ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2025 року

м. Київ

справа № 522/17542/20

провадження № 61-15998св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - перший заступник керівника Приморської окружної прокуратури міста Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Головне територіальне управління юстиції в Одеській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду у складі колегії суддів: Таварткіладзе О. М.,

Заїкіна А. П., Погорєлової С. О., від 22 жовтня 2024 року, і виходив з такого.

Короткий зміст заявлених позовних вимог та заперечень на них

1. У грудні 2020 року перший заступник керівника Приморської окружної прокуратури міста Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання незаконним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання незаконним свідоцтва, визнання недійсним договору, звільнення земельної ділянки.

2. Свої вимоги прокурор мотивував тим, що 28 жовтня 2010 року між територіальною громадою м. Одеси, в особі Одеської міської ради, та

ТОВ «Берег-Трейд» було укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до умов якого ТОВ «Берег-Трейд» прийняло у строкове платне користування земельну ділянку, площею 3,8121 га, яка знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 , для будівництва 18-поверхового житлового комплексу та благоустрою території.

3. 19 січня 2011 року між ТОВ «Берег-Трейд» та обслуговуючим кооперативом «Граніт» укладений договір, згідно з яким ОК «Граніт» отримав право на ведення робіт по будівництву житлового комплексу за адресою:

АДРЕСА_1 . Право на ведення будівельних робіт надано за винагороду, що складає 3 746, 08 кв. м площі житлових приміщень в об`єкті, а також - 10 % від загальної кількості машино-місць у паркінгу об`єкту.

4. У 2013 році комплекс багатоповерхових житлових будинків з підземними гаражами та вбудованими приміщеннями громадського призначення по

АДРЕСА_1 прийнято в експлуатацію.

5. 16 липня 2015 року орендарем розірвано договір оренди земельної ділянки від 28 жовтня 2010 року та зазначена земельна ділянка, площею 3, 8121 га, передана орендодавцю. Власником земельної ділянки є Одеська міська рада, яка в оренду чи постійне користування спірну земельну ділянку не передавала.

6. Під час здійснення слідчих дій у кримінальному провадженні

№ 0000064 від 20 квітня 2017 року, зареєстрованому за фактом самовільного зайняття земельної ділянки, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 197-1 КК України, встановлено, що відповідачем ОСОБА_2 самовільно зайнято земельну ділянку по АДРЕСА_1 , яка вільна від забудови, під автомобільну стоянку, металеві паркани, шлагбауми та асфальтове покриття.

7. Крім того, встановлено, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 24251886

від 07 вересня 2015 року державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області Калашнік Д. С. зареєстроване право власності на машино-місце № НОМЕР_1 , як на об`єкт нерухомості, розташований у будинку

АДРЕСА_1 , яке, однак не перебуває у житловому будинку, не було побудовано, як об`єкт нерухомості, а розташоване на земельній ділянці, без чіткого визначення її меж, присвоєння кадастрового номеру, тощо.

8. Прокурор вважав, що державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області Калашнік Д. С. прийнято рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень

№ 24251886 від 07 вересня 2015 року, а Реєстраційною службою Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2 видано свідоцтво № НОМЕР_2 від 10 вересня 2015 року про право власності на спірний об`єкт з порушенням вимог чинного законодавства.

9. Вказував, що незважаючи на те, що право власності за

ОСОБА_2 було зареєстровано незаконно, останній на підставі договору купівлі-продажу № 79 від 12 січня 2018 року продав зазначений вище об`єкт на користь ОСОБА_1 , та право власності за нею було зареєстровано 12 січня 2018 року (номер запису № 24366454).

10. З посиланням на положення статей 203, 215, 228 Цивільного кодексу України, зважаючи на те, що ОСОБА_2 набув право власності на об`єкт, який не може бути зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а право власності інших осіб за угодами є похідним від законності набування права власності первісним власником, прокурор вважав, що наявні підстави для визнання договору купівлі-продажу недійсним.

11. Оскільки земельна ділянка, на якій розташований спірний об`єкт, є власність Одеської міської ради, прокурор вважав, що наявні підстави для зобов`язання відповідачки звільнити її.

12. З урахуванням викладеного, прокурор просив:

- визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстрова Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області Калашнік Д. С. (індексний номер № 24251886 від 07 вересня 2015 року), на підставі якого за ОСОБА_2 зареєстроване право власності на об`єкт нерухомого майна - машино-місце № НОМЕР_1 площею 15 кв. м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати незаконним свідоцтво про право власності, серія та номер: НОМЕР_2 , видане 10 вересня 2015 року Реєстраційною службою Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2 на об`єкт нерухомого майна - машино-місце № НОМЕР_1 площею 15 кв. м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

- скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис

№ 11111108 про право власності ОСОБА_2 на об`єкт нерухомого майна, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу № 79 від 12 січня 2018 року машино-місця № НОМЕР_1 площею 15 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ;

- скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис

№ 24366454 про право власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати ОСОБА_1 звільнити земельну ділянку площею 15 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (машино-місце № НОМЕР_1 );

- встановити порядок виконання рішення, відповідно до якого це рішення суду є підставою для припинення права власності ОСОБА_1 та

ОСОБА_2 на об`єкт нерухомого майна № 01, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно.

Основний зміст та мотиви рішення суду першої інстанції

13. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси у складі судді Домусчі Л. В. від 08 липня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

14. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що прокурором не доведено, що машино-місця власників в ОК «Шлях», зокрема спірне машино-місце № НОМЕР_1 , не входять до комплексу багатоквартирних будівель та не розташовані на прибудинковій територій, яка обслуговується ОК «Граніт». Прокурором не надавалися докази, що спірне машино-місце № НОМЕР_1 (та інші) незаконно збудоване ОК «Граніт». Обставини будівництва комплексу багатоквартирних будівель за вказаною адресою, введення цього комплексу до експлуатації та наявності незаконно збудованого нерухомого майна ОК «Граніт», а також правомірності правовідносин з внесення пайового внеску, як інвестування відповідачем ОСОБА_2 у будівництво саме машино-місць, зокрема спірного машино-місця під № НОМЕР_1 , не входять до предмету доказування по справі, а ОК «Граніт» не залучено до участі у справі.

15. Також місцевим судом наголошено, що державному реєстратору речових прав на нерухоме майно відповідачем ОСОБА_2 надано повний пакет документів, визначений чинним законодавством України та необхідний для прийняття державним реєстратором рішення відносно об`єкта нерухомого майна, на підставі яких і внесено запис про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно. Прокурором не обґрунтовано та не надано доказів наявності підстав для зупинення реєстратором розгляду заяви або підстав для відмови у проведенні державної реєстрації. Договір про порядок викупу паю машино-місця № 800/M від 18 серпня 2015 року, як юридичний факт, передбачений законом і необхідний для виникнення права власності, який став підставою для проведення державної реєстрації права власності за ОСОБА_2 , ніким не оспорений, не визнаний судом недійсним. Твердження прокурора про те, що ОСОБА_2 мав знати, що спірне машино-місце розташоване не у будівлі, а на вільній від забудови земельній ділянці, і зазначена обставина не перевірена органом державної реєстрації, не може слугувати підставою для визнання такої реєстрації незаконною.

16. Прокурор не зазначив, яким актам цивільного законодавства суперечить прийняте рішення про державну реєстрацію прав, що є підставою для визнання його скасування. Прокурор не оспорив сам правочин, який став підставою для реєстрації права власності. Позовна вимога про скасування рішення державного реєстратора визнана неефективним способом захисту права. Одночасно не заявлена вимога про припинення відповідного речового права, зареєстрованого за відповідачем.

17. Прокурор не довів наявності у продавця ОСОБА_2 і покупця ОСОБА_1 мети щодо настання будь-яких неправомірних наслідків при укладенні договору купівлі-продажу спірного машино-місця № НОМЕР_1, стороною якого не була Одеська міська рада. Прокурором не доведено самовільного зайняття земельної ділянки площею 15 кв. м з точними її параметрами як частини земної поверхні (розташування, площа, межі, конфігурація).

Основний зміст та мотиви постанови суду апеляційної інстанції

18. Постановою Одеського апеляційного суду від 22 жовтня 2024 року апеляційну скаргу задоволено частково. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 липня 2021 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов першого заступника керівника Одеської місцевої прокуратури № 3 в інтересах держави в особі Одеської міської ради задоволено частково.

19. Визнано незаконним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області Калашнік Д. С. від 07 вересня 2015 року, індексний номер № 24251886, на підставі якого за ОСОБА_2 зареєстроване право власності на об`єкт нерухомого майна - машино-місце № НОМЕР_1 площею 15 кв. м, розташоване за адресою:

АДРЕСА_1 . Визнано незаконним свідоцтво про право власності, видане 10 вересня 2015 року, серія та номер: НОМЕР_2, реєстраційною службою Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області Могильнікову В. Д. на об`єкт нерухомого майна - машино-місце № НОМЕР_1 площею 15 кв. м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

21. Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 12 січня 2018 року № 79 машино-місця № НОМЕР_1 площею 15 кв. м, розташованого за адресою:

АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

22. Зобов`язано ОСОБА_1 звільнити земельну ділянку площею 15 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , (машино-місце № НОМЕР_1 ).

23. У задоволенні решти вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

24. Постанова апеляційного суду мотивована тим, що спірне машино-місце не є об`єктом нерухомого майна, не наділене індивідуальними ознаками, а тому не може бути об`єктом цивільних прав та не підлягає державній реєстрації. Спірне машино-місце не знаходиться в будинку, як це передбачено умовами договору про викуп паю, а розташоване на земельній ділянці, поза межами будинку, яка належить Одеській міській раді і нікому у користування не виділялася. Відсутні відомості про присвоєння кадастрового номеру та адреси, отже реєстратор мав відмовити у видачі свідоцтва про право власності та у проведенні реєстрації права щодо такого майна, як нерухомого. Прокурором доведено, що державну реєстрацію права власності на спірне машино-місце, як об`єкт нерухомого майна, проведено з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки фактично машино-місце розташоване не у будівлі, а на вільній від забудови земельній ділянці, яка належить територіальній громаді і нікому у користування не виділялася. Фактично спірне машино-місце перебуває на вільній від забудови земельній ділянці, яка не має кадастрового номеру, її межі не встановлені в установленому законом порядку, відомості щодо неї не внесені до Державного земельного кадастру, фундаменту, стін, покрівлі, об`єкт не містить.

25. Встановивши, що ОСОБА_2 до заяви про реєстрацію права власності на машино-місце, яке не перебуває в будинку, додав документи, що не свідчать про законність підстав для набуття ним права на зазначену земельну ділянку, державний реєстратор зобов`язаний був відмовити у державній реєстрації. Разом з тим, незважаючи на те, що право власності за ОСОБА_2 зареєстроване без достатніх правових підстав, останній на підставі договору купівлі-продажу № 79 від 12 січня 2018 року продав зазначений об`єкт ОСОБА_1 . Оскільки ОСОБА_2 набув право власності на машино-місце, яке розташоване на земельній ділянці територіальної громади Одеської міської ради незаконно, то укладений ним договір купівлі-продажу є недійсним.

26. Необхідність звернення до суду з позовом в інтересах Одеської міської ради прокурор обґрунтував порушенням прав міської ради як власника земельної ділянки, на якій розміщено машино-місце, яке за рішенням державного реєстратора відповідач набув у власність. З огляду на обставини цієї справи, посилання районного суду на неправильно обраний прокурором спосіб захисту порушених прав та відсутність правових підстав для застосування приписів статті 212 Земельного кодексу України не ґрунтуються на вимогах закону.

27. Зобов`язання ОСОБА_1 звільнити спірну земельну ділянку не порушуватиме принцип пропорційності втручання у право мирного володіння майном.

Узагальнені доводи касаційної скарги

28. 28 листопада 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Одеського апеляційного суду від 22 жовтня 2024 року, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 липня 2021 року залишити без змін.

29. Підставами касаційного оскарження вказаної постанови апеляційного суду заявниця зазначає неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, посилаючись на те, що апеляційний суд застосував норми права без врахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду України від 30 листопада 2016 року у справі № 910/31110/15, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц, від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16,

від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 06 лютого 2019 року у справі № 826/19262/16, від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17, від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18, від 11 лютого 2020 року у справі № 922/614/19, від 07 квітня 2020 року у справі № 916/2791/13, від 29 вересня 2020 року у справі № 378/596/16-ц, від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20, від 15 листопада 2023 року у справі № 916/1174/22, у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 16 жовтня 2020 року у справі № 910/12787/17, у постановах Верховного Суду від 11 квітня 2019 року у справі № 301/854/17, від 11 жовтня 2019 року у справі № 812/1408/16, від 04 грудня 2019 року у справі № 766/8113/17, від 12 вересня 2020 року у справі № 761/42332/17, від 09 грудня 2020 року у справі № 922/476/20, від 29 червня 2022 року у справі № 753/7478/18, від 21 грудня 2022 року у справі № 263/18985/19, від 10 травня 2023 року у справі № 201/2760/20, від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21, від 31 жовтня 2024 року у справі № 760/10777/22, від 31 жовтня 2024 року у справі № 619/6002/21 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України), а також вказує, що апеляційний суд не дослідив зібрані у справі докази та не надав їм належної правової оцінки. Крім того, посилається на те, що суд апеляційної інстанції прийняв рішення, яке впливає на права та обов`язки ОК «Граніт», який не залучено до участі у справі (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

30. Заявниця вважає, що Одеським апеляційним судом не прийнято до уваги, що встановити та надати оцінку місцю розташування машино-місць з № НОМЕР_3 по № НОМЕР_4 за умовами договору, а відповідно земельної ділянки, на якій вони розташовані, не видається за можливе. Відповідач ОСОБА_2 не здійснював будівництва, не займав відповідної земельної ділянки під машино-місця. Первинне право власності у ОСОБА_2 виникло на підставі договору про викуп паю машино-місця № 800/м від 18 серпня 2015 року, який не оспорений. Оцінка вказаного договору не входила до предмету доказування.

31. Зазначає, що судом апеляційної інстанції не прийнято до уваги, що прокурором обрано неналежний спосіб захисту та пред`явлено позов до неналежних відповідачів, у тому числі до державного реєстратора. Державна реєстрація визначає лише момент, з якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності.

32. Згідно з доводами касаційної скарги, суд першої інстанції зробив правильні висновки про те, що державному реєстратору речових прав на нерухоме майно відповідачем ОСОБА_2 було надано повний пакет документів, визначений чинним законодавством України та необхідний для прийняття державним реєстратором рішення відносно об`єкта нерухомого майна - машино-місця № НОМЕР_1, на підставі яких і внесено запис про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно. Прокурором не обґрунтовано та не надано доказів наявності підстав для зупинення реєстратором розгляду заяви, для відмови у проведенні державної реєстрації, які визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Пред`явлення позову до неналежного позивача є самостійною підставою для відмови у позові.

33. Заявниця вказує, що Одеська міська рада, як колегіальний орган, у передбаченому законом порядку (на сесії) не вбачала незаконності у подальшому використанні вказаних земельних ділянок, на яких розташована автостоянка кооперативу, у разі затвердження розробленої землевпорядної документації та не встановила будь-яких порушень прав громади міста на час прийняття рішення. Прокурором не зазначено яким актам цивільного законодавства суперечить прийняте рішення про державну реєстрацію прав.

34. У цій справі прокурором заявлено негаторний позов, відповідно умовою задоволення позовних вимог є саме встановлення протиправних дій відповідачів. Однак, при вирішенні спору апеляційним судом не встановлено жодних протиправних дій відповідачів. Заявниця зазначає, що вона є добросовісним набувачем спірного об`єкту нерухомого майна.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

35. Ухвалою Верховного Суду від 24 грудня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі № 522/17542/20.

36. Ухвалою Верховного Суду від 05 лютого 2025року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Зміст відзиву на касаційну скаргу

37. У поданому відзиві на касаційну скаргу перший заступник керівника Приморської окружної прокуратури міста Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради посилається на те, що доводи касаційної скарги не спростовують правильної по суті постанови апеляційного суду, а тому касаційна скарга до задоволення не підлягає. Вказує, що предметом договору № 800/м від 18 серпня 2015 року є неіснуюче майно (права на нього) - пайова участь у будівництві багатоквартирного жилого будинку по АДРЕСА_1 . Машино-місця, зазначені у договорі, не перебувають у будинку, а розташовані на вільній від забудови земельній ділянці, власником якої є Одеська міська рада.

38. Прокурор зазначає, що нікчемний правочин не створює інших наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Саме тому прокурором оскаржено незаконну реєстрацію спірного машино-місця, свідоцтво про право власності та подальша угода, які вже є наслідком укладення нікчемного правочину та породжують певні права (користування земельною ділянкою, розпорядження нею без волі її власника - Одеської міської ради). Обраний спосіб захисту порушених прав міської ради вважає ефективним та таким, що призведе до відновлення порушених прав.

39. Спір у позивача виник саме з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 щодо законності набуття ними права власності на земельну ділянку та правомірності дій останніх щодо реєстрації за ними такого права, тому належними відповідачами будуть саме вони.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

40. 28 жовтня 2010 року між територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради (Орендодавець) та ТОВ «Берег-Трейд» (орендар) було укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до умов якого

ТОВ «Берег-Трейд» прийняло у строкове платне користування земельну ділянку площею 3,8121 га, що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 , для будівництва 18-поверхового житлового комплексу та благоустрою території. Договір посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н. Ю. за реєстровим № 4004.

41. 19 січня 2011 року між ТОВ «Берег-Трейд» та ОК «Граніт» укладений договір, згідно з яким ОК «Граніт» отримав право на ведення робіт по будівництву житлового комплексу за адресою:

АДРЕСА_1 .

42. У 2013 році комплекс багатоповерхових житлових будинків з підземними гаражами та вбудованими приміщеннями громадського призначення по

АДРЕСА_1 прийнято в експлуатацію.

43. 16 липня 2015 року орендарем ТОВ «Берег-Трейд» розірвано договір оренди земельної ділянки від 28 жовтня 2010 року та зазначена земельна ділянка площею 3,8121 га передана орендодавцю на підставі заяви генерального директора ТОВ «Берег-Трейд» Сурманідзе Г. Т. на ім`я голови Одеської міської ради Труханова Г. Л. за вих. № 16/07 від 16 липня 2015 року.

44. У подальшому Одеська міська рада в оренду чи постійне користування спірну земельну ділянку не передавала.

45. У ході проведення слідчих дій у кримінальному провадженні

№ 0000064 від 20 квітня 2017 року, зареєстрованому за фактом самовільного зайняття земельної ділянки, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 197-1 КК України, встановлено, що ОСОБА_2 самовільно зайнято вільну від забудови земельну ділянку, орієнтованою площею 0,3838 га, яка розташована поблизу будинку за адресою: АДРЕСА_1, під автомобільну стоянку, металеві паркани, шлагбауми та асфальтове покриття.

46. Крім того, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 24251886 від 07 вересня 2015 року державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області Калашніка Д. С. зареєстроване право власності на машино-місце № НОМЕР_1 , як на об`єкт нерухомості, розташований у будинку

АДРЕСА_1 .

47. Підставою для державної реєстрації права власності машино-місця № НОМЕР_1 стало свідоцтво про право власності, серія та номер НОМЕР_2 , видане

10 вересня 2015 року Реєстраційною службою Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області.

48. Вказане свідоцтво було видане ОСОБА_2 на підставі договору про викуп паю на машино-місце та акту приймання-передачі машино-місця.

49. Однак, за умовами договору про порядок викупу паю на машино-місце від 18 серпня 2015 року, укладеного між ОК «Граніт» в особі його голови ОСОБА_2. та пайщиком ОСОБА_2 , кооператив зобов`язується по закінченню будівництва та отримання сертифікату відповідності передати пайщику розташовані в будинку за адресою АДРЕСА_1 , машино-місця з № 140 по 285 номеру та документи, необхідні для оформлення права власності на машино-місця.

50. Істотною умовою укладеного сторонами договору про викуп паю є передача забудовником у власність пайщика машино-місць, розташованих у будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

51. Відповідно до висновку експерта судової земельно-технічної та земельно-оціночної експертизи № 17-2694/2695 від 26 лютого 2019 року, проведеної в межах кримінального провадження № 0000062 від 20 квітня

2017 року, у результаті зіставлення геодезичних даних на ПК, які містяться у технічній документації із землеустрою та технічних звітах на земельні ділянки ТОВ «Берег-Трейд» кадастровий номер :43:001:0013 площею

3,8121 га, під автостоянкою площею 0,3838 га, встановлено, що фактичні межі земельної ділянки площею 0,3838 га під автостоянкою та розташовані на ній навіси не входять в межі земельної ділянки ТОВ «Берег-Трейд» кадастровий номер :43:001:0013 площею 3,8121 га та повністю знаходяться за її межами.

52. Також відповідно до листа Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 16 вересня 2018 року № 01-12/1744/1вих, даних Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (лист від 17 жовтня 2017 року № 0119/2491-09-01), даних Головного управління Держгеокадастру в Одеській області (лист від 07 серпня 2019 року № 10-15-0.4-7059/2-19) вказане машино-місце не перебуває у житловому будинку, не було побудовано, як об`єкт нерухомості (відсутній фундамент, стіни, покрівля), а розташоване на земельній ділянці без чіткого визначення її меж, присвоєння кадастрового номеру, тощо.

53. 07 грудня 2016 року Одеська міська рада прийняла рішення № 1527-VІІ «Про надання дозволу обслуговуючому кооперативу «Шлях» на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, загальною орієнтовною площею 0,6886 га, для влаштування, експлуатації та обслуговування автостоянки, та земельної ділянки, орієнтовною площею 0,0222 га, для експлуатації та обслуговування автомийки, за адресою: АДРЕСА_1 ». Вказаним рішенням зобов`язано ОК «Шлях» після формування земельної ділянки надати до виконавчого органу Одеської міської ради розроблений та погоджений у встановленому законодавством порядку проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки та витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

54. Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

55. Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьоюстатті 411 цього Кодексу.

56. Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

57. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

58. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та друга статті 5 ЦПК України).

59. Частиною першою статті 14 Конституції України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

60. Відповідно до частин першої-третьої статті 78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

61. Згідно зі статтею 80 ЗК України до суб`єктів права власності на землю відносяться територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

62. Землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування (стаття 83 ЗК України).

63. Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування регламентований статтею 123 ЗК України.

64. Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

65. У пункті 1 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» зазначено, що право власності на нерухоме майно підлягає обов`язковій державній реєстрації.

66. Відповідно до частини першої статті 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

67. У частині восьмій статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

68. Згідно з пунктом 50 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868, який був чинним на час первинної реєстрації права власності, у разі проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудований або реконструйований об`єкт нерухомого майна, будівництво якого здійснювалося із залученням коштів фізичних та юридичних осіб, у результаті діяльності житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу заінтересованою особою є інвестор (особа, що придбала майнові права), член відповідного кооперативу.

69. Для проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва на новозбудований або реконструйований об`єкт нерухомого майна, будівництво якого здійснювалося із залученням коштів фізичних та юридичних осіб, заявник подає документ, що підтверджує набуття у власність особою закріпленого за нею об`єкта будівництва, передбачений законодавством (інвестиційний договір, договір про пайову участь, договір купівлі-продажу майнових прав тощо).

70. Відповідно до статті 2 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» об`єкт інвестування - це квартира або приміщення соціально-побутового призначення (вбудовані в житлові будинки або окремо розташовані нежитлові приміщення, гаражний бокс, машино-місце тощо) в об`єкті будівництва, яке після завершення будівництва стає окремим майном.

71. Машино-місце (на автостоянці або в гаражі) - це площа, необхідна для встановлення одного автомобіля, що складається із площі горизонтальної проекції нерухомого екіпажа з додаванням розривів наближення (захисних зон) до сусідніх екіпажів або будь-яких перешкод (ДБН В.2.3-15:2007. Автостоянки і гаражі для легкових автомобілів).

72. Статтею 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» визначено, що самовільне зайняття земельної ділянки - це будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

73. Відповідно до частин першої, третьої статті 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

74. Згідно з частинами другою, третьою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

75. Велика Палата Верховного Суду у пункті 4.17 постанови від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 вказала, що державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації.

76. Отже, при дослідженні судом обставин існування в особи права власності на нерухомість необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

77. У цій справі судами встановлено, що машино-місце, яке є предметом спору, не перебуває у житловому будинку по АДРЕСА_1 , воно не було побудоване, як об`єкт нерухомості, а розташоване на земельній ділянці без чіткого визначення її меж, присвоєння кадастрового номеру тощо.

78. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

79. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

80. Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши, що земельна ділянка на

АДРЕСА_1 уповноваженим на те органом місцевого самоврядування не надавалась у користування ОСОБА_2 , об`єкти нерухомого майна на цій земельній ділянці не будувалися, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про самовільне зайняття спірної земельної ділянки.

81. На час розгляду справи Одеська міська рада не передавала земельну ділянку у користування або власність ані ОК «Граніт», ані ОК «Шлях».

82. Встановивши, що ОСОБА_2 не набув у передбаченому законом порядку право власності на спірне машино-місце, до заяви про реєстрацію права власності на машино-місце, яке розташоване поза межами виділеної для будівництва багатоквартирного житлового будинку земельної ділянки, додав документи, що не свідчать про законність підстав для набуття права на земельну ділянку, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визнання рішення про державну реєстрацію права власності на спірне машино-місце незаконним та його скасування.

83. Подібні висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 16 липня 2024 року у справі № 522/17696/20 (провадження № 61-13074св22),

від 25 жовтня 2024 року у справі № 522/11302/20 (провадження

№ 61-13139св22).

84. Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений статтею 16 ЦК України.

85. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

86. Особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором.

87. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Це право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Вимога захисту цивільного права чи інтересу має забезпечити їх поновлення, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі отримання відповідного відшкодування.

88. Подібний висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 378/596/16-ц.

89. Необхідність звернення до суду з позовом в інтересах Одеської міської ради прокурор обґрунтував порушенням прав міської ради як власника земельної ділянки, на якій розміщено машино-місце, право власності на яке на час вирішення спору зареєстроване за ОСОБА_1 .

90. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц зазначила, що серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна із чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України). Вказані способи захисту порушеного права можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.

91. Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його із чужого незаконного володіння.

92. Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод у користуванні чи розпорядженні майном. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.

93. Визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є наявність або відсутність в особи права володіння майном на момент звернення з позовом до суду.

94. Власник земельної ділянки може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини, та вимагаючи повернути таку ділянку.

95. На негаторний позов не поширюються вимоги щодо позовної давності.

96. Право власності на машино-місце за відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано за відсутності правових підстав.

97. Спірна земельна ділянка не вибула з комунальної власності, отже прокурор обрав належний спосіб захисту права, зокрема шляхом звільнення земельної ділянки, який можна заявити упродовж усього часу тривалості порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки.

98. Встановлено, що ОСОБА_2 не є і ніколи не був власником та користувачем спірної земельної ділянки, самовільно зайняв земельну ділянку, яка належить Одеській міській раді під автостоянку, розмістив на ній машино-місця та за відсутності достатніх правустановчих документів зареєстрував за собою право власності на машино-місця як на об`єкт нерухомого майна, який в дійсності таким не являється, та відчужив його на користь ОСОБА_1 .

99. Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції).

100. Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право.

101. Втручання держави у право мирного володіння майном повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними.

102. Якщо можливість втручання у право мирного володіння майном передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів чи штрафів.

103. Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно .

104. Право територіальної громади на усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, яка самовільно зайнята фізичними особами, передбачене у чинному законодавстві України. Відповідні приписи закону є доступними, чіткими та передбачуваними.

105. Звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки переслідує легітимну мету контролю за використанням комунального майна відповідно до загальних інтересів територіальної громади.

106. Враховуючи встановленні у справі обставини, зокрема вчинення ОСОБА_2 дій щодо самовільного зайняття земельної ділянки, без відповідного на те дозволу міської ради, слід погодитися з судом апеляційної інстанції, що зобов`язання звільнити спірну земельну ділянку відповідачку ОСОБА_1 не порушуватиме принцип пропорційності втручання у право мирного володіння майном.

107. ОСОБА_1 не була позбавлена можливості перед придбанням спірної земельної ділянки (парко-місця) дослідити питання законності набуття у власність ОСОБА_2 відчужуваного парко-місця, яке офіційно не будувалося. У цьому випадку інтереси територіальної громади, яка не вчиняла дій з розпорядження земельною ділянкою, переважать особисті інтереси ОСОБА_1 , яка, зокрема, не позбавлена звернутися з відповідним позовом до ОСОБА_2 про відшкодування вартості придбаного нею (за 9 730 грн) парко-місця.

108. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявниці по суті спору та їх відображення в оскарженій постанові апеляційного суду (з урахуванням доводів касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження), питання вмотивованості висновків суду апеляційної інстанції, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка розглядається, апеляційним судом сторонам спору надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних правовідносин, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих висновків судів попередніх інстанцій.

109. Колегія суддів, надаючи оцінку судовому рішенню апеляційного суду на предмет його законності у межах доводів касаційної скарги, погоджується з висновками суду апеляційної інстанції. За встановлених у цій справі обставин апеляційний суд правильно застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та дійшов цілком обґрунтованих висновків про часткове задоволення позовних вимог.

110. Висновки апеляційного суду не суперечать висновкам Верховного Суду України, Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду, на які заявниця послалася в обґрунтування доводів касаційної скарги.

111. Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Постанову Одеського апеляційного суду від 22 жовтня 2024 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников
Судді О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара
В. В. Шипович