Провадження №: 2/336/718/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2025 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Дмитрюк О.В.,

за участю секретаря Нєдєльчевої О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (представник позивача - адвокат Дьякова Тетяна Вікторівна) до районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району про визнання права на приватизацію та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

04.11.2024 р. представник позивача звернулась до суду з вище вказаним позовом, в якому зазначила, що позивач зареєстрована та постійно проживає у квартирі АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24.10.2024 р. вказана квартира не приватизована та у власності інших осіб не знаходиться.

Житловий будинок АДРЕСА_2 перебуває у власності об`єднання співвласників багатоквартирного будинку.

Позивач бажає здійснити приватизацію вказаного житлового приміщення.

Законність її вимог обґрунтовується тим, що основним наймачем житлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , була мати позивача - ОСОБА_2 , яка ІНФОРМАЦІЯ_1 померла.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 31.05.2021 р. визнано ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщеням - квартирою АДРЕСА_1 .

В результаті смерті ОСОБА_2 та визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1 , останніх було знято з реєстрації місця проживання за вказаною адресою. Позивач є єдиною особою, яка зареєстрована за вказаною адресою.

Відповідно листа Департаменту адміністративних послуг ЗМР від 30.07.2024 р., за адресою: АДРЕСА_3 зареєстровано місце проживання однієї особи.

Згідно листа Департаменту з управління житлово-комунальним господарством від 11.07.2024 р., отриманого у відповідь на звернення з метою надання копії державного ордеру на квартиру АДРЕСА_1 , виданого протягом 1981-1982 р.р., у відділі обліку та розподілу житлової площі департаменту, корінці ордерів на заселення зберігаються лише з 1984 р. Надати запитувану інформацію не уявляється можливим.

Розпорядженням голови районної адміністрації ЗМР по Шевченківському району від 30.09.2024 р. № 786р «Про зміну умов договору найму» надано згоду на зміну договору найму житлового приміщення та визнано головним квартиронаймачем двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 52 кв.м., житловою площею 28,2 кв.м. ОСОБА_1 у зв`язку із смертю попереднього головного квартиронаймача ОСОБА_2 .

Особовий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий на ім`я ОСОБА_2 , переоформлено на ім`я ОСОБА_1 .

Відповідно листа районної адміністрації ЗМР по Шевченківському району від 17.10.2024 р. ОСОБА_1 відмовлено у приватизації квартири АДРЕСА_1 з причини відсутності ордера про надання житлової площі та роз`яснено право на звернення до суду.

В позові представник позивача просить визнати за ОСОБА_1 право на приватизацію квартири: АДРЕСА_3 , без ордеру, та зобов`язати районну адміністрацію ЗМР по Шевченківському району вчинити дії до приватизації нерухомості за відсутності ордеру на житлове приміщення.

Ухвалою від 08.11.2024 р. у справі відкрито провадження та призначено її розгляд у порядку загального позовного провадження на 10.12.2024 р.

10.12.2024 р. закрито підготовче провадження, спарву призначено до судового розгляду на 04.02.2025 р.

Представники позивача та відповідача направили до суду заяви про розгляд справи без їх участі, представник позивача позов підтримує, просить задовольнити, представник відповідача просить ухвалити рішення на розсуд суду, на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Розгляд справи за відсутності сторони узгоджується з положеннями ч.1 ст.211 ЦПК України.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із розглядом справи за відсутності учасників справи, не здійснювалось згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію сторін, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З наданих позивачем письмових доказів судом встановлено, що позивач з 22.07.1999 р. зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 (а.с.7зв, 8).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24.10.2024 р. вказана квартира не приватизована та у власності інших осіб не знаходиться (а.с.9).

Основним наймачем житлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , була мати позивача - ОСОБА_2 , яка ІНФОРМАЦІЯ_1 померла (а.с.10, 11, 12, 13, 14, 15).

Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 31.05.2021 р. визнано ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщеням - квартирою АДРЕСА_1 (а.с.16-18).

Відповідно листа Департаменту адміністративних послуг ЗМР від 30.07.2024 р., за адресою: АДРЕСА_3 зареєстровано місце проживання однієї особи (а.с.19).

Згідно листа Департаменту з управління житлово-комунальним господарством від 11.07.2024 р., отриманого у відповідь на звернення з метою надання копії державного ордеру на квартиру АДРЕСА_1 , виданого протягом 1981-1982 р.р., у відділі обліку та розподілу житлової площі департаменту, корінці ордерів на заселення зберігаються лише з 1984 р. Надати запитувану інформацію не уявляється можливим (а.с.20).

Розпорядженням голови районної адміністрації ЗМР по Шевченківському району від 30.09.2024 р. № 786р «Про зміну умов договору найму» надано згоду на зміну договору найму житлового приміщення та визнано головним квартиронаймачем двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 52 кв.м., житловою площею 28,2 кв.м. ОСОБА_1 у зв`язку із смертю попереднього головного квартиронаймача ОСОБА_2 (а.с.21)

Листом районної адміністрації ЗМР по Шевченківському району від 17.10.2024 р. ОСОБА_1 відмовлено у приватизації квартири АДРЕСА_1 з причини відсутності ордера про надання житлової площі та роз`яснено право на звернення до суду (а.с.22).

Відмова у здійсненні приватизації займаної позивачем квартири чинить останній перешкоду у реалізації її права на приватизацію вказаного житлового приміщення.

Відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК), статей 4, 5 ЦПК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно зі статтями 12, 13, 81 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до частини першої статті 328 ЦК право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно з частиною першою статті 345 ЦК фізична особа або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна, що є в комунальній власності.

Приватизація житлових приміщень здійснюється відповідно до приписів Закону України від 19.06.1992 № 2482-XII «Про приватизацію державного житлового фонду» (далі Закон № 2482) та Положення про порядок передачі квартир у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 № 396 (далі Положення № 396), яким передбачений вичерпаний обов`язковий перелік документів, які додаються до заяви на приватизацію квартири, в тому числі і копія ордеру про надання житлової площі.

Відповідно до статті 1 Закону № 2482 приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Особливості приватизації житлових приміщень у гуртожитках визначаються законом.

Згідно зі статтею 2 Закону № 2482, до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, які використовуються громадянами на умовах найму.

Відповідно до статті 3 Закону № 2482, приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків) громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов.

Пунктом 5 статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкту комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Відповідно до частини третьої статті 8 Закону № 2482, передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Згідно частиною десятою статті 8 Закону № 2482 органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених пунктом 2 статті 2 цього Закону, а саме не підлягають приватизації: квартири - музеї; квартири (будинки), розташовані на території закритих військових поселень, підприємств, установ і організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків- пам`ятників садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв-заповідників; кімнати в гуртожитках; квартири (будинки), які перебувають у аварійному стані; квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на ЧАЕС.

Даний перелік підстав для відмови в приватизації квартири є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, і вбачається, що на спірну квартиру позивача не розповсюджується.

Відповідно до пункту 10 частини першої статті 15 Житлового кодексу Української РСР (далі ЖК), до компетенції виконавчих комітетів районних, міських, районних у містах рад народних депутатів віднесено видача ордерів на жилі приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

За змістом статті 58 ЖК, ордер є єдиною підставою для вселення у жиле приміщення.

Відповідно до пунктів 69, 70, 72 розділу IV Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів Української РСР від 11.12.1984 № 470, ордер на жиле приміщення видається на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів та є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення, дійсний протягом 30 днів.

Ордер вручається громадянинові, на ім`я якого він виданий, або за його дорученням іншій особі. При одержанні ордера пред`являються паспорти (або документи, що їх замінюють) членів сім`ї, включених до ордера.

При вселенні в надане жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутності відповідному підприємству, установі, організації; ордер зберігається як документ суворої звітності.

Відповідно до статті 10 Закону № 2482 органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), кімнат (гуртожитків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених пунктами 2 і 5 статті 2 цього Закону.

Відповідно до пункту 17 Положення № 396 громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію.

Відтак, відмова у здійсненні приватизації займаної позивачкою квартири АДРЕСА_1 обґрунтовується тим, що пунктом 18 Положення № 396, задля здійснення приватизації житла громадянином до органу приватизації подаються: оформлена заява на приватизацію, довідка про склад сім`ї, копія ордеру, документ, що підтверджує про невикористання такого права.

Враховуючи те, що у позивача оригінал ордеру на квартиру не зберігся, на сьогоднішній день у неї виникла перешкода у реалізації свого права на приватизацію житла.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на житло.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно зі статтею 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Відповідно до статті 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Згідно зі статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 345 ЦК України закріплюється право фізичної або юридичної особи набувати право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом. Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства.

Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання визначені Законом № 2482.

Відповідно до частини другої статті 8 Закону № 2482, передача займаних квартир (будинків, кімнат у гуртожитках) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку, кімнаті у гуртожитку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку, кімнати у гуртожитку).

Відповідно до статті 10 Закону № 2482, органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), кімнат (гуртожитків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених пунктами 2 і 5 статті 2 цього Закону.

З матеріалів справи вбачається, що квартира АДРЕСА_1 до квартир, які не є об`єктами приватизації на підставі статті 2 Закону № 2482 не відноситься.

Враховуючи, що позивач на законних підставах зареєстрована та постійно проживає у вказаній квартирі, відмова в приватизації займаного нею житла з причин відсутності оригіналу ордеру на заселення у квартиру є такою, що порушує її право на приватизацію.

Крім того, відповідно до статті 65-1 ЖК, наймачі жилих приміщень у будинках державного або громадського житлового фонду можуть придбати займані ними приміщення у власність.

Згідно зі статтею 5 Закону № 2482 право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону.

Відповідно до пункту 11 статті 8 Закону № 2482 спори, що виникають при приватизації квартир державного житлового фонду, вирішуються судом.

Суд встановив, що позивач вселена у квартиру на законних підставах, незаконність її проживання ніким не спростована та не заперечувалась, а відсутність ордеру позбавляє її можливості реалізувати своє право на приватизацію квартири та враховуючи, що у неї є всі необхідні документи для проведення приватизації вищезазначеного житлового приміщення, крім ордеру, який надати не має можливості по незалежним від неї обставинам.

Відповідно до статті 59 ЖК, ордер на спірну квартиру не був визнаний в судовому порядку недійсним, відповідач не спростував факту, що ордер дійсно видавався, тому суд приходить до висновку, що вимоги позивачки щодо зобов`язання здійснити приватизацію спірної квартири є доведеними законними, обґрунтованими, а відтак підлягає задоволенню.

Таким чином, позовні вимоги про визнання за позивачем права на приватизацію квартири АДРЕСА_1 без копії ордеру при наявності всіх інших документів, передбачених Положенням № 396, суд визнає законними, а тому такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 141, 261, 264, 265, 354ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району (м.Запоріжжя, пр.Моторобудівників, 34, ) про визнання права на приватизацію та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право на приватизацію квартири за адресою: АДРЕСА_3 без ордеру, та зобов`язати районну адміністрацію Запорізької міської ради по Шевченківському району вчинити дії по розгляду питання приватизації квартири АДРЕСА_1 за відсутності ордеру на житлове приміщення, за умови надання всіх інших документів, передбачених Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженим наказом Міністерства з питань житлово-комунального і господарства України від 16 грудня 2009 року № 396.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 14 лютого 2025 року.

Суддя О.В.Дмитрюк