КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 2-261/2006 Головуючий у суді І інстанції: Ярмола О.Я.
провадження №22-ц/824/6344/2025 Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Музичко С.Г., Олійника В.І., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 (як правонаступника ОСОБА_2 ) на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду міста Київської області від 13 грудня 2024 року про повернення заяви у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним правочину дарування квартири,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із заявою про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01.12.2005 у справі № 2-261/2006 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним правочину дарування квартири, в порядку ст. 158 ЦПК України.

Заява обгрунтована тим, що 01 грудня 2005 року за клопотанням ОСОБА_2 в межах цієї справи Білоцерківським міськрайонним судом Київської області постановлено ухвалу про забезпечення позову, якою накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що зареєстрована за ОСОБА_3 ..

У подальшому, рішенням Білоцерковського міськрайонного суду Київської області від 05 січня 2006 року позов ОСОБА_2 задоволено, а саме визнано недійсним правочин дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений 09 жовтня 2004 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Дуднік І.В.; визнано за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

На підставі вказаного судового рішення, яке набрала законної сили 16 січня 2006 року ОСОБА_2 27 березня 2006 року зареєструвала право власності на дану квартиру в Білоцерківському міжміському бюро технічної інвентаризації, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 10209678 від 27 березня 2006 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, у зв`язку з чим відкрилась спадщина на належне їй на праві власності майно, зокрема й на квартиру АДРЕСА_1 .

Єдиним спадкоємцем майна померлої ОСОБА_2 є її рідний син - ОСОБА_1 , який 25 червня 2024 року звернувся до Першої Білоцерківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої заведено спадкову справу за № 169/2024 (номер у спадковому реєстрі 72624601).

Однак, 22 листопада 2024 року державний нотаріус вищезазначеної нотаріальної контори Кравець А. відмовила ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері - ОСОБА_2 , оскільки згідно отриманої інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22 листопада 2024 року № 404907272 виявлено наявність арешту нерухомого майна спадкодавця ОСОБА_2 , а саме квартири АДРЕСА_1 на підставі ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 грудня 2005 року.

Обтяження квартири арештом було зареєстровано Першою білоцерківською міською державною нотаріальною конторою 01 грудня 2005 року за реєстраційним № 2650449.

Заявник посилався також, що прийнявши спадщину після смерті позивача ОСОБА_2 у справі № 2-261/2006, заявник ОСОБА_1 став її правонаступником, і як наслідок, набув право бути стороною у судовому процесі із процесуальною можливістю звернення до суду з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову в порядку ст. 158 ЦПК України.

З огляду на викладене, ОСОБА_1 просив суд скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 грудня 2005 року у цивільній справі № 2-261/2006 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним правочину дарування квартири у вигляді накладеного арешту на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер обтяження: 2650449 від 01 грудня 2005 року.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду міста Київської області від 13 грудня 2024 року заяву ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову повернуто заявнику.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, 30 грудня 2024 року ОСОБА_1 подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що суд першої інстанції не врахував, що позивачка у справі № 2-261/2006 - ОСОБА_2 , за заявою та в інтересах якої вжито заходи забезпечення позову ухвалою суду від 01 грудня 2005 року, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а її єдиним спадкоємцем являється її рідний син - ОСОБА_1 , який 25 червня 2024 року звернувся до Першої Білоцерківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, тобто прийняв спадщину у встановленому законом порядку.

ОСОБА_1 подав до суду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, діючи саме в якості процесуального правонаступника ОСОБА_2 і набув право на таке звернення до суду, будучи правонаступником позивачки у матеріальних правовідносинах, проте суд першої інстанції у своїй ухвалі не надав цій обставині жодної правової оцінки та в порушення вимог статті 260 ЦПК України не зазначив відповідних мотиві, за яких дійшов висновку, що у цій ситуації не застосовується інститут правонаступництва.

Скаржник вважає, що суд першої інстанції не врахував, що внаслідок смерті ОСОБА_2 та у зв`язку з правонаступництвом всі права та обов`язки сторони позивача у справі, які зберігаються цілком і повністю, перейшли до її спадкоємця - ОСОБА_1 , тобто змінився лише суб`єктний склад у часників справи в частині позивача, що не обмежує процесуальних прав учасників спірних правовідносин, зокрема вимагати скасування вжитих заходів забезпечення позову.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про повернення заяви про скасування заходів забезпечення позову заявнику, суд першої інстанції керуючись п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України та обгрунтовував свої висновки тим, що ОСОБА_1 , не є учасником справи № 2-261/2006, а тому він не може звертатися до суду з заявою про скасування заходів забезпечення позову у справі в порядку, встановленому ст. 158 ЦПК України.

Однак такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що на розгляді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області перебувала цивільна справа № 2-261/2006 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним правочину дарування квартири.

01 грудня 2005 року за клопотанням ОСОБА_2 в межах цієї справи Білоцерківським міськрайонним судом Київської області постановлено ухвалу про забезпечення позову, якою накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що була зареєстрована за ОСОБА_3 ..

У подальшому, рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 січня 2006 року позов ОСОБА_2 задоволено, а саме визнано недійсним правочин дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений 09 жовтня 2004 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Дуднік І.В., визнано за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

На підставі вказаного судового рішення, яке набрало законної сили 16 січня 2006 року, ОСОБА_2 27 березня 2006 року зареєструвала право власності на дану квартиру в Білоцерківському міжміському бюро технічної інвентаризації, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 10209678 від 27 березня 2006 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, у зв`язку з чим відкрилась спадщина на належне їй на праві власності майно, зокрема й на квартиру АДРЕСА_1 .

Єдиним спадкоємцем майна померлої ОСОБА_2 , є її рідний син - ОСОБА_4 , який 25 червня 2024 року звернувся до Першої Білоцерківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої наведено спадкову справу за № 169/2024 (номер у спадковому реєстрі 72624601).

Однак, 22 листопада 2024 року державний нотаріус вищевказаної нотаріальної контори Кравець А. відмовила ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері - ОСОБА_2 , оскільки згідно отриманої інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22 листопада 2024 року № 404907272 виявлено наявність арешту нерухомого майна спадкодавця ОСОБА_2 , а саме квартири АДРЕСА_1 на підставі ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 грудня 2005 року.

У частині першій статті 150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову. Позов, зокрема, забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Відповідно до ч. 1 ст. 358 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Відповідно до ст. 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Відповідно до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Як вбачається зі матеріалів заяви про скасування заходів забезпечення позову позивач ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а заявник ОСОБА_1 є її спадкоємцем.

Порядок скасування заходів забезпечення позову регулюється ст. 158 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 та 7 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову, заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Отже, у даному випадку, оскільки заявник ОСОБА_1 не є учасником справи, а справа вже вирішена (розглянута) судом по суті шляхом ухвалення рішення, передбачено право суду відповідно до вказаної норми ч.ч. 1, 7 ст. 158 ЦПК України з власної ініціативи скасувати заходи забезпечення позову. Оскільки процесуальний порядок скасування заходів забезпечення позову у даному випадку прямо передбачений вказаної нормою цивільного процесуального права, у суду не було законних підстав для застосування аналогії закону, та повернення заяви ОСОБА_1 відповідно до положень п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України.

Наведені з цього приводу доводи скарги знайшли своє підтвердження у матеріалах справи, суд першої інстанції у даному випадку безпідставно, всупереч вказаній нормі ст. 2 ЦПК України не забезпечив виконання завдання цивільного судочинства та помилково замість ч. 1 ст. 158 ЦПК України безпідставно застосував вказану норму п. 1 ч. 4 ст. 185 цього Кодексу. Суд першої інстанції продемонстрував формальне відношення до наявних у нього згідно ч. 1 ст. 158 ЦПК України дискреційних для скасування заходів забезпечення позову процесуальних повноважень, внаслідок чого порушив процесуальний порядок вирішення цього питання та не надав належної оцінки доводам заявника про наявність підстав у суду першої інстанції за своєю ініціативою скасувати заходи забезпечення позову.

Суд апеляційної інстанції також вважає помилковими посилання суду першої інстанції на висновки Верхвоного Суду, викладенні у постановах від 20 січня 2020 року у справі № 753/12741/17 та від 22 квітня 2020 року у справі № 607/15533/17, оскільки вони є нерелевантними до цієї справи, в якій заходи забезпечення позову були вжиті судом саме в інтересах позивачки. Правонаступник (спадкоємець) якої звертається з відповідним клопотанням про їх скасування у безспірному порядку, тобто за відсутності зацікавлених осіб у продовженні арешту квартири.

Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 374 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, суд порушив норми процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, тому відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України суд апеляційної інстанції задовольняє апеляційну скаргу, скасовує оскаржену ухвалу суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду заяви про скасування заходів забезпечення позову до суду першої інстанції для розгляду цього питання по суті.

Керуючись ст. ст. 374, 379, 381 ЦПК України, Київський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 (як правонаступника ОСОБА_2 ) задовольнити.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду міста Київської області від 13 грудня 2024 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено «13» лютого 2025 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді С.Г. Музичко

В.І. Олійник