ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1590/25 Справа № 176/1947/24 Суддя у 1-й інстанції - Гусейнов К. А. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

судді-доповідача: Никифоряка Л.П.,

суддів: Новікової Г.В., Гапонова А.В.,

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ,

Відповідач: Державне підприємство «Східний гірничо-збагачувальний комбінат»,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні в місті Дніпро справу, що виникла з трудових правовідносин, в якій подана апеляційна скарга Державним підприємством «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 09 жовтня 2024року, головуючий у суді першої інстанції Гусейнов К.А.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст заявлених вимог

У липні 2024року ОСОБА_1 подала в суд позов проти Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі ДП «СхідГЗК») з вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що вона має стаж роботи на Смолінській шахті ДП «СхідГЗК» майже 26 років, в тому числі за професіями з особливо важкими та шкідливими умовами праці по списку № 1 понад 10 років, решта за професіями з важкими та шкідливими умовами праці по списку № 2.

З 01 грудня 2023року позивачку було звільнено у зв`язку з виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, який перешкоджає продовженню даної роботи за п.2 ст.40 КЗпП України.

В день звільнення позивачки, а саме 01 грудня 2023року, відповідач не здійснив виплату належних їй коштів (сум заробітної плати), що є грубим порушенням ч.1 ст.116 КЗпП України. Остаточний розрахунок з позивачем по виплаті належних їй сум заробітної плати проведено відповідачем 20 червня 2024 року.

Згідно довідки Смолінської шахти ДП «СхідГЗК» від 01 липня 2024року №18-30/938 середній місячний заробіток позивачки, обчислений за два місяці відповідно до Порядку, затвердженого постановою КМУ від 08 лютого 1995року №100, становить 16 191,78 грн, середньоденний 735,99 грн.

Тому, на думку позивачки, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 грудня 2023 року по 31 травня 2024року (6 повних місяців, передбачених ст.117 КЗпП України) становить 97 150,68 грн з розрахунку: 16191,78 х 6 = 97150,68 грн.

Ураховуючи викладене, позивачка виклала вимогу про стягнення з відповідача на її користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 грудня 2023 року по 31 травня 2024року в розмірі 97 150,68 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 09 жовтня 2024року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ДП «СхідГЗК» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02 грудня 2023року по 02 червня 2024року у розмірі 95678,70грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою доведено, а відповідачем не заперечувався факт того, що мало місце порушення законодавства про працю та у позивачки виникло право на стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

06 листопада 2024 року Державне підприємство «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» подало безпосередньо до суду апеляційної інстанції за допомогою системи Електронний суд апеляційну скаргу на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 09 жовтня 2024 року.

В апеляційній скарзі ДП «СхідГЗК»висловило вимогу про скасування рішення та ухвалення нового про застосування співмірності боргу, стягнувши з відповідача на користь позивачки середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 10000,00грн.

Незаконність та необґрунтованість рішення суду на думку заявника полягає у тому, що визначена судом до стягнення сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні значно перевищує суму заборгованості та є очевидно непропорційним наслідкам правопорушення, не відповідає вимогам справедливості та співмірності.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу, позивачка заперечила проти задоволення апеляційної скарги відповідача, просила її залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 02 грудня 2024року апеляційну скаргу ДП «СхідГЗК»залишено без руху.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 11 грудня 2024року відкрито апеляційне провадження у справі.

13 січня 2025року ухвалою Дніпровського апеляційного суду справу призначено до судового розгляду без повідомлення учасників справи.

Про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про отримання документів в електронному суді.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно пункту 1 частини першої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Сторони у справі у встановлений законом строк не звернулися до суду з заявою із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Фактичні обставини встановлені в ході судового розгляду, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Відповідно до трудової книжки позивачки ОСОБА_1 , вона дійсно з 11 жовтня 1993року по 28 серпня 1994року та з 04 січня 1998року по 01 грудня 2023року знаходилась у трудових відносинах з Державним підприємством «Східний гірничо-збагачувальний комбінат».

На підставі наказу №1060 о/с від 01 грудня 2023року, ОСОБА_1 була звільнена у зв`язку з виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, який перешкоджає продовженню даної роботи, п.2 ст.40 КЗпП України (а.с.10-13).

З виписки по рахунку ОСОБА_1 за період з 01 грудня 2023року по 16 липня 2024 року вбачається, що 20 червня 2024року позивачці ОСОБА_1 було виплачено залишок заборгованості по заробітній платі у розмірі 7342,43 грн (а.с.16).

Згідно довідки ДП «СхідГЗК» №18-30/938 від 01 липня 2024року середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 735,99 грн (а.с.14).

За розрахунком суду першої інстанції, середній заробіток за час затримки кінцевого розрахунку при звільненні за період з 02 грудня 2023року по 02 червня 2024року, що обмежується шестимісячним строком, визначеним статтею 117 КЗпП України, та становить 130 робочих дні, складає 95 678,70 грн (735,99 грн/день х 130 робочих дні = 95 678,70 грн).

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, дослідив доводи апеляційної скарги та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою доведено, а відповідачем не заперечувався факт того, що мало місце порушення законодавства про працю та у позивачки виникло право на стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Водночас, суд не погодився з розрахунком позивачки, оскільки затримка виплати заробітної плати складає 130 робочих днів за період саме з наступного робочого дня після звільнення по день фактичного розрахунку, але обмежений шестимісячним строком, визначеним статтею 117 КЗпП України, а саме з 02 грудня 2023року по 02 червня 2024року.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Згідно з частиною першою статті 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

За змістом статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Встановивши, що в порушення вимог статті 116 КЗпП відповідач не виплатив усі належні до виплати позивачу суми при звільненні, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, а саме виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При визначенні до стягнення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02 грудня 2023року по 02 червня 2024року, суд першої інстанції керувався принципами розумності, справедливості та добросовісності.

Доводи апеляційної скарги про те, що визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки, суд першої інстанції не врахував висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені в постанові від 26 червня 2019року у справі № 761/9584/15-ц, апеляційний суд не приймає до уваги як безпідставні.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що розмір відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні ОСОБА_1 виплат, становить 95 678,70 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що визначена судом до стягнення сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні значно перевищує суму заборгованості та є очевидно непропорційним наслідкам правопорушення, не відповідає вимогам справедливості та співмірності, є необґрунтованими та не містять конкретних обставин, які впливають на визначення вказаного розміру та які не враховані судом першої інстанції.

Так, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому ст. 117 КЗпП України.

Враховуючи компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Разом з тим, колегія суддів приходить до висновку, що у даній справі відсутні підстави для зменшення розміру відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 95678,70 грн, на переконання апеляційного суду, є справедливим, пропорційним і таким, що відповідає обставинам цієї справи.

Тому, з урахуванням конкретних обставин цієї справи, відсутні підстави для висновку, що рішення місцевого суду суперечить законодавству, принципам пропорційності та/або добросовісності.

Ніщо не вказує на те, що судом не дотримано принципу рівності що витікає із змісту частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Разом з тим, заявником апеляційної скарги не підтверджено жодних порушень норм процесуального права, через які він не зміг повною мірою реалізувати свої процесуальні права чи які би призвели до ухвалення незаконного рішення, оскільки судом першої інстанції створені умови для того, щоб відповідач надав пояснення та докази щодо обставин, на які він посилався як на підставу своїх заперечень.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про законність рішення суду, що дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 375 ЦПК України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі статті 141 ЦПК України, судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись статтями 259,268,374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» залишити без задоволення.

Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 09 жовтня 2024року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частиною третьою статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 11 лютого 2025року.

Судді: