справа № 570/6027/24
провадження № 2/570/407/2025
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

10 лютого 2025 року

Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Кушнір Н.В.,

з участю секретаря судового засідання Полюхович М.В.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно,

у с т а н о в и в:

покликаючись на те, що право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою лише наполовину, представник позивача адвокат Любов Дем`яненко у поданій до суду 22 листопада 2024 року позовній заяві просить визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 житлового будинку з надвірними будівлями, загальною площею 93,3 кв.м., житловою площею 57,0 кв.м., розташованого по АДРЕСА_1 .

Вказаний представник позивача у поданій до суду заяві позов підтримує повністю.

Відповідач подала відзив на позов, у якому позовні вимоги визнала повністю.

Вказує, що потреба у визнанні за ОСОБА_1 права власності на 1/2 у праві власності на житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 в судовому порядку полягає у необхідності спільної з нею приватизації присадибної земельної ділянки, яка є неможливою через відсутність у ОСОБА_1 правовстановлюючого документу на житловий будинок, оскільки договір купівлі-продажу (дарування) будинку від 21.11.1988, укладений ним з колгоспом «Перемога» не підписаний представником продавця і не посвідчений нотаріально у встановленому законом порядку. Зазначає, що ОСОБА_1 склав заповіт на випадок своєї смерті, за яким належне йому спадкове майно переходить до спільних дітей сторін, тому на даний час будь-який майновий спір між сторонами відсутній, навпаки, позивач видав їй нотаріальну посвідчену довіреність, якою довірив управляти цим майном в інтересах дітей. Просить задоволити позовні вимоги.

У долученій до позову заяві вказаний представник позивача просить справу слухати у їх відсутність.

Відповідач у поданій до суду заяві просить справу слухати у її відсутність, позов визнає, наслідки визнання позову їй відомі.

Враховуючи, що їх з`явлення не визнане обов`язковим, достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору, суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, думку сторін, вважає, що можливо розглянути справу у їх відсутність та у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Розглядаючи справу, суд визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідив подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Позивач скористався правовою допомогою.

Суд встановив такі обставини.

Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 25 вересня 1985 року по 22 червня 1995 року.

Відповідно до довідки, виданої Корнинською сільською радою, ОСОБА_1 був зареєстрований з 05 травня 1988 року по АДРЕСА_1 , 18.11.1997 року знятий з реєстраційного обліку у зв`язу з вибуттям на проживання у с.Шпанів.

Згідно з договором купівлі-продажу від 21 листопада 1988 року позивач придбав будинок в с.Колоденка Ровенського району, площею 57.0 кв.м., який належав колгоспу "Перемога" на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого виконкомом Корнинської сільської ради від 16.11.1988. Продаж цей вчинено за 25 956 карбованців. Інвентаризаційна вартість будинку - 28 840 крб. Вказаний договір не підписаний представником колгоспу ОСОБА_3 і не посвідчений у виконкомі сільської ради.

Відповідно до довідки ПСП "Перемога" №32 від 14 грудня 2006 року колгосп "Перемога" продав позивачу жилий будинок в с.Колоденка в 1988 році вартістю 28 840 крб. Рішенням зборів уповноважених від 15.02.1991 списано позивачу як механізатору 40 % вартості будинку на суму 11 536 крб. Решту суми у 17 340 крб. ОСОБА_1 остаточно сплатив у вересні 1992 року, згідно із записами в книгах обліку і розрахунків.

Згідно з довідкою ПСП "Перемога" №33 від 14.12.2006 колгосп "Перемога" реорганізований в колективне селянське товариство "Перемога" 01 квітня 1992 року /протокол №2 від 28.03.1992/, далі КСТ "Перемога" реорганізоване у приватне сільськогосподарське підприємство "Перемога" 01 квітня 2000 року /протокол №2 від 24.12.1999/.

Вулиця Леніна в с.Колоденка була перейменована на вулицю Лесі Українки /рішення Корнинської сільської ради Рівненського району Рівненської області №24 від 11.06.1992 р. «Про перейменування вулиць»/.

Згідно з повідомленням Корнинської сільської ради Рівненського району Рівненської області №296/0212/24 від 13.02.2024 спірний житловий будинок на балансі сільської ради не обліковується. За даними виписки з погосподарських книг Корнинської сільської ради №3, 13, 14, 20 головою домогосподарства по АДРЕСА_1 з 1986 року по 2025 рік значиться ОСОБА_1 , за ним же згідно з даними земельно-кадастрової книги в с.Колоденка обліковується присадибна земельна ділянка площею 0,20 га, яка надана йому рішенням Корнинської сільської ради №69 від 11.09.1996 р. /номер запису №443/.

Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , виготовленого станом на 07.08.2023 КП «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації» РОР, він складається з житлового будинку «А-1», з прибудовою «а» і ганком «а1», господарської будівлі «Б», погреба «В», колодязя «Г» і огорожі №1. Інвентаризаційна вартість вказаного домоволодіння складає 272 162 грн.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав від 26.09.2024 за №396616821 право власності на 1/2 житлового будинку по АДРЕСА_1 , зареєстроване 24.09.2024, на підставі рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 21.06.2024, розмір частки 1/2, власник ОСОБА_2 .

До вказаних правовідносин суд застосовує такі норми права.

Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності з 01 січня 2004 року, встановлено, що цей кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Таким чином на спірні правовідносини поширюється дія норм ЦК УРСР1963 року.

За змістом статей 128, 153 ЦК Української РСР право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Згідно із ст.86 ЦК УРСР право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності в Україні охороняється законом. Відносини власності регулювалися Законом України "Про власність", цим Кодексом, іншими законодавчими актами.

Відповідно до ч.1, 2 ст.4 Закону України "Про власність" власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Він може використовувати майно для здійснення господарської та іншої не забороненої законом діяльності, зокрема передавати його безоплатно або за плату у володіння і користування, а також у довірчу власність іншим особам.

Відповідно до статті 224 ЦК Української РСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 227 ЦК Української РСР передбачалася обов`язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування.

Угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків /ст.41 ЦК УРСР 1963 року/.

Відповідно до ст.47 ЦК УРСР нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках отаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч.2 ст.48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди /ст.153 ЦК УРСР/ .

Згідно з ст.227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст.47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

П.27 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5, що діяла на час укладення оспорюваного договору, встановлює, що нотаріуси посвідчують угоди, щодо яких законодавством встановлено обов`язкову нотаріальну форму. Відповідно до чинного законодавства обов`язковому нотаріальному посвідченню підлягають договори про відчуження (купівля-продаж, міна, дарування, довічне утримання) житлового будинку, іншого нерухомого майна (ст.227, 242, 244, 426 ЦК УРСР).

Згідно з ст.22 КпШС України 1969 року майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст.370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Суд дійшов таких висновків, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, суд враховує, що норма ч.2 ст.220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню. Момент вчинення таких правочинів згідно зі ст.210, 657 ЦК України пов`язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними й не створюють прав та обов`язків для сторін. Договір купівлі-продажу нерухомого майна підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, а тому не може бути визнаний дійсним на підставі ч.2 ст.220 ЦК України.

У п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (зі змінами та доповненнями) роз`яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч.2 ст.47 ЦК Української РСР, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов.

Тобто, для визнання судом угоди дійсною необхідним є не лише факт повного чи часткового виконання угоди, що потребує нотаріального посвідчення, а також факт ухилення іншою стороною від нотаріального оформлення угоди.

Як вбачається із змісту наданих відповідачем пояснень умови договору купівлі-продажу виконані повністю, а потреба у визнанні за ОСОБА_1 права власності на 1/2 у праві власності на житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 в судовому порядку полягає у необхідності спільної з відповідачем приватизації присадибної земельної ділянки, яка є неможливою через відсутність у ОСОБА_1 правовстановлюючого документу на житловий будинок, оскільки договір купівлі-продажу (дарування) будинку від 21.11.1988, укладений ним з колгоспом «Перемога», не підписаний представником продавця і не посвідчений нотаріально у встановленому законом порядку.

Щодо позовної вимоги про визнання за позивачем права власності, то суд зазначає, що за правилами ст.392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлений, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Відповідач визнав позовні вимоги, що свідчить про відсутність спору про право.

Набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти. При вирішенні питання щодо правомірності набуття права власності суд повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному законом.

Враховуючи те, що спірна угода не породжує для сторін, які її уклали, прав і обов`язків, а відтак позивач не є власником спірного майна, правові підстави для визнання за позивачем права власності відсутні.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 29 травня 2020 року по справі № 629/5243/16-ц.

Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п.6 ст.3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз.десятий п.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v.Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з відмовою в позові судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Клопотання про компенсацію судових витрат, а також доказів про такі витрати відповідач не подавав, тому такі відшкодуванню не підлягають.

З огляду на викладене, керуючись ст.263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

відмовити у цивільному позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні оголошена лише вступна та резолютивна частина судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя: Кушнір Н.В.

Дата складання повного судового рішення 12 лютого 2025 року.