Справа номер 490/9154/19 Головуючий суду першої інстанції Гуденко О. А.
Провадження номер 22-ц/812/154/25 Доповідач суду апеляційної інстанції Локтіонова О. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Локтіонової О. В.,

суддів Царюк Л. М., Шаманської Н. О.,

із секретарем судового засідання Носіковим І. М.,

за участі:

представника позивача Авраменко Т. М.,

представника відповідача ОСОБА_1 Ішбулатової С. Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана через його представника ОСОБА_2 , на заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 04 жовтня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Гуденко О. А. у приміщенні суду у м. Миколаєві, повне судове рішення складено 12 жовтня 2023 року, за позовом Миколаївської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Комунальне некомерційне підприємство Миколаївської міської ради «Пологовий будинок №1», Управління охорони здоров`я Миколаївської міської ради про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

В жовтні 2019 року Миколаївська міська рада подала до суду зазначений позов, який обґрунтовувала наступним.

Миколаївська міська рада вказувала, що територіальна громада міста Миколаєва, від імені якої виступає міська рада, є засновником та власником Миколаївського міського пологового будинку №1, який 06 червня 2019 року було реорганізовано у Комунальне некомерційне підприємство Миколаївської міської ради «Пологовий будинок №1».

Рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 16 січня 2017 року стягнуто з Міського пологового будинку №1 на користь ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на відшкодування моральної шкоди по 200 000 грн кожному та на відшкодування ОСОБА_6 майнової шкоди у сумі 14 430,76 грн.

У вказаному рішенні суд дійшов висновку, що внаслідок неналежного виконання професійних обов`язків медичними працівниками Міського пологового будинку №1, а саме: керівником закладу ОСОБА_1 , лікарем-терапевтом ОСОБА_4 , завідуючою акушерським відділенням ОСОБА_7 та лікарем акушером-гінекологом заступником головного лікаря з медичної частини ОСОБА_3 , померла породілля ОСОБА_8 .

Ухвалами Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 січня та 20 лютого 2016 року кримінальні провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та ОСОБА_1 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України, закриті у зв`язку зі звільненням цих осіб від кримінальної відповідальності на підставі п.2 ч.1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

На час смерті ОСОБА_8 у трудових відносинах з Міським пологовим будинком №1 перебували: ОСОБА_1 (наказ №366-к від 16 липня 2007 року), ОСОБА_3 (наказ №119-к від 24 червня 1994 року), ОСОБА_7 (наказ №236-к від 28 жовтня 1991 року) та ОСОБА_4 (наказ №176-к від 02 жовтня 1995 року).

На виконання судового рішення Міським пологовим будинком №1 сплачено на користь ОСОБА_5 та ОСОБА_6 414 430, 76 грн, що підтверджується меморіальними ордерами.

Оскільки Міським пологовим будинком №1 відшкодовано кошти в сумі 414 430, 76 грн, то зазначена медична установа має право зворотної вимоги (регресу) до винних осіб, а саме керівника медичної установи ОСОБА_1 , лікаря-терапевта ОСОБА_4 , завідуючої акушерським відділенням Української А. П. та лікаря акушера-гінеколога заступника головного лікаря з медичної частини ОСОБА_3 в солідарному порядку у розмірі виплаченого відшкодування.

Станом на момент подання позову КНП Миколаївської міської ради «Пологовий будинок №1» не пред`явило регресні вимоги до вказаних працівників, у зв`язку з чим Миколаївська міська рада як засновник та власник цього підприємства звернулася з позовом.

Посилаючись на положення ст.130, 134 КЗпП України, ст.1190, 1191 ЦК України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Миколаївська міська рада просила стягнути у солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 на користь Миколаївської міської ради через її виконавчий комітет шкоду у розмірі виплаченого відшкодування ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у сумі 414 430,76 грн, з яких 400 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди та 14 430,76 грн в рахунок відшкодування майнової шкоди.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 30 листопада 2022 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог Миколаївської міської ради до ОСОБА_7 у зв`язку із її смертю.

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 04 жовтня 2023 року позов Миколаївської міської ради задоволено.

З ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Миколаївської міської ради у солідарному порядку стягнуто шкоду у розмірі виплаченого відшкодування ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у сумі 414 430,76 грн, яке складається з відшкодування моральної шкоди у сумі 400 000 грн та майнової шкоди у сумі 14 430,76 грн.

З відповідачів на користь Миколаївської міської ради стягнуто по 2072,16 грн судового збору з кожного.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що досліджені докази доводять наявність підстав для стягнення з відповідачів заявленої шкоди у солідарному порядку на користь позивача, який є засновником та власником КНП Миколаївської міської ради «Пологовий будинок №1».

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 листопада 2024 року ОСОБА_1 поновлено строк на подання заяви про перегляд заочного рішення суду та відмовлено у задоволенні його заяви.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

ОСОБА_1 зазначав, що його роботодавцем був КНП ММР «Пологовий будинок №1», а Миколаївська міська рада є лише його засновником, а тому не може пред`являти вимоги до працівників цього підприємства щодо відшкодування шкоди з підстав, передбачених КЗпП України.

Також апелянт наголошував на тому, що за наслідками розгляду цивільної справи №490/3471/16-ц майнову та моральну шкоду на користь потерпілих осіб було стягнуто з КНП ММР «Пологовий будинок №1», а кримінальне провадження щодо нього закрито у зв`язку з закінченням строків давності. За такого, на думку відповідача, позивачем не доведено його вини у спричиненні шкоди.

Окремо ОСОБА_1 вказував на безпідставність вимог позивача про солідарне стягнення з відповідачів коштів. На його думку правильним є стягнення суми шляхом поділу її на рівні частки між відповідачами.

Крім того відповідач вказував на те, що суд першої інстанції не повідомляв його належним чином про дату, час і місце судового засідання.

Доводи інших учасників справи

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, у якому наголошено на тому, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

Серед іншого позивач наголошував на тому, що Миколаївська міська рада вимушена була звернутися з позовом до суду у жовтні 2019 року, бо КНП ММР «Пологовий будинок №1» цього не робив, оскільки відповідач ОСОБА_1 був його керівником до 31 грудня 2020 року.

Фактичні обставини справи

ОСОБА_1 обвинувачувався органами досудового розслідування у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.140 КК України, а саме неналежне виконання професійних обов`язків лікарем внаслідок несумлінного та недбалого ставлення до них, що призвело до тяжких наслідків.

Вказане сталося за наступних обставин.

29 грудня 2008 року до 2-го акушерського пологового відділення пологового будинку №1 м. Миколаєва надійшла породілля ОСОБА_8 , яка 26 грудня 2008 року природним шляхом народила живу доношену дитину. В анамнезі породілля мала оперовану вроджену ваду серця відкрита артеріальна протока та дефект міжпередсердної перетинки. Ступінь ризику виникнення перинатальної та материнської патології ОСОБА_8 був встановлений вкрай високий. ОСОБА_8 при надходженні до відділення виказувала скарги на задуху, прискорене серцебиття, у породіллі мав місце акроціаноз, тобто мали місце ознаки наростаючої серцевої недостатності.

ОСОБА_1 , здійснюючи керівництво пологовим будинком №1, не забезпечив взаємодію з медичними закладами вищої акредитації для забезпечення повноцінної медичної допомоги останній, у порушення п.3.6 Наказу №620 МОЗ України, не проконтролював роботу медичного персоналу та не організував і не надав повноцінну спеціалізовану допомогу жінці, яка може бути реалізована за умови плідної співпраці акушерсько гінекологічних закладів з іншими профільними службами.

Враховуючи показники здоров`я та з огляду на хворобу в анамнезі стан ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , як головний лікар не проконтролював роботу медичного персоналу та не організував, не надав повноцінну спеціалізовану допомогу ОСОБА_8 , яка того потребував її стан. Лікування породіллі з екстрагенітальною патологією продовжили в пологовому будинку №1 м. Миколаєва медичному закладі 2 (другого) рівня.

30 та 31 грудня 2008 року, не зважаючи на погіршення стану ОСОБА_8 , лікар кардіолог упродовж 5 днів для консультації, встановлення стану хворої, питання щодо лікування, не викликався. Питання щодо госпіталізації до спеціалізованого відділення не вирішувалося, корекція лікування з моменту пологів, незважаючи на стан породіллі, не проводилася, про що ОСОБА_1 був обізнаний під час звітів медичного персоналу.

31 грудня 2008 року о 12 годині 50 хвилин стан ОСОБА_8 значно погіршився, відмічено посилення задухи та відчуття тяжкості в правому підребер`ї, тобто стан продовжував погіршуватись. Однак, лікар-кардіолог для консультації, встановлення стану хворої, питання щодо лікування не викликався, питання щодо госпіталізації до спеціалізованого відділення не вирішувалося. Лише о 13:00 годині була викликана бригада швидкої медичної допомоги для зняття електрокардіограми (ЕКГ) та викликано для консультації кардіолога. Прийняття такого рішення було запізнілим та несвоєчасним.

О 13 годині 30 хвилин того ж дня ОСОБА_8 зроблено ЕКГ, відмічалося збільшення ознак перевантаження правого шлуночка серця. Однак, незалежно від погіршення стану, хворій продовжується надаватися лікування згідно з листком призначень, корекція не застосовувалась. Питання щодо госпіталізації не вирішувалось. ОСОБА_1 лікарняну раду не організував та не провів, незважаючи на тяжкий стан хворої, не проконтролював роботу підпорядкованого йому персоналу, не розробив заходів щодо надання повноцінної допомоги породіллі.

Лише о 15 годині 20 хвилин 31 грудня 2008 року ОСОБА_8 була оглянута кардіологом. Відмічено прогресування погіршення стану хворої та рекомендовано лікування та нагляд в палаті інтенсивної терапії у відділенні кардіології міської лікарні №1. О 16 годині 30 хвилин стан ОСОБА_8 погіршився та потребував нагляду і лікування в реанімаційному відділенні. Стан відмічено як тяжкий. За висновком огляду кардіолога, хвору, у присутності головного лікаря ОСОБА_1 , відправлено та госпіталізовано до кардіологічного відділення міської лікарні №1.

Того ж дня, о 17 годині 05 хвилин на непристосованому для госпіталізації легковому автомобілі, без медичного супроводу, ОСОБА_8 доставлено та госпіталізовано до відділення реанімації Миколаївської міської лікарні №1.

Стан ОСОБА_8 при надходженні до реанімації був вкрай тяжкий, реанімаційні заходи позитивного ефекту не дали, та о 17 годині 35 хвилин зафіксовано біологічну смерть ОСОБА_8 .

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 лютого 2016 року (справа №490/815/16-к), яка залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 06 квітня 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 грудня 2016 року, ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження №0000528 за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України закрито у зв`язку із звільненням від кримінальної відповідальності.

Цивільний позов ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_9 про відшкодування майнової та моральної шкоди залишено без розгляду.

За вказаним фактом за ч.1 ст.140 КК України також обвинувачувалися ОСОБА_7 завідувач 2 акушерським відділенням пологового будинку №1 м.Миколаєва, ОСОБА_4 лікар-терапевт пологового будинку №1 м.Миколаєва та ОСОБА_3 лікар акушер-гінеколог, заступник головного лікаря з медичної частини.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 січня 2016 року (справа №490/11611/15-к), яка залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 14 березня 2016 року, ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження №0000464 за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України закрито у зв`язку із звільненням від кримінальної відповідальності.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 січня 2017 року у справі №490/3471/16-ц з Міського пологового будинку №1 на користь ОСОБА_5 батька ОСОБА_8 стягнуто моральну шкоду у сумі 200 000 грн та на користь ОСОБА_6 матері ОСОБА_8 моральну шкоду у сумі 200 000 грн та майнову шкоду у сумі 14 430,76 грн.

Постановою Верховного Суду від 28 листопада 2018 року зазначене вище рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судом було встановлено наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями медичних працівників пологового будинку №1 м.Миколаєва ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та смертю ОСОБА_8 .

Факт перебування вказаних працівників у трудових відносинах з Міським пологовим будинком №1 підтверджується наказами про призначення на посади: ОСОБА_1 (наказ №366-к від 16 липня 2007 року), ОСОБА_3 (наказ №119-к від 24 червня 1994 року), ОСОБА_7 (наказ №236-к від 28 жовтня 1991 року) та ОСОБА_4 (наказ №176-к від 02 жовтня 1995 року).

Меморіальні ордери від 28.03.2019 та 24.04.2019 свідчать, що Пологовий будинок №1 перерахував ОСОБА_5 та ОСОБА_6 моральну та майнову шкоду на суму 414 430,76 грн.

Згідно з довідкою Управління охорони здоров`я Миколаївської міської ради від 07.01.2025 ОСОБА_1 працював на посаді керівника Міського пологового будинку №1 до 31 грудня 2020 року.

У липні 2019 року Управління охорони здоров`я Миколаївської міської ради звернулося до Миколаївського міського голови з листом про необхідність вжиття заходів представницького характеру по відшкодуванню ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 шкоди у порядку регресу.

Позиція апеляційного суду та нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзив, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення є розгляд судом справи (питання) за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Частина 1 статті 8 ЦПК України передбачає, що ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи.

З матеріалів справи вбачається, що апелянта ОСОБА_1 не було повідомлено про розгляд справи у суді першої інстанції, що є безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення суду в частині вирішення позовних вимог Миколаївської міської ради до ОСОБА_1 .

За такого, колегія суддів вважає, що рішення суду в оскаржуваній частині підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення.

Вирішуючи зазначене питання, апеляційний суд виходить із такого.

Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків (частина 1 статті 1172 ЦК України).

За шкоду, заподіяну внаслідок порушення трудових обов`язків, працівник несе відповідальність перед підприємством (установою, організацією), з яким перебуває в трудових відносинах. За вимогами інших осіб, що ґрунтуються на неналежному виконанні працівником своїх трудових обов`язків (відшкодування шкоди їх майну, здоров`ю, виплаченої пенсії, допомоги по соціальному страхуванню та ін.), відповідає підприємство, перед яким винний працівник несе матеріальну відповідальність у порядку регресу за нормами трудового законодавства.

За моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу (статті 130, 132 - 134 КЗпП), якщо спеціальною нормою закону не встановлено іншого.

Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.

Матеріальна відповідальність у повному розмірі шкоди покладається і в тих випадках, коли шкода заподіяна діями працівника, що мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку, але він був звільнений від кримінальної відповідальності у зв`язку зі спливом строку давності для притягнення до кримінальної відповідальності, або з інших підстав, передбачених законом.

Розмір шкоди, заподіяної з вини кількох працівників, визначається для кожного з них з урахуванням ступеня вини, виду і меж матеріальної відповідальності. Солідарна матеріальна відповідальність застосовується лише за умови, якщо судом встановлено, що шкода підприємству, установі, організації заподіяна спільними умисними діями кількох працівників або працівника та інших осіб. У порядку цивільного судочинства суд вправі зобов`язати цих осіб відшкодувати шкоду солідарно, якщо при постановленні обвинувального вироку цивільний позов був залишений без розгляду або коли вирок в частині цивільного позову скасовано і справа в цій частині направлена на новий розгляд в порядку цивільного судочинства (постанова Пленуму Верховного Суду України №14 від 29.12.92 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками»).

Стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку провадиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу (частина 4 статті 136 КЗпП України).

Згідно з Статутом Міського пологового будинку №1, затвердженого розпорядженням Управління комунального майна Миколаївської міської ради від 10.04.2017 №126-р, вказаний заклад створений Миколаївською міською радою. Він заснований на комунальній власності територіальної громади міста Миколаєва. Пологовий будинок є бюджетним закладом, який фінансується з міського бюджету. Майно закладу є комунальною власністю територіальної громади міста Миколаєва, закріплюється за ним на праві оперативного управління. Відчуження, списання та передача закладом майна здійснюється за погодженням із власником або уповноваженим ним органом.

Відповідно до Статуту КНП Миколаївської міської ради «Пологовий будинок №1», затвердженого рішенням міської ради від 06.06.2019 р. №51/413, підприємство створене в результаті реорганізації шляхом перетворення пологового будинку №1 у комунальне некомерційне підприємство. Підприємство є правонаступником усього майна, всіх прав та обов`язків пологового будинку №1. Підприємство створене на базі майна територіальної громади міста Миколаєва. Засновником, власником підприємства є територіальна громада міста Миколаєва, від імені якої виступає Миколаївська міська рада. Підприємство є підзвітним та підконтрольним засновнику.

Дослідивши наявні у справі докази, колегія суддів вважає, що у Миколаївської міської ради як засновника і власника КНП «Пологовий будинок №1» були наявні підстави для звернення до відповідачів з регресними вимогами щодо відшкодування шкоди у солідарному порядку, оскільки з бюджетних коштів територіальної громади міста Миколаєва ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було сплачено моральну та майнову шкоду у сумі 414 430,76 грн, яка була спричинена спільними діями відповідачів, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.

Посилання відповідача ОСОБА_1 на те, що Миколаївська міська рада є неналежним позивачем у справі, яким повинно бути КНП «Пологовий будинок №1», колегія суддів відхиляє, оскільки, як вже зазначалося вище рада є засновником і власником цього підприємства, а тому могла виступати у статусі позивача, враховуючи відшкодування шкоди саме з бюджетних коштів громади, а також вона в силу вимог ч.4 ст.136 КЗпП України повинна була подати позов з регресними вимогами, бо на час його подання ОСОБА_1 очолював КНП «Пологовий будинок №1».

Що стосується тверджень відповідача про недоведеність його вини, то вказане є безпідставним, бо матеріальна відповідальність у повному розмірі шкоди покладається і в тих випадках, коли шкода заподіяна діями працівника, що мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку, але він був звільнений від кримінальної відповідальності у зв`язку зі спливом строку давності для притягнення до кримінальної відповідальності.

Згідно з вимогами частин 4, 6 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги Миколаївської міської ради до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди підлягають задоволенню у повному обсязі. Він має відшкодувати Миколаївській міській раді через виконавчий комітет Миколаївської міської ради шкоду у розмірі 414 430,76 грн солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Що стосується відповідача ОСОБА_7 , то провадження щодо неї було закрито ухвалою суду першої інстанції у зв`язку з її смертю.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Відповідно до п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення є розгляд судом справи (питання) за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Виходячи з зазначеного, колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню в частині вирішення позовних вимог Миколаївської міської ради до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди та розподілу судових витрат щодо нього з ухваленням в цій частині нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Рішення суду щодо інших відповідачів не переглядається, оскільки не оскаржувалося.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною першою статі 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, крім іншого, з нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Враховуючи, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 була задоволена частково, оскаржуване рішення скасовано з процесуальних підстав, у справі ухвалене нове судове рішення про задоволення позовних вимог позивача щодо ОСОБА_1 , то він повинен відшкодувати позивачу понесені ним судові витрати у суді першої інстанції у розмірі 2072,16 грн судового збору.

Що стосується понесених відповідачем витрат у суді апеляційної інстанції у вигляді сплати судового збору, то вони колегією суддів не розподіляються, оскільки доводи його апеляційної скарги щодо суті спора були відхилені.

Керуючись статтями 374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана через його представника ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 04 жовтня 2023 року в частині вирішення позовних вимог Миколаївської міської ради до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди та розподілу судових витрат щодо ОСОБА_1 скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позов Миколаївської міської ради до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у солідарному порядку на користь Миколаївської міської ради через виконавчий комітет Миколаївської міської ради шкоду у розмірі 414 430,76 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Миколаївської міської ради через виконавчий комітет Миколаївської міської ради судовий збір у сумі 2072,16 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О. В. Локтіонова

Судді Л. М. Царюк

Н. О. Шаманська

Повна постанова складена 17 лютого 2025 року.