Тому настання обумовленого факту є підставою для припинення трудового договору у зв`язку з закінченням строку.

Відповідно до інформації, яка долучена до матеріалів справи відповідачем, при звільнені ОСОБА_1 була виплачена заробітна плата, заборгованість відсутня./а.с.93-94/.

У судовому засіданні представник відповідача суду пояснила, що направити копію наказу №03/1-к від 01.03.2023 року, яким поновлено ОСОБА_1 на посаді охоронника у ТОВ «Служба безпеки бізнесу» у Позивача не було можливості, у зв`язку з тим, що з 28.02.2022 населений пункт, в якому мешкав та був зареєстрований Відповідач попав до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22 грудня 2022 року № 309 (із змінами відповідно Наказу № 79 від 22 березня 2024 року). Жодна поштова кореспонденція не доходила до адресатів на окупованій території. Будь-якої іншої адреси, на яку Відповідач мав би можливість направити наказ Позивачу відомо не було.

У судовому засіданні представником відповідача було наголошено на тому,що Отримавши заяву Позивача від 25.01.2024 року про надання документів, Відповідачем було письмово повідомлено Позивача, що на виконання рішення суду, ТОВ «Служба безпеки бізнесу», було видано Наказ №03/1-к від 01.03.2023 року, яким поновлено Позивача на посаді охоронника у ТОВ «Служба безпеки бізнесу», про що його було повідомлено письмово у встановленому законом порядку, за наявними у ТОВ «Служба безпеки бізнесу» засобами зв`язку. Проте, з 01.03.2023 р. та по 25.01.2024 року Позивач на зв`язок із Відповідачем не виходив.

Доказів позивачем суду не надано, що Наказ №03/2-к від 01 березня 2023 року, згідно якого ОСОБА_1 було звільнено з 10 березня 2021 року з посади «охоронник» ТОВ «Служба безпеки бізнесу» у зв`язку з закінченням строку дії Договору від 17.02.2020 р. №24-В-БЕФ-20 був оскаржений у судовому порядку чи скасований.

Суд звертає увагу на те, що з моменту звільнення, 19.09.2020 року та до 25.01.2024 року Позивач не з`являвся на робочому місці та не направляв жодних заяв Відповідачу.

Ураховуючи вищевикладене, суд вважає, що при звільненні ОСОБА_1 відповідачем дотримані норми трудового законодавства.

Доводи про порушення відповідачем вимог ч. 1 ст. 47, ч. 1 ст. 116 КЗпП України не заслуговують на увагу, оскільки фактично в позові не наведено обставин, які б свідчили про порушення прав Позивача з боку Відповідача.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України).

Відповідно до частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, та доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.10,12,13,76,141,247,258,259,263-265,268,273 ЦПК України ст.ст.23,116,139, 149,235 КЗпП України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Служби безпеки бізнесу» про стягнення заробітної плати несплаченої підприємством відмовити.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

Повний текст судового рішення складено 14.02.2025 року.

Суддя: Н.В.Фісун