ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

05 лютого 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 729/2728/23

Головуючий у першій інстанції Бойко В. І.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/65/25

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді: Скрипки А.А.

суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.

секретар: Мальцева І.В.

сторони:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю УКР КРЕДИТ

ФІНАНС

відповідач: ОСОБА_1

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю УКР КРЕДИТ ФІНАНС на рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області у складі судді Бойко В.І. від 11 липня 2024 року, місце ухвалення рішення м.Бобровиця, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю УКР КРЕДИТ ФІНАНС до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року ТОВ УКР КРЕДИТ ФІНАНС звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило стягнути з відповідача на свою користь загальну суму заборгованості за кредитним договором №0802-6695 від 21.09.2021 у розмірі 107 250 грн., з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 15 000 грн.; прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 92 250 грн. Також позивач ставив питання про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, пов`язаних із розглядом позовної заяви в розмірі 2 147 грн. 20 коп. В обґрунтування вимог заявленого позову ТОВ УКР КРЕДИТ ФІНАНС вказувало, що 21.09.2021 року між ТОВ УКР КРЕДИТ ФІНАНС та ОСОБА_1 за допомогою Веб-сайту (https://creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ УКР КРЕДИТ ФІНАНС, в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів, і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії №0802-6695. Зазначений кредитний договір, як вбачається із його змісту, разом із Правилами надання споживчих кредитів (далі - Правила) складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови, та з яким позичальник був попередньо ознайомлений; у відповідності до норм ч.1 статті 13 Закону України Про споживче кредитування, було укладено договір у письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України Про електронні документи та електронний документообіг, а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України Про електронну комерцію. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину, воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Відповідно до статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно статті 12 Закону України Про електронну комерцію, електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, в тому числі, електронного підпису, одноразовим ідентифікатором. Відповідно до умов кредитного договору, кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту - 15 000 грн.; строк кредитування - 300 днів; заявлений строк - 21 день; знижена % ставка - 2,00 % в день; стандартна % ставка - 3,00 % в день. За доводами позивача, кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит, а відповідач, всупереч умовам кредитного договору, статті 12 Закону України Про споживче кредитування та статей: 525, 526, 530, 536, 610, 612 ЦК України, не повернула в повному обсязі кредит позивачу, а також не виконала всі інші грошові зобов`язання перед кредитодавцем за кредитним договором навіть після спливу строку кредитування, встановленого умовами кредитного договору. У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань, станом на 23.11.2023 року, загальний розмір грошових вимог кредитодавця до відповідача, які виникли на підставі кредитного договору, становить 107 250 грн., що складається із: простроченої заборгованості за кредитом - 15 000 грн.; простроченої заборгованості за нарахованими процентами - 92 250 грн.

Заочним рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області від 14.02.2024 року позов ТОВ УКР КРЕДИТ ФІНАНС до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, було задоволено в повному обсязі.

Ухвалою Бобровицького районного суду Чернігівської області від 22.04.2024 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 14.02.2024 року, було задоволено; та відповідно, було скасовано заочне рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 14.02.2024 року у даній цивільній справі № 729/2728/23, а справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області від 11.07.2024 року позов ТОВ УКР КРЕДИТ ФІНАНС до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задоволено частково. Судом стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ УКР КРЕДИТ ФІНАНС заборгованість за кредитним договором №0802-6695 від 21.09.2021 року у розмірі 21 300 грн., з яких: 15 000 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 6 300 - заборгованість по відсоткам. У задоволенні іншої частини позовних вимог, судом відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ УКР КРЕДИТ ФІНАНС 426 грн. 39 коп., в рахунок часткового відшкодування судових витрат по сплаті судового збору.

В апеляційній скарзі ТОВ УКР КРЕДИТ ФІНАНС просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції від 11.07.2024 року, не погоджуючись із частковим задоволенням вимог позову, та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВ УКР КРЕДИТ ФІНАНС за кредитним договором №0802-6695 від 21.09.2021 року заборгованість у розмірі 107 250 грн., з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 15 000 грн.; прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 92 250 грн. Апелянт також просить стягнути на свою користь із відповідача судові витрати за розгляд апеляційної скарги. Доводи апеляційної скарги вказують, що рішення суду першої інстанції від 11.07.2024 року, є таким, що ухвалено із неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та неправильним застосуванням судом норм матеріального права. В доводах апеляційної скарги ТОВ УКР КРЕДИТ ФІНАНС зазначає, що між сторонами 21.09.2021 року було укладено договір про відкриття кредитної лінії № 0802-6695, в якому було погоджено всі істотні умови договору, зокрема, і розмір процентів, які нараховувались відповідачу у межах погоджених строків кредитування. Відповідно до умов договору, позивач надав відповідачу кредитні кошти в розмірі 15 000 грн. Згідно п.2.8 кредитного договору, cтрок кредитування, тобто, строк на який надається кредит позичальнику: 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику. Дата повернення (виплати) кредиту 17.07.2022 року. Строк договору є рівним строку кредитування. В частині виконання зобов`язань, договір діє до повного та належного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором. Тобто, п.2.8 визначено законне право позивача нараховувати проценти за користування кредитом в межах погодженого сторонами строку - 300 днів, до 17.07.2022 року, у зв`язку з чим, висновок суду першої інстанції відносно того, що строк кредитування за договором складає 21 день, є помилковим. Апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що відповідно до п.2.6. кредитного договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту, за наступною ставкою: стандартна процентна ставка становить 3.00% за кожен день користування кредитом (вказана процентна ставка застосовується протягом всього строку дії цього договору, за виключенням строку використання права користування кредитом за зниженою та/або пільговою ставкою); пільгова процентна ставка становить 0,01%. При цьому, апелянт вказує, що згідно п. 2.4 договору, позичальник має право достроково, до закінчення строку кредитування, сплатити кредит повністю у останній календарний день заявленого строку за такими умовами: дата початку заявленого стоку/дата видачі кредиту - 21.09.2021 року, останній календарний день заявленого строку/дата першої сплати процентів за користування кредитом (дострокове повернення в кінці заявленого строку) - 11.10.2021 року, сума кредиту - 15 000 грн.; нараховані проценти за користування кредитом у заявлений строк - 6 300 грн., разом до сплати - 21 300 грн. З огляду на вищезазначене, апелянт вважає, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку щодо кінцевого строку кредитування за договором № 0802-6695 від 21.09.2021 року, оскільки за його умовами, даний строк становить 300 календарних днів - до 04.12.2022 року, а не 21 календарний день до 11.10.2021 року. Апелянт стверджує, що згідно наданої разом із позовною заявою довідки про укладений договір, відповідно до якого надана фінансова послуга, а саме, на надання коштів у позику, в тому числі, і на умовах фінансового кредиту, станом на 07.09.2023 року (що є розрахунком заборгованості), ТОВ УКР КРЕДИТ ФІНАНС штраф та комісію відповідачу не нараховувало. Вказані умови кредитного договору не можна вважати несправедливими, оскільки розмір відсотків за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому статтею 627 ЦК України.

В судове засідання апеляційного суду сторони даного спору, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду даної справи, не з`явились. Згідно приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що 21.09.2021 року між ТОВ УКР КРЕДИТ ФІНАНС та ОСОБА_1 за допомогою Веб-сайту credstkasa.com.ua, який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ УКР КРЕДИТ ФІНАНС, в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 0802-6695 (а.с.14-21). Позичальнику було надано одноразовий ідентифікатор А529 для підписання кредитного договору 0802-6695 від 21.09.2021 року, а також для ознайомлення із Правилами і супутніми документами.

Відповідно до умов вищевказаного договору, позивачем було відкрито для ОСОБА_1 невідновлювальну кредитну лінію, за якою надано їй кредит в сумі 15 000 грн. Згідно п.2.8 кредитного договору, cтрок кредитування, тобто, строк на який надається кредит позичальнику: 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику. Дата повернення (виплати) кредиту 17.07.2022 року. Строк договору є рівним строку кредитування. В частині виконання зобов`язань договір діє до повного та належного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором. Відповідно до п.2.6. кредитного договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту, за наступною ставкою: стандартна процентна ставка становить 3.00% за кожен день користування кредитом (вказана процентна ставка застосовується протягом всього строку дії цього договору, за виключенням строку використання права користування кредитом за зниженою та/або пільговою ставкою); пільгова процентна ставка становить 0,01%. Згідно п.2.4 договору, позичальник має право достроково, до закінчення строку кредитування, сплатити кредит повністю у останній календарний день заявленого строку за такими умовами: дата початку заявленого строку/дата видачі кредиту - 21.09.2021 року, останній календарний день заявленого строку/дата першої сплати процентів за користування кредитом (дострокове повернення в кінці заявленого строку) - 11.10.2021 року, сума кредиту - 15 000 грн.; нараховані проценти за користування кредитом у заявлений строк - 6 300 грн., разом до сплати - 21 300 грн. Реальна річна процентна ставка на дату укладення цього договору складає 572 462 % (п.2.9. договору про відкриття кредитної лінії №0802-6695 від 21.09.2021 року); орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору (за весь строк кредитування) складає: 150 000 грн., і включає в себе суму кредиту та проценти за користування кредитом в розмірі 135 000 грн. (п.2.10. договору про відкриття кредитної лінії №0802-6695 від 21.09.2021 року), обчислення орієнтовної та реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту є репрезентативними та базуються на обраних позичальником умовах кредитування, зазначених в договорі та на припущенні, що договір залишатиметься дійсним протягом погодженого строку, сторони виконають свої обов`язки належним чином; орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту обчислені на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за договором залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом всього строку дії договору. Кредит надається шляхом безготівкового перерахування коштів на банківський рахунок позичальника, заявлений строк користування кредитом складає 21 календарний день. Пунктом 2.4.1 договору наведено розрахунок для повного погашення кредиту в останній день календарний день заявленого строку та визначено, що 11.10.2021 року відповідач мала сплатити 15 000 грн. отриманого кредиту та 6 300 грн. відсотків за користування кредитом у заявлений строк, а всього сплатити: 21 300 грн.

Відповідачем також було підписано одноразовим ідентифікатором Правила відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів), паспорт споживчого кредиту із таблицею обчислення загальної вартості кредиту (а.с.37-41), які є невід`ємними частинами договору.

Із довідки ТОВ Укр Кредит Фінанс вбачається, що відповідачу 21.09.2021 року на її платіжну картку № НОМЕР_1 було виплачено кредитні кошти за договором №0802-6695 від 21.09.2021 року в сумі 15 000 грн. (а.с.58). Вказана операція була проведена успішно, що підтверджується роздруківкою ТОВ Easy Pay (а.с.51-57).

На підтвердження вимог заявленого позову ТОВ УКР КРЕДИТ ФІНАНС надано довідку про укладений договір, відповідно до якого, надана фінансова послуга, а саме, надання коштів у позику, в тому числі, і на умовах фінансового кредиту, станом на 23.11.2023 року, згідно якої ОСОБА_1 було надано кредитні кошти в сумі 15 000 грн., загальна кількість днів користування кредитом - 794, кількість днів користування ставкою 0,0 % - 554 днів, кількість днів користування ставкою 2,0 % - 105 днів, кількість днів користування ставкою 3,0 % - 135 днів, загальна заборгованість: основний борг - 15 000 грн., залишок відсотків - 92 250 грн., всього: 107 250 грн. (а.с.64-87).

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 11.07.2024 року, частково задовольняючи вимоги заявленого позову про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з тих обставин, що позивач, як сторона договору, яка виконала свої зобов`язання за договором, має право вимагати від другої сторони належного виконання її грошових зобов`язань. Враховуючи, що фактично отримані відповідачем кошти (суму кредиту) в розмірі 15 000 грн. за вищезазначеним договором не повернуті, у передбачений в договорі строк, що свідчить про порушення прав позивача, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача фактично отриманої суми кредитних коштів, яка складає 15 000 грн. Вирішуючи позовну вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача простроченої заборгованості за нарахованими процентами, судом першої інстанції було враховано висновки Великої Палати Верховного Суду у постановах: від 04 липня 2018 року по справі 310/11534/13-ц, від 04 червня 2013 року по справі 916/190/18, від 08 листопада 2019 року по справі 127/15672/16-ц, від 23 червня 2020 року по справі 536/1841/15-ц, від 26 січня 2021 року по справі 522/1528/15-ц, а також висновки Верховного Суду, викладені у постановах: від 05 жовтня 2022 року у справі № 352/1950/15-ц, від 14 травня 2022 року у справі № 944/3046/20. При цьому, суд першої інстанції вказав, що при стягненні заявленої позивачем заборгованості необхідно ґрунтуватися на чітко обумовлених між контрагентами кредитних договорів умовах, якими визначено ціну кредиту і строк кредитування саме у 21 день, а не завуальованими умовами, які дозволяють кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації, оскільки такий механізм не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. За даних обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 15 000 грн., а також простроченої заборгованості за процентами у розмірі 6 300 грн. Судом першої інстанції також стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ УКР КРЕДИТ ФІНАНС 426 грн. 39 коп., у відшкодування судових витрат зі сплати судового збору, на підставі статті 141 ЦПК України. У задоволенні решти позовних вимог, судом відмовлено.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що доводи апеляційної скарги відносно того, що висновок оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 11.07.2024 року про часткове задоволення вимог заявленого ТОВ УКР КРЕДИТ ФІНАНС до ОСОБА_1 позову про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором у визначеному судом першої інстанції розмірі, не узгоджується із фактичними обставинами справи та нормами права, які регулюють спірні правовідносини, не можуть бути підставою для скасування рішення суду від 11.07.2024 року, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

В доводах апеляційної скарги ТОВ УКР КРЕДИТ ФІНАНС зазначає, що між сторонами 21.09.2021 року було укладено договір про відкриття кредитної лінії № 0802-6695, в якому було погоджено всі істотні умови договору, зокрема, і розмір процентів, які нараховувались відповідачу у межах погоджених строків кредитування. Відповідно до умов договору, позивач надав відповідачу кредитні кошти в розмірі 15 000 грн. Згідно п.2.8 кредитного договору, cтрок кредитування, тобто, строк на який надається кредит позичальнику: 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику. Дата повернення (виплати) кредиту 17.07.2022 року. Строк договору є рівним строку кредитування. В частині виконання зобов`язань, договір діє до повного та належного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором. Тобто, п.2.8 визначено законне право позивача нараховувати проценти за користування кредитом в межах погодженого сторонами строку - 300 днів, до 17.07.2022 року, у зв`язку з чим, висновок суду першої інстанції відносно того, що строк кредитування за договором складає 21 день, є помилковим. Апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що відповідно до п.2.6. кредитного договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту, за наступною ставкою: стандартна процентна ставка становить 3.00% за кожен день користування кредитом (вказана процентна ставка застосовується протягом всього строку дії цього договору, за виключенням строку використання права користування кредитом за зниженою та/або пільговою ставкою); пільгова процентна ставка становить 0,01%. При цьому, апелянт вказує, що згідно п. 2.4 договору, позичальник має право достроково, до закінчення строку кредитування, сплатити кредит повністю у останній календарний день заявленого строку за такими умовами: дата початку заявленого стоку/дата видачі кредиту - 21.09.2021 року, останній календарний день заявленого строку/дата першої сплати процентів за користування кредитом (дострокове повернення в кінці заявленого строку) - 11.10.2021 року, сума кредиту - 15 000 грн.; нараховані проценти за користування кредитом у заявлений строк - 6 300 грн., разом до сплати - 21 300 грн. З огляду на вищезазначене, апелянт вважає, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку щодо кінцевого строку кредитування за договором № 0802-6695 від 21.09.2021 року, оскільки за його умовами, даний строк становить 300 календарних днів - до 04.12.2022 року, а не 21 календарний день до 11.10.2021 року. Апелянт стверджує, що згідно наданої разом із позовною заявою довідки про укладений договір, відповідно до якого надана фінансова послуга, а саме, на надання коштів у позику, в тому числі, і на умовах фінансового кредиту, станом на 07.09.2023 року (що є розрахунком заборгованості), ТОВ УКР КРЕДИТ ФІНАНС штраф та комісію відповідачу не нараховувало. Вказані умови кредитного договору не можна вважати несправедливими, оскільки розмір відсотків за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому статтею 627 ЦК України.

