справа № 754/9100/22
провадження № 22-ц/824/2133/2025
головуючий у суді І інстанції Скрипка О.І.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 лютого 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

за участю секретаря судового засідання - Савченко К.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 25 квітня 2024 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2022 року позивач АБ «Універсал Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 28 лютого 2008 року між банком та відповідачем було укладено кредитний договір № 008-2008-465, за умовами якого відповідачу було надано кредитні кошти в розмірі 106 983 доларів США. 12 березня 2012 року Деснянським районним судом м. Києва було ухвалено рішення у справі № 2-31/12 про стягнення з відповідача на користь банку суми заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 1 166 057,07 грн, судовий збір в розмірі 1 700 грн та витрати на ІТЗ в розмірі 120 грн, а всього 1 167 877,07 грн. Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 9 серпня 2012 року вказане рішення залишено без змін. 7 грудня 2012 року Деснянським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист, який неодноразово пред`являвся на виконання, на час розгляду справи перебуває на виконанні у приватного виконавця Лановенко Л.О.

Як зазначав позивач, станом на дату подання позову вищевказане судове рішення не виконано, в зв`язку із чим на підставі ст. 625 ЦК України відповідач має сплатити інфляційні втрати в розмірі 407 447,97 грн та 3 % річних від суми заборгованості в розмірі 102 459,45 грн за період з 1 вересня 2019 року по 31 серпня 2022 року, а всього 509 907,42 грн.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просив стягнути з відповідача вищевказану суму, а також судові витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 25 квітня 2024 року позовні вимоги АТ «Універсал Банк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» нараховані за період з 1 вересня 2019 року по 23 лютого 2022 року інфляційні втрати в сумі 213 138 грн 29 коп., 3% річних в сумі 84 879 грн 69 коп., а всього 298 017 грн 98 коп., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 572 грн 01 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_1 звернулась до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що на підтвердження викладених обставин позивач не долучив до позову кредитного договору № 008-2008-465, судового рішення та виписки з рахунку, якими обґрунтовував свої позовні вимоги. Натомість свідомо ігнорував подані відповідачем заяви та клопотання про витребування даних доказів. Незважаючи на те, що судом з цього приводу було винесено ухвалу. Позивачем за більше року розгляду справи не було надано жодного доказу, яким він обґрунтовував свої позовні вимоги.

10 жовтня 2024 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника АТ «Універсал Банк» - Сахабутдінова В., в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вказує, що факт укладання між позивачем та відповідачем кредитного договору №008- 2008-465 від 28 лютого 2008 року; факт отримання кредитних коштів та факт порушення умов кредитного договору встановлено рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 12 березня 2012 року у справі №2-31/12, а тому дані обставини доказуванню не підлягають.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Рябчук О.С. просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Представник відповідача АТ «Універсал Банк» - Швець А.В. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону відповідає в повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 12 березня 2012 року у справі № 2-31/12 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» суму заборгованості за кредитним договором № 008-2008-465 від 28 лютого 2008 року в розмірі 1 166 057,07 грн, судовий збір в розмірі 1 700 грн та витрати на ІТЗ в розмірі 120 грн, а всього 1 167 877,07 грн.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 9 серпня 2012 року вказане рішення суду залишено без змін та набрало законної сили.

На виконання вказаного рішення суду було видано виконавчий лист, який з 18 вересня 2015 року по 18 червня 2016 року перебував на примусовому виконанні у Деснянському РВ ДВС м.Києва, що підтверджується листом Деснянського РВ ДВС м. Києва ЦМУ МЮ (м. Київ) від 8 червня 2023 року.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 18 лютого 2019 року видано дублікат вищевказаного виконавчого листа та поновлено строк його пред`явлення до виконання.

З листа приватного виконавця виконавчого округу м. Кєва Лановенко Л.О. від 28 лютого 2023 року за вих. № 2536 вбачається, що у неї на примусовому виконанні перебуває вказаний виконавчий лист, у період з дня відкриття виконавчого провадження № 60161401 (з 26 вересня 2019 року) приватним виконавцем не здійснювались стягнення за постановою про звернення стягнення на заробітну плату. Станом на 28 серпня 2023 рік за виконавчим провадженням стягнуто кошти в загальному розмірі 4 596,61 грн, що розподілені приватним виконавцем відповідно до норм чинного законодавства.

Приватний виконавець в листі вказала, що своєю заявою від 10 жовтня 2019 року боржник ОСОБА_1 зобов`язалась в добровільному порядку погашати заборгованість щомісячно в розмірі 2 000 грн. Боржнику відомо про відкрите виконавче провадження, проте з 10 жовтня 2019 року відповідно до заяви боржника кошти на депозитний рахунок виконавця не надходять, рішення боржником не виконується.

Також, як вбачається з розрахунку заборгованості та меморіальних ордерів, за період з 12 березня 2012 року по 31 серпня 2022 року в порядку виконання рішення суду боржником сплачено 28 359,26 грн.

Позивач просив задовольнити його вимоги, вказуючи на те, що боржником рішення суду не виконується, грошові кошти не сплачуються, а тому наявні підстави для стягнення з боржника інфляційних втрат в розмірі 407 447,97 грн та 3 % річних від суми заборгованості в розмірі 102 459,45 грн за період з 1 вересня 2019 року по 31 серпня 2022 року, а всього 509 907,42 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із їх доведеності та обґрунтованості розрахунку наданого позивачем, в той же час задовольняючи часткового позов суд врахував при вирішенні питання щодо розміру суми, що підлягає стягненню, та періоду такого стягнення, введення воєнного стану в Україні, а тому вважав за належне стягнути з відповідача відповідальність за неналежне виконання рішення суду саме за період з 1 вересня 2019 року по 23 лютого 2022 року.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до частини першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною другою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язання виникають із підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Відповідно до статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Згідно із статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно з вимогами статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З огляду на вищенаведені норми права, грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, зокрема, і факту наявності боргу, встановленого рішенням суду.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц, провадження № 14-241 цс 19 та № 646/14523/15-ц, провадження № 14-591 цс 18. Крім того, Верховним Судом у постановах від 1 липня 2020 року у справі № 535/757/17, провадження № 61-30148 св 18 та від 15 листопада 2023 року у справі № 711/4585/22, зроблено аналогічний висновок щодо подібних правовідносин.

Отже, у розумінні наведених положень закону позивач, як кредитор, вправі вимагати стягнення в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 має невиконане грошове зобов`язання перед АБ «Універсал Банк», яке визначено судовим рішенням від 12 березня 2012 року

у загальній сумі 1 166 057,07 грн.

Також з матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду із цим позовом, позивачем було враховано погашення відповідачем заборгованості за період з 12 березня 2012 року по 31 серпня 2022 року в загальному розмірі 28 359,26 грн, в тому числі за період з 8 листопада 2021 року в розмірі 672,39 грн, за період з 22 грудня 2021 року в розмірі 324,66 грн.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі

№ 373/2054/16-ц, провадження № 14-446 цс 18, вказано, що у частині другій

статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні.

У зв`язку із викладеним колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо застосування до відповідача відповідальності за несвоєчасне виконання рішення суду та визначення базової суми для обчислення сум, визначених статтею 625 ЦК України.

При цьому положення статті 625 ЦК України передбачає, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом,

а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть визначатися у рішенні суду.

Зазначені правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 703/2718/16-ц, провадження № 14-241 цс 19, та у справі № 646/14523/15-ц, провадження № 14-591 цс 18.

Більш того, як вбачається із рішення суду першої інстанції, при визначенні суми до стягнення та періоду такого стягнення, судом було правильно враховано воєнного стану в Україні, та стягнено з відповідача відповідальність за неналежне виконання рішення суду саме за період з 1 вересня 2019 року по 23 лютого 2022 року

Отже, доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Твердження апелянта про той факт, що 25 квітня 2024 року судом першої інстанції розглянуто справу без участі сторони відповідача та не з`ясовано усі обставини по справі, зводиться лише до незгоди з судовим рішенням.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 діяла у справі через свого представника Рябчука С.О., який приймав безпосередню участь у судовому засіданні 25 квітня 2024 та під час оголошення судового рішення (а.с. 191-192, Т. 1).

Більш того, матеріалами справи встановлено, що сторона відповідача приймала активну участь під час розгляду справи, що підтверджується відзивом на позовну заяву та клопотаннями, а тому твердження апелянта щодо неврахування судом першої інстанції її позиції є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги про те, що представником банку не долучено кредитного договору №008-2008-465, судового рішення та виписки з рахунку, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги є помилковими та спростовуються матеріалами судової справи.

Так, 12 березня 2012 року Деснянським районним судом м. Києва ухвалено рішення по цивільній справі №2-31/12 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» суми заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 1 166 057 грн 07 коп., судовий збір у розмірі 1 700 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн, а всього стягнено 1 167 877,07 грн.

У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, факт укладання між позивачем та відповідачем кредитного договору №008- 2008-465 від 28 лютого 2008 року; факт отримання кредитних коштів та факт порушення умов кредитного договору встановлено рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 12 березня 2012 року у справі №2-31/12, а тому дані обставини доказуванню не підлягають.

Відповідне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 12 березня 2012 року у справі №2-31/12 долучено до позовної заяви під додатком №2 (а.с.7, Т.1). Також було встановлено наявність цього рішення у реєстрі судових рішень.

Предметом розгляду цієї цивільної справи є стягнення боргу у виді інфляційних втрат та трьох відсотків річних за час прострочення виконання грошових зобов`язань, на підтвердження чого банком надано відповідний розрахунок заборгованості станом на 7 вересня 2022 року.

Окрім цього, протокольною ухвалою Деснянського районного суду м. Києва витребувано у АТ «Універсал Банк» інформацію про стан виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва від 12 березня 2022 року у справі №2-31/12.

Як вбачається із матеріалів справи, на виконання ухвали суду банком надано, довідку про деталізацію платежів, яка підтверджує що з 12 березня 2012 року по 22 лютого 2023 року в рахунок погашення заборгованості визначеної судовим рішенням №2-31/12 до банку надходили кошти на загальну суму 30 096,92 грн, з них 1 820 грн направлено на сплату судових витрат, а сума 28 276,92 грн на погашення заборгованості за кредитним договором №008-2008-465 (а.с. 74, Т.1).

Додатково, 1 серпня 2023 року на виконання ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 29 червня 2023 року позивачем надано Меморіальні ордери (на 11 арк.) відносно ОСОБА_1 на підтвердження зарахування в рахунок погашення заборгованості після ухвалення судом рішення у справі № 2-31/12 (а.с. 116-130, Т.1).

Тобто позивачем надано всі докази, які судом витребовувались.

В свою чергу апелянтом, жодних доказів, які б спростовували позицію банку, надано не було ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного суду.

Посилання відповідача на те, що судом не прийнято до уваги письмові докази та доводи її представника зводяться лише до не згоди з судовим рішенням, оскільки матеріали справи свідчать про зворотнє.

Так, матеріалами справи встановлено, що 9 листопада 2022 року від відповідача ОСОБА_1 до суду надійшло клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження (а.с. 35, Т.1).

27 грудня 2022 року ухвалою Деснянського районного суду міста Києва у справі задоволено клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с. 48, Т.1).

20 лютого 2023 року ухвалою Деснянського районного суду міста Києва у справі задоволено клопотання представника відповідача про витребування у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лановенко Л.О. звіту про здійснені відрахування у виконавчому провадженні ВП №60161401 від 26 вересня 2019 року - боржник ОСОБА_1 (а.с. 63-64, 67, Т.1).

29 червня 2023 року ухвалою Деснянського районного суду міста Києва у справі також було задоволено клопотання представника відповідача про витребування від у АТ «Універсал Банк» виписки з особового рахунку (а.с. 107, 111, Т.1).

Крім того, як було встановлено судом, з листа приватного виконавця виконавчого округу м. Кєва Лановенко Л.О. від 28 лютого 2023 року за вих. № 2536 вбачається, що у неї на примусовому виконанні перебуває вказаний виконавчий лист, у період з дня відкриття виконавчого провадження № 60161401 (з 26 вересня 2019 року) приватним виконавцем не здійснювались стягнення за постановою про звернення стягнення на заробітну плату. Станом на 28 серпня 2023 року за виконавчим провадженням стягнуто кошти в загальному розмірі 4 596,61 грн, що розподілені приватним виконавцем відповідно до норм чинного законодавства.

Приватний виконавець в листі вказала, що своєю заявою від 10 жовтня 2019 року боржник ОСОБА_1 зобов`язалась в добровільному порядку погашати заборгованість щомісячно в розмірі 2 000 грн. Боржнику відомо про відкрите виконавче провадження, проте з 10 жовтня 2019 року відповідно до заяви боржника кошти на депозитний рахунок, виконавця не надходять, рішення боржником не виконується.

Також, як вбачається з розрахунку заборгованості та меморіальних ордерів, за період з 12 березня 2012 року по 31 серпня 2022 року в порядку виконання рішення суду боржником сплачено 28 359,26 грн.

Отже, Деснянським районним судом міста Києва у справі об`єктивно, всебічно досліджено всі докази у справі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до переоцінки доказів та відхиляються апеляційним судом.

Відтак, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив та визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 25 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба