Справа № 299/5607/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 лютого 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Фазикош Г.В., Собослоя Г.Г.

за участю секретаря судового засідання: Савинець В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 11 квітня 2024 року, ухвалене суддею Бак М.Д., у справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості

встановив:

У серпні 2023 року АТ «Універсал Банк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості.

Позов мотивує тим, що 31.08.2007 року між ВАТ «Універсал Банк», найменування якого 08.07.2009 року змінено на ПАТ «Універсал Банк», 28.12.2018 року - на АТ «Універсал Банк», та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №06/1576К-07, згідно якого кредитор надав позичальнику кредит в сумі 15 000 доларів США. Відповідач ОСОБА_2 виступає поручителем за кредитним договором. Відповідач ОСОБА_1 не виконував зобов`язання за кредитним договором, в результаті цього утворилася заборгованість.

03.03.2010 року Виноградівським районним судом Закарпатської області ухвалено рішення у справі № 2-438/10, яким стягнуто з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість в сумі 141 206,47 грн за згаданим кредитним договором.

Факт укладення кредитного договору між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 , отримання ним коштів за даним договором, факт укладення поруки та іпотеки, факт порушення кредитного договору, що потягло за собою набуття АТ «Універсал Банк» права достроково вимагати повернення усієї суми кредиту та нарахованих відсотків підтверджується рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 03.03.2010 у справі № 2-438/10, а тому на підставі ч. 5 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають.

На підставі положень статті 625 Цивільного кодексу України з відповідачів підлягають стягненню на користь позивача три проценти річних від простроченої суми, сума яких станом на 12.01.2023 року становить 40 928,80 грн.

Рішенням Виноградівського районного суду від 11 квітня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Суд мотивував своє рішення тим, що долучені до позовної заяви копії документів не засвідчено належним чином, оскільки у відмітках про засвідчення не вказано власне ім`я, прізвище, посаду особи, яка засвідчила копії, тому такі не виступають допустимими доказами.

Не погоджуючись з рішенням Матьковський Р.Е., який діє в інтересах АТ «Універсал Банк» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги АТ «Універсал Банк» задовольнити у повному обсязі.

Вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та таким, що ухвалено за невідповідності фактичним обставинам справи з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В своїх доводах посилається на те, що позивач звертався до тих самих відповідачів з тим самим предметом та підстав 17.03.2023, однак суд ухвалою від 23.03.2023 повернув позовну заяву позивачу з підстав не підписання долучених копій документів уповноваженою на представництво інтересів банку особою.

В даній справі, позивач подав позовну заяву, яка ухвалою від 22.08.2023 залишена без руху для подання виправленої позовної заяви та належним чином засвідчених копій документів.

В ухвалі від 15.03.2024 Виноградівський районний роз`яснив право позивачу подати належним чином засвідчені копії документів.

На виконання вищезазначеної ухвали позивач надіслав копії належним чином засвідчених документів, однак рішення в даній справі було ухвалено на підставі наявних у справі матеріалів.

Зазначає, що суд ухвалюючи оскаржуване рішення вдався до надмірного формалізму, оскільки надані позивачем документи були засвідчені належним чином, копії рішення суду, ухвали, виконавчих документів були наявні в суді, оскільки така справа розглядалась Виноградівським районним судом.

На думку позивача, в матеріалах справи наявні всі достатні та допустимі докази на підставі яких можна розглянути справу та задовольнити позовні вимоги.

У дане судове засідання учасники справи не з`явились. Від відповідача ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Згідно рекомендованого повідомлення з відміткою про вручення від 06.09.2024 ОСОБА_2 належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи.

Представник позивача ОСОБА_3 повідомлений належним чином про що свідчать наявні в матеріалах справи довідки від 05.07.2024 про доставку повістки на електронну пошту та в додаток «Viber»(а.с.89-90).

Оскільки сторони по справі у судове засідання не з`явилися, а матеріалів справи достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, то суд вважає, що таку слід вирішити по суті(Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.10.2024 у справі №752/8103/13-ц).

Враховуючи зазначене та керуючись нормою ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів дійшла до думки, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає задоволенню, виходячи з наступних доводів.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З приписів ст. 76, ст. 77, ч.ч. 1, 2, ст.ст. 78, 79, 80, ст. 81 ч.ч. 1, 4 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 31.08.2007 року між ВАТ «Універсал Банк», найменування якого 08.07.2009 року змінено на ПАТ «Універсал Банк», 28.12.2018 року - на АТ "Універсал Банк", та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 06/1576К-07, згідно якого кредитор надав позичальнику кредит в сумі 15 000 доларів США. Відповідач ОСОБА_2 виступає поручителем за кредитним договором. Відповідач ОСОБА_1 не виконував зобов`язання за кредитним договором, в результаті чого утворилася заборгованість.

Рішенням Виноградівського районного суду від 03.03.2010 у справі № 2-438/10 стягнуто з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ВАТ «Універсал Банк» заборгованість в сумі 141 206,47 грн згідно кредитного договору № 06/1576К-07 від 31.08.2007 та судові витрати у сумі 1 533 грн.

03.03.2010 Виноградівським районним судом Закарпатської області видано виконавчий лист у справі № 2-438/10 щодо стягнення з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ВАТ «Універсал Банк» заборгованість в сумі 141 206,47 грн згідно кредитного договору № 06/1576К-07 від 31.08.2007 та судові витрати у сумі 1 533 грн.

Згідно розрахунку до позовної заяви про стягнення заборгованості, втрат від інфляційних процесів та трьох процентів річних на загальну суму 264 790,33 грн, сума трьох процентів річних станом на 12.01.2023 становить 40 928,80 гривень.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 525 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання.

Так, частиною другою статті 625 ЦК України передбачено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання.

У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду) (Постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі N 355/385/17 (провадження N 61-30435сво18)).

Позивач в своїй апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції вдався до надмірного формалізму, оскільки подаючи позов представник позивача подав такий із належним чином завіреними копіями документів. Навіть після того, як 22.08.2023 позивачу залишеного його позовну заяву без руху для усунення недоліків, ОСОБА_3 подав 14.09.2023 заяву про усунення недоліків разом з виправленою позовною заявою.

Вказує, що ухвалою від 15.03.2024 суд першої інстанції вказав на наявні недоліки із оформленням копій документів, які 12.04.2024 були усунуті позивачем, однак суд не взяв такі до уваги та прийняв рішення на основі наявних у справі матеріалах.

Апеляційний суд погоджується з позицією представника АТ «Універсал Банк» з огляду на наступне.

Ухвалою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 22.08.2023 подану позовну заяву залишено без руху у зв`язку з тим, що позовну заяву подано без дотримання вимог ст. 175 та 177 ЦПК України, оскільки в позові були відсутні відомості про представника позивача, не зазначений його РНОКПП, тощо.

На виконання вимог ухвали суду ОСОБА_3 подав заяву від 14.09.2023 про усунення недоліків та копію виправленої позовної заяви.

В ухвалі Виноградівського районного суду Закарпатської області від 15.03.2024 суд роз`яснив позивачеві право подати копії документів, завірених належним чином.

Дану ухвалу доставлено в електронний кабінет АТ «Універсал Банк» згідно довідки про доставку електронного документу від 19.03.2024(а.с.44).

В рішенні Виноградівського районного суду Закарпатської області від 11.04.2024 суд зазначає, що в ухвалі від 15.03.2024 роз`яснив позивачеві право подати копії наступних документів: копію ухвали Виноградівського районного суду Закарпатської області від 23.03.2023 року, постановленої у справі № 299/1787/23 за позовом АТ "Універсал Банк" до Особи 1, Особи 2 про стягнення грошових коштів, виготовлену з Єдиного державного реєстру судових рішень; 2) копії двох виконавчих листів від 08.02.2011 року, виданих Виноградівським районним судом Закарпатської області у справі № 2-438/10 на підставі рішення суду від 03.03.2010 року; 3) копію розрахунку 3 % річних позичальника ОСОБА_1 від 12.01.2023 року, виданого АТ "Універсал Банк"; 4) копію листа АТ "Універсал Банк" від 23.01.2019 року № 920 з приводу того, що рішенням позачергових Загальних Зборів Акціонерів від 31.10.2018 року змінено тип акціонерного товариства з публічного на приватне, державну реєстрацію змін проведено 28.12.2018 року, найменування товариства після змін - Акціонерне товариство "Універсал Банк".

Оскільки, позивачем не надано належним чином завірених копій даних документів, то суд не взяв їх до уваги на підставі ст. 78 ЦПК України, оскільки такі були отримані з порушенням порядку встановленого законом.

Суд посилається на статті 95, 100 ЦПК України та ДСТУ 4163:2020 «Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів» та вказав, що надані копії документів не містять у відмітках: власне ім`я, прізвище, посаду особи, яка засвідчила копії, тому такі не виступають допустимими доказами.

Детальний аналіз доданих копій документів позивачем при поданні позовної заяви дійсно дає підстави вважати, що такі не відповідають вимогам законодавства.

Однак, ОСОБА_3 подав виправлені докази суду першої інстанції 12.04.2024, тобто один день після ухвалення оскаржуваного ним рішення суду. Дані копії засвідчені належним чином, зокрема: прошиті та містять власне ім`я прізвище та посаду особи, яка засвідчила копії.

Про ухвалу Виноградівського районного суду Закарпатської області від 15.03.2024 представник позивача дізнався за допомогою ЄДРСР та направив належним чином завірені та оформлені копії таких суду невідкладно.

Серед поданих доказів містяться такі, які є у вільному доступі в ЄДРСР, а також повинні бути в наявності в суду, оскільки такий розглядав судові справи, зокрема: 1) ухвала Виноградівського районного суду Закарпатської області від 23.03.2023 року, постановленої у справі № 299/1787/23 за позовом АТ "Універсал Банк" до Особи 1, Особи 2 про стягнення грошових коштів, виготовлену з Єдиного державного реєстру судових рішень; 2) виконавчі листи від 08.02.2011 року, видані Виноградівським районним судом Закарпатської області у справі № 2-438/10 на підставі рішення суду від 03.03.2010 року.

Тобто, слід констатувати, що суд першої інстанції вдався до надмірного формалізму та поставив правовий формалізм вище, ніж доступ до правосуддя та обмежив позивача в можливості захистити порушені права.

Зокрема, в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 16.03.2023 у справі №400/4409/21 виснував, що основними правилами (підходами) до відмежування формалізму від надмірного формалізму є: 1) суть, за загальним правилом, переважає над формою; 2) до вирішення публічно-правових спорів, за загальним правилом, є незастосовними підходи кримінального процесу або процесу притягнення фізичної особи до адміністративної відповідальності, у частині оцінки процедурних порушень; 3) процедурні порушення суб`єкта владних повноважень, рішення (дії, бездіяльність) якого оцінюються судом, не можуть легалізувати сутнісні порушення суб`єкта приватного права (порушення з боку одного суб`єкта не можуть легалізувати порушення з боку іншого суб`єкта); 4) процедура вторинна якщо рішення суб`єкта владних повноважень: відповідає визначеним законом завдання (функціям) такого суб`єкта; має легітимну ціль; законодавство не містить імперативних заборон або наслідків недотримання таких процедур; 5) якщо є доступ до суду, «правопорушник» доводить, у першу чергу, сам факт відсутності правопорушення, що дозволяє суду оцінити суть відповідного правопорушення; 6) за порушення процедури, у першу чергу, має нести відповідальність посадова особа, яка допустила таке порушення, а не зазнавати негативних наслідків суспільні (публічні) інтереси або інтереси держави; 7) визнання протиправним рішення (дії, бездіяльності) суб`єкта владних повноважень з огляду на процедурні порушення, за загальним правилом, не повинно позбавляти (звільняти) його від обов`язку невідкладно прийняти нове рішення у відповідних правовідносинах з дотриманням процедури; 8) неможливість дотримання деяких формальних процедур з боку суб?єктів владних повноважень може бути зумовлено об`єктивною ситуацією (доцільність, раціональність, домірність тощо).

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Зміст цього права полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Зазначена норма зобов`язує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист (п. 2 рішення Конституційного Суду України 25 грудня 1997 року по справі № 9зп).

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово зазначає, що одним з аспектів справедливого судочинства є доступ до суду. Наприклад, у справі Беллет проти Франції(Bellet v. France) суд зазначає: «рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві».

Таким чином, апеляційний суд приходить до обґрунтованих висновків, що суд першої інстанції вдався до «пуризму»(надмірного формалізму) і обмежив позивача у доступі до правосуддя та порушив його права.

Щодо стягнення 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області у справі м№2-43/10 від 03.10.2010 за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу, суд ухвалив стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість в розмірі141 206,47 грн на користь ПАТ «Універсал Банк» та судові витрати у розмірі 1 533 грн.

03.03.2010 Виноградівським районним судом Закарпатської області видано виконавчий лист у справі № 2-438/10 щодо стягнення з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ВАТ «Універсал Банк» заборгованість в сумі 141 206,47 грн згідно кредитного договору № 06/1576К-07 від 31.08.2007 та судові витрати у сумі 1 533 грн.

Рішенням Виноградівського районного суду від 03.03.2010 року в справі №2-438/10 стягнуто з відповідачів на користь позивача наявну заборгованість в сумі 141 206,47 грн згідно кредитного договору № 06/1576К-07 від 31.08.2007.

Також, згідно розрахунку до позовної заяви про стягнення заборгованості з суми 223 861,53 грн, яка визначення з урахуванням інфляційних втрат за період по 30.11.2020, а звідси сума трьох процентів річних на дану загальну суму заборгованості на 12.01.2023 становить суму 40 928,80 гривень, яка і підлягає стягненню солідарному стягненню з відповідачів.

Вищезгаданий розрахунок 3% річних узгоджується з наявними у справі доказами й правильність нарахувань відповідачами не спростовано.

Враховуючи норми статті 625 ЦК України, позивач має право вимагати сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, заявлена АТ «Універсал Банк» вимога про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суми 40 928,80 грн підлягає задоволенню в повному обсязі.

Отже, апеляційний суд приходить до обґрунтованих висновків щодо скасування рішення суду першої інстанції, оскільки таке ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права. Суд вдався до надмірного формалізму, залишив поза увагою надані позивачем докази, чим обмежив його у доступі до правосуддя та відновленні порушених прав та інтересів.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 12, 81, 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк», задовольнити.

Рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 11 квітня 2024 року, скасувати та постановити в даній справі нове судове рішення про задоволення позову Акціонерного товариства «Універсал Банк».

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 та ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк», грошові кошти в сумі 40 928,80 гривень в якості 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 та ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк», судові витрати у розмірі по 3 355,00 гривень з кожного, судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 лютого 2025 року.

Суддя-доповідач:

Судді: