Провадження № 2-о/127/748/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2025 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Федчишена С.А.,

при секретарі Підвисоцькій О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась в суд з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати заявника хор ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 . Останнім місцем реєстрації померлої ОСОБА_4 , було АДРЕСА_1 . На день смерті спадкодавця за вказаною адресою зареєстрованих осіб не було, однак проживала дочка- ОСОБА_1 . Після смерті матері відкрилась спадщина, яка складалась із: житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 , який належав їй на підставі свідоцтва про право на спадщину. Заявник є спадкоємцем за законом 1-ї черги після смерті ОСОБА_4 - дочка , що підтверджується копією свідоцтва про народження та свідоцтвом про укладення шлюбу. Також спадкоємцем є батько заявниці, чоловік ОСОБА_4 - ОСОБА_2 . На звернення заявника до нотаріуса стосовно видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, заявнику було відмовлено у зв`язку з тим, що їй необхідно встановити факт прийняття спадщини у судовому порядку. На день смерті матері ОСОБА_4 , а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 , заявник проживала з нею в одній квартирі за адресою АДРЕСА_1 , оскільки мати хворіла та потребувала постійного догляду, що підтверджується довідкою ОСББ «Президентський» , яку додає, а також даний факт буде підтверджено показами свідків. Просить встановити факт спільного проживання заявника в одній квартирі АДРЕСА_3 на день смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 21.10.2024року відкрито провадження по справі.

В судовому засіданні заявник заяву підтримала, просила задовольнити. Заінтересована особа в судовому засіданні заяву визнав, не заперечував щодо її задоволення.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 .

ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 ; копією свідоцтва про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища заявника, серія НОМЕР_3 .

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.07.2012р. ОСОБА_4 є власником цілого житлового будинку з належними будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_2 .

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.10.2012р. ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 0,4746га в межах згідно з планом, розташованої на території Комаровецької сільської ради Барського району Вінницької області.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.10.2012р. ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 0,5403га в межах згідно з планом, розташованої в АДРЕСА_2 .

Згідно листа Барської державної нотаріальної контори Вінницької області спадкова справа до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 заведено не було.

Відповідно до довідки ОСББ «Президентський» № 28 від 13.09.2024 року в будинку АДРЕСА_1 зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , інших зареєстрованих осіб не має.

Згідно довідки ОСББ «Президентський» № 23 від 03.10.2024 року ОСОБА_1 на день смерті матері ОСОБА_4 проживала з нею без реєстрації за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Статтею 1223 ЦК України встановлено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадщину у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Отже для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: проживання однією сім`єю із спадкодавцем; на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Вказані висновки викладено у постанові Верховного Суду від 12 січня 2023 року у справі № 754/6012/21.

Стаття 3 Сімейного кодексу України визначає, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

У постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року в справі № 686/15993/21 зазначено, що згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство.

Таким чином, обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.

Тобто, необхідною умовою встановлення факту постійного проживання заявниці разом зі спадкодавцем і визнання заявниці спадкоємцем є доведеність факту постійного проживання позивача та спадкодавця у одному житловому приміщенні на час відкриття спадщини. При цьому тривалість спільного проживання спадкодавця із спадкоємцем встановлена статтею 1264 ЦК України.

Отже, для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Верховний Суд у постановах від 07 липня 2021 року у справі № 420/370/19, від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17 неодноразово наголошував на необхідності застосування категорії стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у рішенні від 23 серпня 2016 року у справі «Дж. К.» та інші проти Швеції» зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника вимога цього заявника заслуговує довіри».

Достовірність як змістова характеристика доказу свідчить про можливість на підставі такого доказу встановити дійсні обставини справи.

Допустимість доказів характеризується як дотриманням порядку збирання, подання та дослідження таких доказів, так і обов`язковістю підтвердження певних обставин справи визначеними законом засобами доказування.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частин першої та другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Заявниця стверджує, що оскільки проживала постійно зі спадкодавцю, то вважається такою, що прийняла спадщину, що на думку заявниці фактично усуває перешкоди для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом.

Заявником додано лист Барської державної нотаріальної контори Вінницької області №167/01-16 від 25.09.2024 року щодо видачі свідоцтва про право на спадщину, згідно якого нотаріус зазначив, що оскільки ОСОБА_1 не подавала заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, а також не було пред`явлено доказів постійного проживання разом зі спадкодавцем, то для отримання свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно ОСОБА_1 необхідно надати документи, що підтверджують факт прийняття спадщини або відповідне рішення суду про встановлення факту прийняття спадщини або додаткового строку для прийняття спадщини.

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Із роз`яснень, викладених у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», слідує, що, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. А у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

На підтвердження доводів заяви, ОСОБА_1 надала довідку ОСББ «Президентський» № 23 від 03.10.2024року про її проживання без реєстрації із ОСОБА_4 на день її смерті.

Оцінуючи надані заявницею докази в їх сукупності, суд вважає, що такі докази не є достатніми для підтвердження доводів заяви.

У довідці не вказано із якого числа, місяця та року ОСОБА_1 проживала спільно із ОСОБА_4 без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 до смерті останнього.

Суд також зазначає, що вказівка у довідці про факт проживання заявниці без реєстрації не є безумовним доводом, що вона та ОСОБА_4 складали одну сім`ю.

Крім того, допитані в судовому засіданні свідки не показали суду що заявник та ОСОБА_4 вели спільне господарство чи мали спільний бюджет та витрати, навпаки зазначили, що заявник приїжджала лише кожні вихідні до матері, не зазначили про наявність речей заявника у домі ОСОБА_4 .

Дослідивши матеріали по справі, суд дійшов висновку, що заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту проживання із спадкодавцем однією сім`єю. Додані до матеріалів справи як докази довідка №23 від 03.10.2024 року не доводить факту проживання з ОСОБА_4 однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, відповідно до ст. 1264 ЦПК України. Доказів на підтвердження того, що вони разом вели спільне господарство, мали спільний бюджет та витрати відсутні, а тому заява задоволенню не підлягає.

Частиною 7 статті 294 ЦПК України встановлено, що при ухваленні судом рішення в справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

На підставі викладеного керуючись ст. ст. 89, 259, 263-265, 315-316, 319, 200 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17.02.2025року.

ОСОБА_1 , АДРЕСА_4 , ІПН НОМЕР_4 .

ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_5 .

Суддя: