УХВАЛА

14 лютого 2025 року

м. Київ

справа № 643/19991/20

провадження № 61-1637ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного

цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Луспеника Д. Д.,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Фрунзенського районного суду

м. Харкова від 27 травня 2024 року та постанову Харківського апеляційного суду

від 16 січня 2025 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року Акціонерне товариство «Укрсиббанк» (далі - АТ «Укрсиббанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , в якому просило

суд стягнути з відповідачів солідарно на свою користь заборгованість

за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 26 березня

2007 року у розмірі 10 501,31 доларів США.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27 травня 2024 року,

з урахуванням ухвали Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07 червня

2024 року про виправлення описки, позов АТ «Укрсиббанк» задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь АТ «Укрсиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0

від 26 березня 2007 року, а саме: заборгованість за простроченим тілом кредиту

у розмірі 2 576,22 доларів США, відсотки за користування кредитом за ставкою 12,00% річних за період з 26 серпня 2020 року по 31 жовтня 2020 року -

200,37 доларів США, відсотки за користування грошовими коштами понад встановлений договором термін за ставкою 12,00% річних за період з 27 серпня 2020 року по 31 жовтня 2020 року - 14,33 доларів США.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь АТ «Укрсиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 26 березня 2007 року,

а саме: заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 988,86 доларів

США, відсотки за користування кредитом за ставкою 12,00% річних за період

з 26 березня 2020 року по 31 жовтня 2020 року - 557,75 доларів США, відсотки

за користування грошовими коштами понад встановлений договором термін

за ставкою 12,00% річних за період з 27 березня 2020 року по 31 жовтня

2020 року - 15,13 доларів США.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Харківського апеляційного суду від 16 січня 2025 року(повний текст складено 21 січня 2025 року) апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено

без задоволення, апеляційну скаргу АТ «Укрсиббанк»задоволено частково.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27 травня 2024 року

зміненоу частині визначення порядку стягнення та розміру заборгованості

за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 26 березня

2007 року та розподілу судових витрат, викладено резолютивну частину

в наступній редакції:

«Стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь АТ «Укрсиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0

від 26 березня 2007 року, а саме: заборгованість за простроченим тілом кредиту

за період з 26 березня 2020 року по 25 листопада 2020 року у розмірі

3 565,08 доларів США, відсотки за користування кредитом за ставкою

12,00 % річних за період з 26 березня 2020 року по 31 жовтня 2020 року -

756,34 доларів США, відсотки за користування грошовими коштами понад встановлений договором термін за ставкою 12,00% річних за період з 27 березня 2020 року по 31 жовтня 2020 року - 29,39 доларів США».

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

06 лютого 2025 року до Верховного Суду через засоби поштового зв`язку представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подано касаційну скаргу,

в якій просить рішення суду першої та постанову суду апеляційної інстанцій скасувати, ухвалити нове судове рішення провідмову у задоволенні позову

АТ «Укрсиббанк».

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що не підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб,

крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Верховним Судом враховано, що Рішенням Конституційного Суду України

від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 у справі щодо гарантування права

на судовий захист у малозначних спорах, визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним) пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до частини четвертої статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду зокрема справ незначної складності

та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність

або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Частиною дев`ятою статті 19 ЦПК України встановлено, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна

дія чи ухвалюється судове рішення.

Згідно із частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Офіційний курс долара станом на 11 грудня 2020 року, за даними Національного банку України, складав 28,0750.

Загальна ціна позову у даній справі становить 294 876,78 грн (10 501,31 * 28,08),

яка станом на 01 січня 2025 року не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028,00*250= 757 000,00 грн).

Згідно із частиною четвертою статті 274 ЦПК України справа не відноситься

до тієї категорії справ, які не можуть бути розглянуті у порядку спрощеного позовного провадження.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та судову практику у цій категорії справ.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності

яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню. Верховний Суд таких випадків також не встановив.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано

на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним

за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року та пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року).

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні

процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції,

а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023, зокрема, визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

У касаційному порядку може бути здійснений перегляд судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанції, проте лише у випадках, визначених Кодексом (абзац четвертий пункту 7.5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023).

Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду

в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок

і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої

та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів

(абзац п`ятий пункту 7.7 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023).

Унормування процесуальних відносин у спосіб визначення в Кодексі підстав

для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами,

що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовчої практики (абзац другий пункту 7.8 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року

№ 10-р(ІІ)/2023).

Припис пункту 2 частини третьої статті 389 Кодексу, що встановлює один

із «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами

першої та апеляційної інстанцій, - визнання справи малозначною - є зрозумілим

за змістом та передбаченим за наслідками застосування. Зазначений припис Кодексу також має правомірну мету - додержання принципу остаточності

судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності

(пункт 7.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України

від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023).

Ураховуючи наведене, оскільки представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2

подав касаційну скаргу на судові рішення у справі, ціна позову в якій не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження не підлягає окремому розгляду клопотання представника заявника про зупинення виконання постанови Харківського апеляційного суду від 16 січня 2025 року.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною дев`ятою статті 19,

пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27 травня 2024 року та постанову Харківського апеляційного суду від 16 січня 2025 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць

Д. Д. Луспеник