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно із ч.1, ч.2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у т.ч. електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

За правилами статей: 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Згідно із ч.1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Із прийняттям Закону України Про електронну комерцію № 675-VIII (далі - Закон №675-VIII) від 03.09.2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

Положеннями статті 3 Закону №675-VIII передбачено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до статей: 11, 12 Закону №675-VIII, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 статті 11 Закону № 675-VIII).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статті 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч.6 статті 11 Закону № 675-VIII).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12 статті 11 Закону № 675-VIII).

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін, електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що 21.09.2021 року між ТОВ УКР КРЕДИТ ФІНАНС та ОСОБА_1 за допомогою Веб-сайту credstkasa.com.ua, який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ УКР КРЕДИТ ФІНАНС, в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 0802-6695 (а.с.14-21). Позичальнику було надано одноразовий ідентифікатор А529 для підписання кредитного договору 0802-6695 від 21.09.2021 року, а також для ознайомлення із Правилами і супутніми документами.

Відповідачем також було підписано одноразовим ідентифікатором Правила відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів), паспорт споживчого кредиту із таблицею обчислення загальної вартості кредиту (а.с.37-41), які є невід`ємними частинами договору.

Із довідки ТОВ Укр Кредит Фінанс вбачається, що відповідачу 21.09.2021 року на її платіжну картку № НОМЕР_1 було виплачено кредитні кошти за договором №0802-6695 від 21.09.2021 року в сумі 15 000 грн. (а.с.58). Вказана операція була проведена успішно, що підтверджується роздруківкою ТОВ Easy Pay (а.с.51-57).

Приймаючи до уваги вищенаведене, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції відносно того, що позивачем надано належні та допустимі докази укладення між сторонами даного спору 21.09.2021 року кредитного договору, та отримання відповідачем кредитних коштів.

Звертаючись до суду з даним позовом, як на підставу для його задоволення, позивач посилався на ті обставини, що в порушення умов укладеного договору та статті 12 Закону України Про споживче кредитування, статей: 525, 526, 530, 536, 610, 612 ЦК України, відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором не виконала, внаслідок чого станом на 23.11.2023 року, виникла прострочена заборгованість за кредитом у розмірі 15 000 грн. та прострочена заборгованість за нарахованими процентами у розмірі - 92 250 грн.

В ході судового розгляду даної справи судом першої інстанції встановлено, що за кредитним договором нарахування відсотків здійснювалось поза межами встановленого строку кредитування, та всупереч узгодженій вартості кредиту, і вказані обставини апеллянтом не спростовано.

Так, у наданому позивачем примірнику договору про відкриття кредитної лінії обумовлено сукупну вартість кредиту в розмірі 21 300 грн., яка включає в себе, відповідно, 15 000 грн. суми кредиту та 6 300 грн. процентів за користування кредитними коштами, із датою видачі кредиту - 21.09.2021 року та останнім календарним днем заявленного строку - 11.10.2021 року (пункт 2.4.1 договору). Договором передбачено сплату позичальником таких відсотків: стандартна процентна ставка становить 3,00 % в день, пільгова процентна ставка становить 0,01% в день, знижена процентна ставка становить 2.00 % за кожен день користування кредитом.

Згідно із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12, провадження №14-10цс18, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги, згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги, згідно з ч.2 статті 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Права та інтереси кредитодавця в охоронюваних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, однак, в порядку вказаної правової норми такої позовної вимоги заявлено не було. Тому суд не вправі вийти за межі заявлених вимог з огляду на дію принципу диспозитивності цивільного судочинства.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що згідно п.2.8 кредитного договору №0802-6695 від 21.09.2021 року, cтрок кредитування, тобто, строк на який надається кредит позичальнику: 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику. Дата повернення (виплати) кредиту - 17.07.2022 року. Строк договору є рівним строку кредитування. В частині виконання зобов`язань договір діє до повного та належного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором. Реальна річна процентна ставка на дату укладення цього договору складає 572 462 % (п.2.9. договору про відкриття кредитної лінії №0802-6695 від 21.09.2021 року); орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору (за весь строк кредитування) складає: 150 000 грн., і включає в себе суму кредиту та проценти за користування кредитом в розмірі 135 000 грн. (п.2.10. договору про відкриття кредитної лінії №0802-6695 від 21.09.2021 року).

Із наведеного вбачається, що у наданій до справи копії кредитного договору визначаються фактично декілька альтернативних строків, в межах яких здійснюється повернення отриманих позичальником грошових коштів.

Враховуючи зазначене, при вирішенні спірних правовідносин, у контексті обставин даної цивільної справи, судом першої інстанції було обгрунтовано застосовано положення contra proferentem та враховано висновки Великої Палати Верховного Суду у постановах: від 04 липня 2018 року по справі 310/11534/13-ц, від 04 червня 2013 року по справі 916/190/18, від 08 листопада 2019 року по справі 127/15672/16-ц, від 23 червня 2020 року по справі 536/1841/15-ц, від 26 січня 2021 року по справі 522/1528/15-ц, а також висновки Верховного Суду, викладені у постановах: від 05 жовтня 2022 року у справі № 352/1950/15-ц, від 14 травня 2022 року у справі № 944/3046/20.

Отже, при стягненні заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, а не завуальованими умовами, які дозволяють кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації. Оскільки така непропорційно велика сума компенсації не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції обґрунтовано прийняв до уваги при вирішенні даного спору по суті, що при стягненні заявленої позивачем заборгованості необхідно ґрунтуватися на чітко обумовлених між контрагентами кредитних договорів умовах, якими визначено ціну кредиту і строк кредитування саме у 21 день, а не завуальованими умовами, які дозволяють кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації, оскільки такий механізм не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

При цьому, вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у ч.3 статті 509; ч.1, ч.2 статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Відповідно до п.5 ч.3 статті 18 Закону України Про захист прав споживачів, несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції), у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Позивач, як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи із порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.

Крім того, з огляду на приписи ч.4 статті 42 Конституції України, участь у договорі споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема, у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.

Вказане узгоджується із положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09.04.1985 року №39/248 Керівні принципи для захисту інтересів споживачів, в якій зазначено, що визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.

У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.

Пунктами 1,2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН Керівні принципи для захисту інтересів споживачів від 09.04.1985 року №39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17.05.1973 року №543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11.05.2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23.04.2008 про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі, у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються, як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.

Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11.05.2005 року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином, ефективного вибору.

Відповідно до положень Резолюції Генеральної Асамблеї ООН Керівні принципи для захисту інтересів споживачів від 09.04.1985 року №39/248, споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.

Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством, з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому, держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абз. 3 п.п.3.2 п.3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).

За даних обставин, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про необхідність часткового задоволення вимог заявленого позову, та стягнення з відповідача на користь позивача простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 15 000 грн. та простроченої заборгованості за процентами у розмірі 6 300 грн.

Доводи апеляційної скарги не спростовують вказаного висновку оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 11.07.2024 року, оскільки даний висновок суду узгоджується із зазначеним вище нормами Закону, які регулюють спірні правовідносини та із фактичними, документально підтвердженими обставинами справи.

Оскільки вимоги заявленого ТОВ УКР КРЕДИТ ФІНАНС позову судом першої інстанції задоволено частково, суд першої інстанції, на підставі положень статті 141 ЦПК України, яка регламентує розподвл судових витрат між сторонами, провів розподіл судових витрат між сторонами, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищезазначене, доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування рішення суду першої інстанції від 11.07.2024 року, ухваленого на підставі норм права, які регламентують спірні правовідносини та на основі з`ясованих обставин, на які сторони даного спору посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом в ході розгляду даної справи.

За даних обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу ТОВ УКР КРЕДИТ ФІНАНС необхідно залишити без задоволення, а рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 11.07.2024 року, необхідно залишити без змін.

Керуючись статтями: 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю УКР КРЕДИТ ФІНАНС - залишити без задоволення.

Рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 11 липня 2024 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий: Судді: