Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2025 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд міста Ужгород Закарпатської області у складі:

головуючого судді Дегтяренко К.С.,

при секретарі Чейпеш В.В.,

за участі сторін:

представника позивача Данканич А.Е.

представника відповідача адвокат Андрейчук О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Ужгород цивільну справу у спрощеному позовному провадженні за позовною заявою Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення неустойку за неналежне виконання умов договору оренди землі,-

встановив:

Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради звернувся до суду із вказаною позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення неустойку за неналежне виконання умов договору оренди землі.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача:

В обгрунтування заяви посилаєтьс на наступне, 12.04.2011 року між Управлінням майном міста Ужгородської міської ради (в подальшому назву змінено на Департамент міської інфраструктури Ужгородської міської ради та громадянином ОСОБА_1 укладено договір оренди земельної ділянки.

Об`єктом вищевказаного Договору є земельна ділянка під власним приміщенням та для його обслуговування по АДРЕСА_1 , загальною площею 0,250 га (кадастровий номер :29:001:0097).

Згідно з пунктом 8, договір діє до 15.05.2011. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії договору.

Додатковою угодою від 27.11.2013 сторонами внесено зміни до договору, доповнено пунктом з кадастровим номером земельної ділянки, внесено зміни до розміру орендної плати земельної ділянки та визначено строк його дії до 07.12.2013.

Додатковою угодою від 15.07.2015 сторонами внесено ряд змін до договору, зокрема щодо розміру орендної плати земельної ділянки та визначено строк його дії до 07.02.2017.

01.02.2017 Департамент звернувся до відповідача з листом № 24.01-12/130 в котрому інформував про необхідність врегулювання договірних відносин.

21.12.2017 рішенням XVIII сесії Ужгородської міської ради VII скликання № 955 відповідачу відмовлено у поновлені договору оренди вищевказаної земельної ділянки.

На виконання вищевказаного рішення міської ради, посадовими особами департаменту міської інфраструктури направлено на адресу відповідача письмову вимогу про повернення об`єкту оренди (лист від 03.01.2018 № 26.01-12/13) в котрій наголошено на необхідності повернення земельної ділянки відповідно до умов укладеного договору.

Однак, вищевказана вимога Департаменту була залишена Орендарем без відповіді та реагування, а тому станом на сьогодні, між сторонами не підписано акту приймання-передачі земельної ділянки.

Разом з цим, не виконавши обов`язку щодо повернення об`єкту оренди, за орендарем залишається обов`язок сплачувати кошти за фактичне використання майна до моменту його повернення, виходячи з наступного.

Відповідно до пунктів 11, 30 договору, орендна плата вноситься щомісячно протягом 30 календарних днів за останнім календарним днем податкового місяця, а на орендаря покладено обов`язок своєчасно вносити плату за використання земельної ділянки.

Відповідно до умов договору, після його припинення орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду. Орендодавець у разі погіршення корисних властивостей орендованої земельної ділянки, пов`язаних зі зміною її стану, має право на відшкодування збитків у розмірі, визначеному сторонами. Якщо сторонами досягнуто згоди про розмір відшкодування збитків спір вирішується у судовому порядку (п. 22 договору).

З метою до судового врегулювання спору Позивач надсилав Орендарю черговий лист-претензію від 30.05.2023 № 30.01-13/322, в котрому наголошено на необхідності здійснення оплати заборгованості та повернення земельної ділянки відповідно до умов укладеного договору.

Однак, з невідомих для нас причин, Відповідачем не вжито заходів спрямованих на погашення заборгованості та жодним чином не відредаговано на вимогу щодо повернення земельної ділянки, що виключає можливість досудового врегулювання спору та є підставою для звернення до суду.

Що стосується обов`язку повернути земельну ділянку після завершення терміну дії договору, слід зазначити наступне.

Відповідно до пунктів 21, 22 та 30 укладеного між сторонами Договору, після припинення строку дії договору оренди землі, у орендаря виникає обов`язок повернути земельну ділянку та сплатити плату за використання земельної ділянки до моменту її повернення.

Тому вважають, що не виконавши обов`язку щодо повернення орендованої земельної ділянки, після завершення дії договору оренди землі ОСОБА_1 зобов`язаний сплатити неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за весь час прострочення до моменту відчуження об`єкту нерухомого майна.

Просять позов задовольнити.

23.12.2024 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, від представника відповідача адвоката Андрейчук О.М.. У вказаному відзиві, відповідач категорично не згідний з позовними вимогами та доводами позивача, вважає їх безпідставними та зазначає, що відповідач не заперечує укладення договору оренди та подальших додаткових угод. Разом з тим, звертає увагу суду, на те, що Відповідач не отримував письмову вимогу про повернення об`єкту оренди від 03.01.2018 №26.01-12/13. Стороною Позивача не було надано до суду докази надіслання даної письмової вимоги. Про існування такої вимоги Відповідач дізнався з додатків до даної позовної заяви.

Відповідач після отримання Рішення від 21.12.2017 року XVIII сесії Ужгородської міської ради VII скликання №955, правомірно очікував на дії Позивача щодо повернення земельної ділянки та підписання з Позивачем відповідних документів щодо повернення земельної ділянки. Відповідач не вживав жодних дій щодо користування земельною ділянкою, вважав що земельна ділянка рахується повернутою, жодних перешкод Позивачу як власнику земельної ділянки він не вчиняв.

Зазначають, що у Відповідача відсутня заборгованість по сплаті орендної плати за орендовану земельну ділянку. Також наголошують, що процедура повернення Відповідачем земельної ділянки Позивачу, не передбачені ні в договорі, ні в додаткових угодах. Сторона відповідача звертає увагу суду, що Відповідачем не було відчужено ні об`єк нерухомості, ні земельну ділянку на користь третьої сторони, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Також наголошують, що Відповідач не отримував «черговий лист-претензію від 30.05.2023 №30.01-13/322», а стороною Позивача не було долучено до позовної заяви доказів надіслання даного «чергового листа-претензії».

Щодо вимоги позивача від 03.01.2018 року № 26.01.-12/13, в даній вимозі Позивачем не було конкретизовано, що потрібно зробити Відповідачу в даній ситуації, тобто не конкретизовано сам механізм повернення земельної ділянки та конкретні дії Відповідача, повязані з цим. В свою чергу, Позивач міг надіслати Відповідачу акт повернення земельної ділянки з оренди, який був би невідкладно підписаний Відповідачем і повернутий Позивачу. Однак позовна заява ґрунтується лише на формальному зазначенні про «вимоги», які на думку позивача було надіслано на адресу відповідача, без підтвердження їх надсилання та чіткого механізму повернення земельної ділянки з оренди.

Крім цього, Відповідач звертає увагу суду на те, що Позивачем було пропущено строк на подання позовної заяви, оскільки строк позовної давності розпочався з 21.12.2017 року, тобто з моменту винесення рішення XVIII сесії Ужгородською міською радою VII скликання №955. Саме з 21.12.2017 року, (дата винесення рішення) Позивач повинен був вжити заходів щодо повернення орендованого майна та стягнення неустойки. Заяви щодо поновлення строку на звернення до суду Позивачем не додано. Відповідач жодним чином не ухилявся від повернення майна, а відповідач у свою чергу в межах строку позовної давності жодним чином не реагував на винесене рішення №955 від 21.12.2017р. про відмову у поновленні договору оренди земельної ділянки.

У зв`язку з наведеним просять у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 листопада 2024 року відкрито провадження у цивільній справі та розгляд справи призначено у спрощеному позовному провадженні.

В судовому засіданні:

представник позивача, підтримав вимоги позовної заяви, надав пояснення аналогічні викладеним у ній, просив позов задовольнити в поному обсязі.

представник відповідача у задоволенні позовноїх заяви просив відмовити, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву.

відповідач не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, скористався своїм правом на участь в судовому засіданні через свого представника.

Судом встановлені наступні фактичні обставини справи:

12.04.2011 року між Управлінням майном міста Ужгородської міської ради (в подальшому назву змінено на Департамент міської інфраструктури Ужгородської міської ради та громадянином ОСОБА_1 укладено договір оренди земельної ділянки. |

Об`єктом вищевказаного Договору є земельна ділянка під власним приміщенням та для його обслуговування по АДРЕСА_1 , загальною площею 0,250 га (кадастровий номер :29:001:0097).

За актом приймання-передачі земельної ділянки № 1399 від 12.04.2011 відповідач на підставі договору оренди прийняв від Ужгородської міської ради в строкове платне володіння земельну ділянку площею 250 кв.м. по АДРЕСА_1 .

Згідно з пунктом 8, договір діє до 15.05.2011. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії договору.

Вподальшому сторонами укладено декілька додаткових угод, предметом яких були розмір орендної плати та строк дії оренди земельної ділянки.

Додатковою угодою від 15.07.2015 сторонами внесено ряд змін до договору, зокрема щодо розміру орендної плати земельної ділянки та визначено строк його дії до 07.02.2017.

01.02.2017 Департамент звернувся до відповідача з листом № 24.01-12/130 в котрому інформував про необхідність врегулювання договірних відносин.

21.12.2017 рішенням XVIII сесії Ужгородської міської ради VII скликання № 955 відповідачу відмовлено у поновлені договору оренди вищевказаної земельної ділянки.

Судом встановлено, що відповідачу про ухвалення вказаного рішення було відомо і він таке рішення отримав, про це в судовому засіданні повідомив його представник.

На адресу відповідача було направлено письмову вимогу від 03.01.2018 № 26.01-12/13 про повернення об`єкту оренди в якій наголошено на необхідності повернення земельної ділянки відповідно до умов укладеного договору.

Позивачем надісилано Орендарю лист-претензію від 30.05.2023 № 30.01-13/322, в котрому наголошено на необхідності здійснення оплати заборгованості та повернення земельної ділянки відповідно до умов укладеного договору.

Позивачем заборгованість розрахована за період з 08.02.2017 року по 30.04.2023 року, яка, станом на день розгляду справи не сплачена.

Позиція суду та оцінка доводів учасників справи:

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

За змістом ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно з частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Статтею 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношенші, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більшесторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 792 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Статтею 93 Земельного кодексу України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до статті 2 зазначеного Закону відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, іншими нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 526 ЦК України виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 785 ЦПК України, у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення.

Аналогічна за змістом норма міститься у ст. 34 Закону України «Про оренду землі», у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця.

У разі невиконання орендарем обов`язку щодо умов повернення орендодавцеві земельної ділянки орендар зобов`язаний відшкодувати орендодавцю завдані збитки.

Відповідно до пунктів 21 укладеного між сторонами Договору, після припинення строку дії договору оренди землі, у орендаря виникає обов`язок повернути земельну ділянку та сплатити плату за використання земельної ділянки до моменту її повернення.

Представник відповідача у судовому засіданні зазначив, що відповідачу було відомо про рішення Ужгородської міської ради, щодо відмови у поновлені договору оренди вищевказаної земельної ділянки, він таке рішення отримав, навідміну від претензій на які посилається позивач.

При цьому, як зазначав представник відповідача, відповідач ОСОБА_1 вважа, що з моменту прийняття рішення, земельна ділянка вважалась повернтою і він нею більше не користувався.

Відповідно до правового висновку, що викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 в справі №903/129/18 (пункт 6.32.), згідно з яким, якщо договір оренди землі не поновлено, у зв`язку із чим він припинив свою дію, в орендаря виникає обов`язок повернути земельну ділянку, а у зв`язку із його тривалим невиконанням наявні підстави для повернення орендарем земельної ділянки орендодавцю за актом приймання-передачі в примусовому порядку.

Судом при аналізі укладеного між сторонами договору, встановлено, що договір дійсно не містить механізму повернення земельної ділянки, разом з тим, умови договору містять обов`язок оендаря повернути об`єкт оренди, як вже було зазначено вище.

Отже, законодавство у сфері орендних правовідносин та чинна судова практика Верховного Суду пов`язує припинення обов`язків орендаря з фактом повернення об`єкта оренди, тобто з вчиненням активних дій щодо повернення об`єкта оренди саме орендарем.

Щодо строку позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1ст. 261 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, суд застосовує позовну давність за заявою відповідача.

Зважаючи на те, що відповідачем у відзиві на позовну заяву зазначено про застосування строку позовної давності, суд вважає за необхідне на підставі ч.3 ст. 267 ЦК України застосувати трирічний строк позовної давності.

Разом з тим, Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із наступними змінами і доповненнями) установлено з 12.03.2020 до 31.10.2020 на всій території України карантин, дію якого неодноразово продовжено (у тому числі, й станом на час звернення КП «Харківські теплові мережі» з позовом до суду).

Законом України від 30.03.2020 №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID- 19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дї карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

ЗазначенийЗакон України від 30.03.2020 №540-IXнабрав чинності 02.04.2020.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022, дію якого неодноразово продовжено.

За приписами пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

З огляду на викладене, на час дії встановленого карантину та воєнного стану, строк позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України, не спливає.

Отже, у даних спірних правовідносинах позовна давність в силу пунктів 12, 19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України на момент подання позову не спливла.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_1 будучи обізнаним з закінченням строку дії договору оренди, не вчинив жодних дій щодо повернення земельної ділянки, а тому зобов`язаний сплатити неустойки у розмірі визначеному ст. 785 ЦК України.

Представлений позивачем розрахунок, будь яких зауважень у суду не викликає, та суд вважає, що такий відповідає вимогам ст. 785 ЦК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, повинні відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Згідно з ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство в Україні здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Зважаючи на викладене, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат між сторонами:

Враховуючи висновок суду про задоволення позовних вимог, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача належить стягнути на користь позивача 3028 грн. на відшкодування витрат по сплаті судового збору

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 80, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України ,-

ухвалив:

Позовну заяву задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) в користь Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради () неустойку за неналежне виконання умов договору оренди землі в розмірі 39 181 (тридцять дев`ять тисяч сто вісімдесят одну гривню) 90 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) в користь Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради () 3028 (три тисячі двадцять вісім ) гривень сплаченого судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, а саме до Закарпатського апеляційного суду

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Департамент міської інфраструктури Ужгородської міської ради () що знаходиться за адресою: м. Ужгород, пл. Поштова, 3;

Відповідач: ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ), що проживає: за адресою: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 11 лютого 2025 року

Суддя Дегтяренко К.С.