Дата документу 12.02.2025 Справа № 333/2578/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/2578/21
Провадження № 22-ц/807/282/25
Головуючий у 1-й інстанції: Дмитрієва М.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Полякова О.З., Трофимової Д.А.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Трачук Наталії Іванівни на заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14 липня 2022 року, ухвалене у м. Запоріжжі (повний текст рішення складено 14 липня 2022 року) у справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з вищезазначеним позовом про стягнення з відповідачів заборгованості за комунальні послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у період з 01.07.2016 по 28.02.2021 та зазначив, що надав послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 . В зв`язку з тим, що відповідачі свої зобов`язання по сплаті за надані послуги не виконують, за вказаний період виникла заборгованість в розмірі 86594,49 грн., яку позивач просив стягнути з відповідачів, та судові витрати в розмірі 2270,00 грн. судового збору( а.с.2-5).

Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14 липня 2022 року, позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» - задоволено в повному обсязі.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 01.07.2016 по 28.02.2021 в сумі 86594,49 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Концерну «Міські теплові мережі» витрати по сплаті судового збору в сумі 2270,00 грн., по 1135,00 грн. з кожного.

За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення, Комунарським районним судом м. Запоріжжя 04 листопада 2024 року заяву залишено без задоволення ( а.с.47,47,66).

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Трачук Наталія Іванівна подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову з урахуванням строку позовної давності, вирішити питання стосовно розподілу судових витрат.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що під час розгляду справи в суді першої інстанції не був врахований той факт, що у спірний період у вказаній квартирі були зареєстровані 5 осіб, які також несуть солідарний обов`язок по сплаті за комунальні послуги, втім їх позивач не залучив до участі у розгляді. Окрім того, ОСОБА_1 не була повідомлена про день та час слухання справи своєчасно та належним чином, що позбавило її права на захист. Скаржниця визнає, що вона подавала 19.05.2022 року заяву про відкладення судового засідання через воєнний стан, оскільки не готова була приймати участь через пригнічений моральний стан. Судом першої інстанції не був застосований строк позовної давності, а позивачка була позбавлена можливості подати таку заяву під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу від представника Концерну «МТМ» та ОСОБА_2 до апеляційного суду не надходив, Концерн «МТМ» отримав копію апеляційної скарги та ухвалу про відкриття апеляційного провадження через електронний кабінет 24.12.2024 о 15:51:41 (а.с.106). Відповідачу ОСОБА_2 надіслана копія апеляційної скарги та ухвала про відкриття апеляційного провадження засобами поштового зв`язку (а.с.103)

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2025 року це 90840,00 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2025 рік» з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3028,00 грн. (3028,00 грн. Х 30 = 90840,00 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що Концерн «Міські теплові мережі» у період з 01.07.2016 по 28.02.2021 надав послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 . В зв`язку з тим, що відповідачі сплачували за надані послуги не в повному обсязі, за вказаний період виникла заборгованість в розмірі 86594,49 грн., що підтверджено відповідним розрахунком.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №231588361 від 09.11.2020 року квартира АДРЕСА_2 відомості щодо власника в реєстрі відсутні(а.с. 10).

Згідно наданого Концерном «МТМ» витягу КП ЦУІТ, за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані 4 осіб: ОСОБА_3 , 1993 р.н., ОСОБА_1 , 1976 р.н., ОСОБА_4 , 2004 р.н. та ОСОБА_5 , 2011 р.н. (а.с.10)

Концерном «Міські теплові мережі» був виконаний обов`язок щодо надання пропозиції укласти із відповідачами догові про надання послуг з теплопостачання та надання гарячої води, втім неодноразові запрошення позивача були проігноровано відповідачами.

За вказаний період заперечень з боку споживача на неналежну якість надання послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої воді на адресу Концерну «Міські теплові мережі» не надходило.

Задовольняючи вимоги позову, суд першої інстанції виходив з їх доведеності, а також враховуюче те, що співвідповідач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 разом із ОСОБА_2 несе солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується виходячи з такого.

Концерн «Міські теплові мережі» є юридичною особою, метою діяльності якої відповідно до п. 2.1 Статуту є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на постійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Концерну.

Предметом діяльності Концерну «Міські теплові мережі» є виробництво теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, постачання теплової енергії для потреб населення для обігріву житла і побутових потреб, комунально-побутових потреб підприємств, бюджетних установ та організацій, інших категорій споживачів, її збут тощо. (п. 2.2 Статуту)

Згідно п.1 Правил про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, з наступними змінами та доповненнями, ці Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (виконавець) і фізичною та юридичною особою(споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання відносяться до комунальних послуг.

Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги»: житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Крім того, вказаним законом передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. При цьому такому праву прямо відповідає визначений обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Концерн «Міські теплові мережі» по відношенню до відповідачів, як споживачів послуг є виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання.

Договір між сторонами про надання послуг не укладався, проте Концерн «МТМ» надавав за вказаною адресою послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, такі послуги були прийняті, від їх отримання споживач не відмовився.

Фактичне надання цих послуг слід вважати фактичним укладанням договору на умовах, передбачених Законом України «Про теплопостачання» та Правил.

Між сторонами виникли фактичні договірні відносини щодо надання відповідних житлово-комунальних послуг, а відсутність укладеного письмового договору не звільняє від обов`язку оплати за надані такі послуги (вказане відповідає позиції Великої Палати Верховного Суду у справі № 712/8916/17 від 7 липня 2020 р.).

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до п. 18 вище вказаних Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Система (щомісячна або авансова) та форма (готівкова або безготівкова) оплати послуг визначається у договорі між споживачем і виконавцем.

На підтвердження вартості надання послуг та отримання таких споживачами, Концерн «МТМ» надав розрахунок заборгованості за надані послуги по особовому рахунку № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 згідно якої нараховано заборгованість з оплати за послуги централізованого опалення та гарячого водопостачання води за період з 01.07.2016 по 28.02.2021 в сумі 86594,49 (а.с.6,7).

Відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Відповідно до статей 67, 68 ЖК УРСР наймачі (власники) квартир зобов`язані своєчасно, не пізніше за 10 число наступного місяця вносити плату за комунальні послуги, до числа яких входять послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води.

Відповідно до статей 19, 25 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію, а у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості.

Враховуючи викладене вимоги позову є законними, обґрунтованими і не спростовані належними та допустимими доказами з боку відповідача ОСОБА_1 .

Що стосується застосування до спірних відносин строку позовної давності, то слід зазначити наступне.

Згідно положень ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Згідно ч.1 ст. 263 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Апелянт зазначає, що не була повідомлена про розгляд справи в суді першої інстанції своєчасно та належним чином, що позбавило її право на захист, зокрема вона була позбавлена права подати заяву до суду першої інстанції про застосування строків позовної давності.

Втім, колегія суддів вважає вказані доводи апеляційної скарги неспроможними з тих підстав, що вони спростовуються матеріалами справи.

Так, згідно матеріалів справи встановлено, що ухвала про відкриття провадження у справі від 01 червня 2021 року була направлена сторонам по справі Комунарським районним судом м. Запоріжжя засобами поштового зв`язку (а.с.18) Розгляд справи був призначений на 06.07.2021 року о 08-40 год.

У зв`язку з неявкою сторін, розгляд був перенесений на 29.07.2021, 17.08.2021, 08.11.2021, 15.12.2021, 03.03.2022, 19.05.2022.

19.05.2022 року ОСОБА_1 надала до Комунарського районного суду м. Запоріжжя заяву про відкладення судового засідання, яке було призначено на 19.05.2022 року о 12-00 годині (а.с.35). Заочний розгляд справи відбувся 14.07.2022 року. Таким чином, скаржниця була обізнана про розгляд справи в суді першої інстанції, мала можливість скористатися своїм процесуальним правом на подання заяви про застосування строку позовної давності, між тим не зробила цього.

Згідно наказу Президента України №64/2022, воєнний стан в Україні був введений о 05:30 24.02.2022 року. Як видно справа призначалась неодноразово судом до розгляду задовго до введення воєнного стану в Україні. Таким чином, доводи ОСОБА_1 щодо позбавлення її права на захист та можливості надати заяву про застосування строків позовної давності є не обґрунтованими.

Враховуючи відсутність поважних причин неподання заяви про застосування строку позовної давності при розгляді справи в суді першої інстанції, підстави розгляду такої заяви при апеляційному розгляді відсутні.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, дійшов правильного висновку про те, що вказані позовні вимоги підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Трачук Наталії Іванівни залишити без задоволення.

Заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14 липня 2022 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Постанова складена 12 лютого 2025 року.

Головуючий, суддя-доповідач С.В. Кухар

судді: О.З. Поляков

Д.А. Трофимова