РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2025 року Рівненський міський суд

Рівненської області

в особі судді Ковальова І.М.

при секретарі Білецькій А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом приведення меж земельної ділянки у відповідність до меж земельної ділянки та усунення накладки, визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації земельної ділянки, стягнення судових витрат,-

в с т а н о в и в :

В Рівненський міський суд Рівненської області з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом приведення меж земельної ділянки у відповідність до меж земельної ділянки та усунення накладки, стягнення судових витрат звернувся ОСОБА_1 .

До початку судового розгляду справи позивач та представник позивача подали до суду заяву про збільшення позовних вимог.

В судовому засіданні позивач та представник позивача збільшені позовні вимоги повністю підтримали, просять суд їх задоволити з підстав, викладених у позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог та зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні належною ОСОБА_1 земельною ділянкою, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 шляхом приведення межі земельної ділянки, що належить ОСОБА_2 , що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 з кадастровим номером :01:005:0091 у відповідність до меж земельної ділянки останньої та усунення накладки сумарною площею 5,5 кв.м. згідно висновку експерта №240410/1_ФМ від 22 квітня 2024 року судової земельно-технічної експертизи; визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1000га серії АЯ №691956 від 01.04.2005 р., виданий ОСОБА_3 Рівненською міською радою 19.01.2006 року, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею договорів оренди землі за №43, якій присвоєно кадастровий номер :01:005:0091, та скасувати державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер :01:005:0091 в Державному земельному кадастрі; витрати в справі покласти на відповідача.

В судовому засіданні представник відповідача заявлені позовні вимоги позивача не визнав та просить суд відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у письмовому відзиві на позов.

В судове засідання представник третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області не з`явився, однак подав до суду письмове клопотання про розгляд справи без участі представника ГУ Держгеокадастру у Рівненській області та прийняти законне і обґрунтоване рішення у справі.

Заслухавши учасників судового процесу, експерта, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до наступного висновку.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України § 23).

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Судом встановлено, що матері позивача по справі ОСОБА_1 - ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого державним нотаріусом Першої рівненської державної нотаріальної контори Бойко Н.П. 23 квітня 1982 року за р.№2-2333 (55/100 часток) та на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Першої рівненської державної нотаріальної контори Бойко Н.П. 20 жовтня 1983 року за р. №2-7720 (45/100 часток) зареєстрованого КП «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації» в реєстровій книзі №34 за р. №57-5511 належав житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 .

На підставі рішення Рівненської міської ради /двадцять друге скликання/ від 27 березня 1997 року Про передачу земельних ділянок у приватну власність було вирішено: 1. Передати у приватну власність безоплатно: 1.1. Для будівництва і обслуговування житлових будинків та господарських будівель земельні ділянки 246 громадянам України загальною площею 147006 м2 згідно додатку № 1. №151 ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_1 ; передано у приватну власність примітка /м2/: 1000. 1.2. Для проведення особистого підсобного господарства земельні ділянки 30 громадянам України загальною площею 18694 м2 згідно додатку №2. №16. ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_1 ; передано у приватну власність /площа м2/: 947. 2. Земельні ділянки, передані громадянам у приватну власність згідно п.1 цього рішення використовувати виключно за цільовим призначенням. 3. Громадянам замовити виготовлення Державних актів на право приватної власності на землю. 4. Міському управлінню земельних ресурсів /начальник ОСОБА_5 / оформити право власності громадян на землю в порядку, передбаченому чинним законодавством.

ІНФОРМАЦІЯ_1 матір позивача ОСОБА_4 померла. Дана обставина підтверджується дослідженим в судовому засіданні свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 виданим 10 серпня 2000 року відділом реєстрації актів громадянського стану м.Рівне з якого вбачається, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 про що зроблено запис за №1419.

З дослідженого в судовому засіданні свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 1 лютого 2023 року посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Онищук І.М. та зареєстрованого в реєстрі за р. №39 вбачається, що спадкоємцем зазначеного у заповіті майна ОСОБА_4 , 1926 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 є: її син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , що проживає в АДРЕСА_1 в розмірі 55/100 часток та син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , що проживає в АДРЕСА_1 , в розмірі 45/100 часток. Спадщина, на яку видано це свідоцтво складається з: житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний житловий будинок належав спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Першої Рівненської державної нотаріальної контори Бойко Н.П. 23.04.1982 за р.№2-2333 (55/100 часток) та на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Першої Рівненської державної нотаріальної контори Бойко Н.П. 2010.1983 за р. №2-7720 (45/100 часток), зареєстровано комунальним підприємством «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації» в реєстровій книзі №34 за реєстровим №57-5511. Житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами складається в житлового будинку, позначеного за планом земельної ділянки «А-1», загальною площею 153,5 кв.м., житловою площею 84,5 кв.м. та надвірних будівель: гаража «Б», господарської будівлі - «В», навіса «Д», вбиральні «Ж» огорожі - №1, воріт - №2. Свідоцтво про право на спадщину на 55/100 часток управі власності на вказаний житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами видано ОСОБА_1 . Право на 55/100 часток у праві власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами підлягає державній реєстрації. Спадкова справа №7/2022.

Аналогічне свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 1 лютого 2023 року посвідчене приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Онищук І.М. та зареєстроване в реєстрі за р. №38 видано ОСОБА_6 на 45/100 часток управі власності на вказаний житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами.

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер брат позивача ОСОБА_6 . Дана обставина підтверджується дослідженим в судовому засіданні свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 виданим 17 квітня 2023 року Рівненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з якого вбачається, що ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що складено відповідний актовий запис №780.

Як пояснив в судовому засіданні позивач під час оформлення спадкового майна після смерті матері, приватним нотаріусом було зроблено запити до ГУ Держгеокадастру у Рівненській області про присвоєння кадастрових номерів земельним ділянкам, які належали покійній. Однак, в усному порядку йому повідомили, що згідно інформації та технічної документації земельні ділянки, що належать позивачу та земельна ділянка, що належить відповідачу з кадастровим номером :01:005:0091 налягають одна на одну. Згідно даними, що є у розпорядженні ГУ Держгеокадастру у Рівненській області частина гаражу, що є у його власності розміщено на земельній ділянці відповідача.

Фактично, у позивача на даний час оформлено право власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 .

Право власності на земельні ділянки, які належали покійній ОСОБА_4 матері позивача, на даний час за останнім не оформлене.

Відповідач по справі ОСОБА_2 являється власником житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 та земельної ділянки кадастровий номер :01:005:091.

Дана обставина підтверджується дослідженими в судовому засіданні:

свідоцтвом про право на спадщину за законом від 7 грудня 2021 року посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Сивоглаз С.С. та зареєстрованого в реєстрі за №1812 з якого вбачається, що спадкоємцями зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 є його син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрований в АДРЕСА_1 , у тому числі з урахуванням частки спадщини, від якої відмився син померлого ОСОБА_7 . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з: житлового будинку АДРЕСА_1 , належного померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою рівненською державною нотаріальною конторою 17.08.2005 року, р.№4-720 та ухвали Рівненського міського народного суду м.Рівне від 16.10.1974 року, справа № 2-871/74, зареєстрованого 09.08.2005 року у КП «Рівненське МБТІ», реєстраційний номер 11666695;

витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу: 288822226, дата формування 07.12.2021 з якого вбачається, що житловий будинок, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 82,5 кв.м., житловою площею 64,5 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , підстава для державної реєстрації: свідоцтво про право на спадщину за законом серія та номер: 1812, виданий 07.12.2021, видавник: приватний нотаріус Сивоглаз С.С. Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області;

свідоцтвом про право на спадщину за законом від 7 грудня 2021 року посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Сивоглаз С.С. та зареєстрованого в реєстрі за №1813 з якого вбачається, що спадкоємцями зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 є його син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрований в АДРЕСА_1 , у тому числі з урахуванням частки спадщини, від якої відмився син померлого ОСОБА_7 . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з: земельної ділянки, розташованої в АДРЕСА_1 , належної померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою рівненською державною нотаріальною конторою 17.08.2005 року, р.№4-722 та на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯА №691956, виданого Рівненською міською радою 19.01.2006 року, зареєстрованої в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею договорів оренди землі за №43. Розмір земельної ділянки 0,1000 га. Кадастровий номер земельної ділянки :01:005:0091;

витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу: 288858263, дата формування 07.12.2021 з якого вбачається, що земельна ділянка, кадастровий номер :01:005:0091, площа (га): 0,1 належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , підстава для державної реєстрації: свідоцтво про право на спадщину за законом серія та номер: 1813, виданий 07.12.2021, видавник: приватний нотаріус Сивоглаз С.С. Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області;

свідоцтвом про право на спадщину за законом від 7 грудня 2021 року посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Сивоглаз С.С. та зареєстрованого в реєстрі за №1814 з якого вбачається, що спадкоємцями зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 є його син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрований в АДРЕСА_1 , у тому числі з урахуванням частки спадщини, від якої відмився син померлого ОСОБА_7 . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з: земельної ділянки, розташованої в АДРЕСА_1 , належної померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою рівненською державною нотаріальною конторою 17.08.2005 року, р.№4-722 та на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯА №691957, виданого Рівненською міською радою 19.01.2006 року, зареєстрованої в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею договорів оренди землі за №44. Розмір земельної ділянки 0,0493 га. Кадастровий номер земельної ділянки :01:005:0092;

витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу: 288876243, дата формування 07.12.2021 з якого вбачається, що земельна ділянка, кадастровий номер :01:005:0092, площа (га): 0.0493 належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , підстава для державної реєстрації: свідоцтво про право на спадщину за законом серія та номер: 1814, виданий 07.12.2021, видавник: приватний нотаріус Сивоглаз С.С. Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області.

Тобто, з вищезазначених письмових доказів судом встановлено, що отримані земельні ділянки матір позивача ОСОБА_4 за свого життя у встановленому порядку не сформувала, відповідно право власності на вказані земельні ділянки не оформляла, Державний акт на право приватної власності не замовляла і не отримувала. Відповідно, формування земельних ділянок, проекти землеустрою щодо них, виготовлення технічної документації на земельні ділянки не здійснювались та не виготовлялись і вони фактично залишились несформовані та не витребувані.

Зі змісту ЦК України вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес способом, що встановлений договором або законом.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст.55,124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

За змістом ч.2 ст.14 Конституції України, право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно її позбавлений, право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Предметом позову є захист порушеного права користування належною позивачу земельною ділянкою шляхом усунення будь-яких порушень його прав, яке в силу вимог п.б ч.3 ст.152 ЗК України підлягає захисту в судовому порядку.

Вимоги позивача про зобов`язання усунути перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження майном ґрунтуються на положеннях ст.391 ЦК України, згідно якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЗК України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею.

Відповідно до ч.2 ст.2 ЗК України суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Відповідно до ст.78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Особам (їх спадкоємцям), які мали у власності земельні ділянки до 15 травня 1992 року (з дня набрання чинності Земельним кодексом України), земельні ділянки не повертаються.

Відповідно до ст.79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об`єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться, якщо інше не встановлено законом та не порушує прав інших осіб.

Право власності на земельну ділянку розповсюджується на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки на висоту і на глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд.

Відповідно до ч.2 ст.90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст.91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані: а) забезпечувати використання їх за цільовим призначенням; б) додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля; в) своєчасно сплачувати земельний податок; г) не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; ґ) підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі; д) своєчасно надавати відповідним органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування дані про стан і використання земель та інших природних ресурсів у порядку, встановленому законом; е) дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; є) зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем; ж) за свій рахунок привести земельну ділянку у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком здійснення такої зміни не власником земельної ділянки, коли приведення у попередній стан здійснюється за рахунок особи, яка незаконно змінила рельєф.

Законом можуть бути встановлені інші обов`язки власників земельних ділянок.

Відповідно до ст.103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо).

Відповідно до ч.3 ст.106 ЗК України власник земельної ділянки, землекористувач має право вимагати від власника суміжної земельної ділянки сприяння у встановленні спільних меж, а також встановлення або відновлення межових знаків, у разі якщо вони відсутні, зникли, перемістилися або стали невиразними. У разі відсутності згоди власника суміжної земельної ділянки встановлення спільних меж здійснюється за рішенням суду.

Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст.126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Аналогічні висновки містяться і у роз`ясненнях, викладених у п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавстві при розгляді цивільних справ».

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.2 ст.13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що межі земельної ділянки кадастровий номер :01:005:0091, що належить відповідачу не відповідають ні фактичному розташуванню в геодезичних координатах (реєстрації), ні координатам, зазначеним в технічній документації на цю ділянку. Накладення вказаної земельної ділянки на його земельну ділянку не дає йому можливості виготовити технічну документацію по встановленню (відновленню) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та внести дані до Державного земельного кадастру.

Однак, дані обставини не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, жодних доказів, які б підтверджували обставини викладені позивачем в позові.

Зокрема, в судовому засіданні було досліджено технічну документацію із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на землю для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та для ведення особистого підсобного господарства ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 (переоформлена на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.08.2005 р. Р № 4 -722, складена КП Рівненське міське бюро технічної інвентаризації з якої вбачається, що при внесенні ділянки :01:005:0091 в Державному земельному кадастрі всі межі її узгоджені з сусідами на той час користувачами та власниками суміжних ділянок, безпосередньо і з власником ділянки, якою користується позивач ОСОБА_1 .

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що реєстрацію земельної ділянки в Державному земельному кадастрі та присвоєння кадастрового номеру проводив не відповідач ОСОБА_2 , а його батько. Сам же відповідач по справі ніяких змін ні в технічні документи не вносив, ні реально на місцевості на земельній ділянці ніяких дій не вчиняв.

Даної обставини в судовому засіданні ні позивач ні його представник не спростували.

Натомість, відповідач суду пояснив, що на момент узгодження меж, яке проводив його батько ОСОБА_3 у 2005 році, існуючу межу їх суміжних ділянок в натурі позначав паркан металевої сітки. Паркан прилягав з обох боків до будівлі гаражу позивача. Тим самим, задня стіна будівлі гаражу позивача була продовженням паркану та з`єднувала між собою прилеглий з обох боків паркан з металевої сітки, який розділяв їх земельні ділянки. По тому, через деякий час, позивач усно погодивши з батьками відповідача, встановив металеву хвіртку з однієї з прилеглих до будівлі гаражу сторін. При встановленні хвіртки позивач змінив існуючу межу в натурі (паркан з металевої сітки) зсунувши її у бік земельної ділянки відповідача. Навесні 2020 року позивач повідомив відповідача, що має намір будувати паркан з кам`яних блоків та пояснив, що хоче встановити паркан таким чином, щоб він проходив повздовж задньої стіни будівлі його гаражу. Однак відповідач заперечив оскільки, на його думку, встановлення такого паркану є технічно неможливим. Паркан такої конструкції буде фактично займати територію земельної ділянки відповідача. Крім того, з долученого до позовної заяви технічного паспорту будівель позивача вбачається, що будівля його гаражу знаходиться на межі земельної ділянки.

На підставі ухвали Рівненського міського суду Рівненської області від 12 березня 2024 року за клопотанням представника позивача по даній справі було призначено судову земельно-технічну експертизу проведення якої доручено судовому експерту ПП «ЕКСПЕРТ-РІВНЕ-КОНСАЛТ» (ПП «ЕКСПЕРТ-РІВНЕ-К») Фурсовичу М.О. (за клопотанням представника позивача).

З дослідженого в судовому засіданні висновку експерта №240410/1_ФМ складеного 22 квітня 2024 року судовим експертом Фурсовичем М.О. вбачається наступне: 1. Межа земельної ділянки кадастровим номером :01:005:0091 накладається на будівлі та споруди будинковолодіння, розташованого за адресою АДРЕСА_2 . Площа накладення земельної ділянки з кадастровим номером :01:005:0091 на будівлі та споруди будинковолодіння, розташованого за адресою АДРЕСА_1 становить 5,5 кв.м.

Відповідно до ст.110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

За змістом викладені висновок експерта відділенний від джерела дослідження, оскільки при проведенні експертизи експертом не було досліджено ні технічної, ні геодезичної або будь-якої іншої документації на так звану належну позивачу земельну ділянку, без якої неможливо встановити наявність або відсутність факту порушення меж (або накладення) земельних ділянок. Внаслідок чого, викладені оцінки та висновки є упереджені.

На підставі вищевикладеного, зазначений висновок експерта, в силу вимог ст.78, 79 ЦПК України, не є допустимим та достовірним доказом у даній справі.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, а також те, що в судовому засіданні позивач не довів належними до допустимими доказами заявлені ним позовні вимоги, а відповідач та його представник повністю їх спростували, зокрема судом було встановлено, що відповідач набув право власності на земельну ділянку відповідно до вимог закону; реєстрація земельної ділянки в Державному земельному кадастрі не оскаржувалася та незаконною не визнавалась; позивач не мав претензій щодо виготовлення технічної документації батьком відповідача, не висловлював заяв щодо невідповідності чи неправильності координат та їх виправлення, будучи суміжним власником, погодився з межами земельної ділянки, тому суд вважає, що у задоволенні позовних вимог позивачу в частині усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом приведення меж земельної ділянки у відповідність до меж земельної ділянки та усунення накладки слід відмовити.

Оскільки, у задоволенні основних вимог позивачу було відмовлено, тому не підлягають до задоволення і вимоги про визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації земельної ділянки, які є похідними.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Беручи до уваги, що у задоволенні позовних вимог позивачу було відмовлено, тому не підлягає до задоволення і вимога про стягнення з відповідача на користь позивача понесених судових витрат по справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,12,81,141,263-265,268,273,354 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом приведення меж земельної ділянки у відповідність до меж земельної ділянки та усунення накладки, визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації земельної ділянки, стягнення судових витрат - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_2

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 зареєстрований АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_5

Третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області, м.Рівне, вул.С.Петлюри, 37

Суддя Рівненського

міського суду І.М.Ковальов