П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2025 року місто Київ

справа № 758/13503/24

провадження №22-ц/824/4523/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалуПодільського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2024 року, постановлену у складі судді Будзан Л.Д.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням,-

В С Т А Н О В И В:

До Подільського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням. Позов обгрунтовано тим, що вироком Подільського районного суду м.Києва від 23 квітня 2024 року у справі № 758/4767/24 ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України. Внаслідок неправомірних дій ОСОБА_2 позивач отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої травми кісток ліцьового черпа: синець на спинці та скатах носа, навколо правого та лівого ока по типу «окулярів», перелом кісток носа, які відносяться до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Діями ОСОБА_2 позивачу заподіяна моральна шкода.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2024 року цивільну справу № 758/13503/24за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням,передано на розгляд до Солом`янського районного суду м. Києва за підсудністю.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, неправильне встановлення обставин справи, які мають значення, просила скасувати ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2024 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Обґрунтовує апеляційну скаргу тим, що позовна заява у відповідності до ч. 3 ст. 28 ЦПК України була подана за місцем проживання чи перебування позивача, а також за місцем завдання їй шкоди кримінальним правопорушенням.

Апелянт зазначає про те, що її право як позивача на альтернативну підсудність є абсолютним і не може бути обмежене, оскільки процесуальний закон не передбачає виключень з нього.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача до суду не надійшов.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої ст. 353 ЦПК України, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З урахуванням викладеного, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Постановляючи ухвалу про направлення справи до Солом`янського районного суду м. Києва, суд першої інстанції виходив із того, що дана справа не відноситься до підсудності Подільського районного суду м.Києва, оскільки зареєстроване місце проживання відповідача не належить за територіальністю до Подільського районного суду м.Києва. З матеріалів позовної заяви вбачається, що позивач, звертаючись з вказаним позовом не обгрунтовує підстав для застосування правил альтернативної підсудності (за вибором позивача).

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з такого.

Предметом спору у цій справі є вимоги про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 28 ЦПК України позови про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, чи шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача або за місцем заподіяння шкоди.

Як убачається з матеріалів справи, адресою свого місця проживання позивач зазначає АДРЕСА_1 , що територіально відноситься до Подільського районного суду м. Києва.

Враховуючи предмет спору у цій справі, та зважаючи на зазначену позивачем в позовній заяві адресу, суд першої інстанції не отримавши інформацію щодо зареєстрованого місця проживання позивача, передчасно дійшов висновку про направлення справи за місцем проживання відповідача.

Положеннями цивільного процесуального закону не встановлено обмежень щодо можливості суду першої інстанції здійснювати запити та отримувати інформацію щодо зареєстрованого місця проживання/перебування позивача, якщо ним подано позов за альтернативною підсудністю.

Окремо слід зазначити, що у разі, якщо судом першої інстанції було встановлено не надання позивачем доказів на підтвердження наявності реєстрації свого місця проживання на території, на яку розповсюджується юрисдикція місцевого суду, до якого спрямовано позовну заяву, суд першої інстанції з метою отримання вказаних відомостей міг постановити ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Вимоги до змісту позовної заяви містяться в ст.175 ЦПК України, яка не зобов`язує позивача наводити в позовній заяві обгрунтування альтернативної підсудності.

Відтак висновок суду першої інстанції про те, що справа має бути направлена до суду за зареєстрованим місцем проживання відповідача, оскільки позивачем не обгрунтовано в позовній заяві підстав для застосування альтернативної підсудності, не грунтується на вимогах процесуального закону.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява № 48778/99).

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі «Белле проти Франції» від 4 грудня 1995 року). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (рішення у справі «Белле проти Франції» від 4 грудня 1995 року та «Нун`єш Діаш проти Португалії» від 10 квітня 2003 року).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року).

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Отже, Подільський районний суд міста Києва, не перевіривши належним чином наявність підстав для застосування альтернативної підсудності за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням, дійшов передчасного висновку про належність справи до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Згідно із вимогами статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а висновок суду є необґрунтованим та не відповідає нормам діючого законодавства, тому, відповідно до положень статті 379 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 374, 379, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2024 рокускасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус