Справа № 194/1696/24
Номер провадження № 2/194/100/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2025 року м.Тернівка

Тернівський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Корягіна В.О.

за участю секретаря судового засідання Коркіної Т.С.

позивача ОСОБА_1

представника позивача Мерцалова М.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернівка Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом представника позивача адвоката Мерцалова Михайло Юрійовича в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача адвокат Мерцалов М.Ю. в інтересах ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 14 червня 2024 року близько 21-30 години під час прогулянки родини позивача зі своїм собакою породи «той-тер`єр», ІНФОРМАЦІЯ_1 , на тварину накинувся собака відповідача та загриз улюбленця сім`ї на смерть на їх очах, зокрема на очах малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На місце події було викликано наряд поліції, який зафіксував звернення позивача, яким та прохала притягнути до відповідальності ОСОБА_2 через те, що остання не слідкувала за своїм собакою, що спричинило смерть собаки позивача. До того ж, вся ця ситуація викликала гостру реакцію на стрес у доньки позивача. У дитини поганий сон вночі, часті прокидання, плач. Діагноз потребує лікування, в тому числі медикаментозного, до того ж, родина втратила собаку - друга і це дуже негативно вплинуло на психоемоційний стан всієї сім`ї, особливо маленької дитини, яка обожнювала свого собаку. Дитина понесла моральні страждання, оскільки внаслідок противоправних дій відповідача дівчинка пережила нервовий шок, оскільки на її очах собака відповідача загриз їх собаку, який був не просто собакою, а членом родини довгі роки. З урахуванням часу тривалості страждань спричиненого душевного болю, порушення спокою та ситуації в сім`ї, а також того, що відповідач відмовилась вирішити ситуацію мирно та компенсувати спричинену шкоду, вважає, що заявлений розмір моральної шкоди у розмірі 50000,00 грн. відповідає принципу співрозмірності завданій шкоді. Моральну шкоду, спричинену сім`ї у вигляді переляку, втрату сну, також сильних нервових потрясінь і душевних страждань, завдав і сам факт нападу на їх собаку. Сама думка про те, що напад агресивної собаки може повторитись знову породжує у них страх перед собаками великих розмірів. Саме цей страх зараз заважає придбати або взяти собаку. Просить стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 50000,00 грн. та матеріальну шкоду у розмірі 36569,00 грн.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з наведених у позові підстав, не заперечувала щодо ухвалення заочного рішення. Також зазначила, що 14 червня 2024 року вона була на вулиці біля гаражів і разом з нею була її собака породи той-тер`єр, яка бігала вільно, не на повідку. ЇЇ собака вела себе спокійно. Десь о 21-00 годині до неї підійшла відповідач зі своєю собакою породи лайка. Її собака підійшла до собаки відповідачки і собака відповідачки загриз її собаку. Через цю подію її дитина пережила стрес та біля одного місяця перебувала на лікуванні. За придбання собаки Той-тер`єра вони сплатили 10000,00 грн. Кому саме належить собака породи лайка, відповідачу чи чоловіку відповідача, їй не відомо. В грудні 2024 року вони купили нову собаку Той-тер`єра за 23000,00 грн. Чеків на покупку собаки та документів на собаку у неї не має, бо їх не брали.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, не заперечував щодо ухвалення заочного рішення.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, тому суд вважає за необхідне розглянути справу за її відсутності.

Відповідно до ч.1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Тому, суд дійшов висновку, що відповідач повідомлена належним чином про час і місце судового засідання, та зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України.

Суд, вислухавши позивача, представника позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, обґрунтування позовних вимог, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав.

В судовому засідання встановлено, що в паспорті тварини власником собаки породи Той-тер`єр ІНФОРМАЦІЯ_1 , стать - кобель, зазначена ОСОБА_1 .

Відповідно до фабули СО рапорту ВП №1 Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області від 14 червня 2024 року: 14 червня 2024 року о 21-41 год. надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 14 червня 2024 року о 21-40 год. за адресою АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 заявник відпочивав, повз проходили люди з собакою породи Лайка, яка була на повідку без намордника та загризла Той-тер`єра (спочатку собака була жива, протягом 10-15 хвилин померла). Подія сталася 15 хвилин тому. Заявник - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до відповіді ВП №1 Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області від 24 червня 2024 року, у зв`язку з тим, що відсутня об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, притягнути до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 не можливо, так як в ст. 154 КУпАП прописано, що заборонено вигулювати собак без повідку та наморднику (крім собак, породи яких не внесені до Переліку небезпечних порід собак), дана собака породи Лайка не відноситься до порід собак, які повинні обов`язково перебувати в намордниках, тому ОСОБА_5 запропоновано звернутися до Тернівського міського суду Дніпропетровської області.

Відповідно до роздруківки огляду сімейного лікаря ОСОБА_6 КНП «ЦПМСД м. Тернівки» Тернівської міської ради від 15 червня 2024 року: пацієнт ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 15 червня 2024 року звернулася зі скаргами на поганий сон вночі, прокидання, плач. 14 червня 2024 року на очах у дитини велика собака Лайка розірвала маленьку собачку Той-тер`єра.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду показав, що 14 червня 2024 року він був в гаражі, після 21-00 год. підійшла відповідачка з собакою, до якої підбігла маленька собачка позивачки. Велика собака загризла маленьку собачку, дитина позивачки кричала, ніхто не допоміг, а відповідач зі своєю собакою пішла. Викликали поліцію. Чоловік відповідачки не став спілкуватися з чоловіком позивача щодо цієї події. Відповідач обізнана про розгляд цивільної справи.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду показав, що 14 червня 2024 року він був в гаражі, десь о 21-30 год. підійшла відповідачка з великою собакою, до якої підбігла маленька собачка позивачки. Велика собака загризла маленьку собачку, дитина позивачки кричала, ніхто не допоміг, а відповідач зі своєю собакою пішла. У дитини позивачки від побаченого був стрес.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду показала, що 14 червня 2024 року він був в гаражі, десь о 21-30 год. підійшла відповідачка з великою собакою, до якої підбігла маленька собачка позивачки. Велика собака перекусила маленьку собачку. Велику собаку вела ОСОБА_10 , та сказала що це її собака. Дитина позивачки все бачила, у неї від побаченого був стрес. Після того, що трапилося позивачка водила свою дитину до лікаря, дитині прописали заспокійливі ліки. У позивачки теж був стрес. Відповідач знає про розгляд цивільної справи.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 суду показала, що 14 червня 2024 року ввечері ОСОБА_10 підійшла зі своєю великою собакою до їх гаража, та її собака загриз маленьку собачку.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 суду показала, що 14 червня 2024 року була в гаражі, о 21-30 год. підійшла відповідачка з великою собакою, до якої підбігла маленька собачка позивачки. Велика собака загризла маленьку собачку, дитина позивачки кричала, ніхто не допоміг, а відповідач зі своєю собакою пішла. Викликали поліцію. Відповідач обізнана про розгляд цивільної справи.

У відповідності до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Відносини, що виникають у результаті завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, традиційно виділяють у спеціальний делікт у зв`язку з особливостями механізму завдання шкоди, а також умовами виникнення обов`язку таку шкоду відшкодувати.

Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди; наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними.

При цьому слід враховувати, що особливі правила ст. 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володільця небезпечного об`єкта буде зобов`язано відшкодувати шкоду незалежно від вини цієї особи. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За положеннями ст. 180 ЦК України тварини є особливим об`єктом цивільних прав, на який поширюється правовий режим речі. Тобто собака є майном, об`єктом права власності людини, яке остання здійснює відповідно до закону на власний розсуд, незалежно від волі інших осіб. І як власнику речі (собаки) згідно зі ст. 317 ЦК України лише її господарю належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

У частині 5 статті 319 ЦК України зазначається, що власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. Усвідомлення цього власником та здійснення свого права власності лише в межах та порядку, встановленому законом, є необхідним для убезпечення інших людей від негативних наслідків, які може спричинити недбале використання свого права власності на собаку господарем.

Згідно з ч. 2 ст. 180 ЦК України правила поводження з тваринами встановлюються законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» шкода, заподіяна особі або майну фізичної особи, а також шкода, заподіяна майну юридичної особи твариною, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує

Зокрема, статтею 9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» встановлено, що особа, яка супроводжує тварину, зобов`язана забезпечити безпеку оточуючих людей і тварин, а також майна від заподіяння шкоди супроводжуваною домашньою твариною; при супроводженні домашніх тварин не допускається залишати їх без нагляду. Фізичні та юридичні особи, які утримують домашніх тварин, зобов`язані дотримуватися вимог нормативно-правових актів, санітарно-гігієнічних і ветеринарних норм та правил, а також не допускати порушень прав і законних інтересів інших фізичних і юридичних осіб та не створювати загрози безпеці людей, а також інших тварин.

За змістом ч.2 ст. 1193 ЦК України вбачається, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч.ч 1, 2, 3 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Аналіз положень статей 11 та 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди.

Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно роз`яснень, що містяться в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела

підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Встановивши в судовому засіданні, що позивач також є власницею собаки і загибель її собаки виникла в результаті взаємодії двох собак (її та відповідача), дії позивача, які виразилися в тому, що її собака той-тер`єр бігала вільно без повідка та підбігла до собаки відповідачки, судом розцінюється, як груба необережність позивачки, яка сприяла таким чином виникненню шкоди.

Крім того, дії пов`язані із завданням позивачу шкоди не кваліфіковані як кримінальне та адміністративне правопорушення.

Суд бере до уваги, що позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу вартості спричиненої матеріальної шкоди, оскільки надані нею фото з сайту продажу собак не підтверджують дійсну вартість собаки, оскільки суду не надано, що собака була придбана з документами, має родословну, є виставкою породою, тощо, тому є дуже велика різниця вартості собак, у тому числі і породи Той-тер`єр. Таким чином, надані фото з сайту є недопустимим доказом і відповідно не є підставою для відшкодування їй матеріальної шкоди.

Крім того, в судовому засіданні позивач зазначила, що жодного доказу щодо вартості купленої нової собаки у неї не має, документів на придбану собаку не має.

Клопотань про призначення експертиз стороною позивача не заявлено.

Щодо стягнення моральної шкоди, яка позивачем оцінена у 50000,00 грн., то представником позивача зазначено, що дії відповідачки, які в результаті з урахуванням часу тривалості страждань спричиненого душевного болю, порушення спокою та ситуації в сім`ї, а також того, що відповідач відмовилась вирішити ситуацію мирно та компенсувати спричинену шкоду, спричинили позивачу моральну шкоду.

Стаття 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного страждання. Діюче законодавство не містить визначення способів обчислення її розміру. Зважаючи на це будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Встановивши, що позивач та її дитина дійсно зазнали моральних страждань у зв`язку з загибеллю собаки, чим останнім спричинено душевного болю, порушення спокою та ситуації в сім`ї, а також того, що відповідач відмовилась вирішити ситуацію мирно та компенсувати спричинену шкоду, а позивач тривалий час була позбавлена можливості вести звичний спосіб життя, відчувала душевні страждання, суд вважає, що є підстави для відшкодування з відповідача на користь позивача моральної шкоди.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений Висновок також звертає увагу на те, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

На підставі викладеного, враховуючи, що позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу вартості спричиненої матеріальної шкоди, оскільки надані нею фото з сайту продажу собак є не допустимим доказом і не є підставою для відшкодування їй матеріальної шкоди, але враховує, що позивач дійсно зазнала моральних страждань у зв`язку з загибеллю собаки, чим їй спричинено душевного болю, порушення спокою та ситуації в сім`ї, а також того, що відповідач відмовилась вирішити ситуацію мирно та компенсувати спричинену шкоду, а позивач тривалий час була позбавлена можливості вести звичний спосіб життя, відчувала душевні страждання, враховуючи ступінь вини відповідача в спричиненні шкоди, та характер немайнових витрат, виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за необхідне позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди задовольнити частково, та стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 25000,00 грн., а в частині позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди відмовити.

Отже відповідно до ст. 141 ЦПК України суд пропорційно до задоволеної частини позовних вимог стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 559,65 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 77, 81, 142, 258, 265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовну заяву представника позивача адвоката Мерцалова Михайло Юрійовича в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_4 , моральну шкоду у розмірі 25000,00 грн.

В частині позовних вимог представника позивача адвоката Мерцалова Михайло Юрійовича в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 щодо відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 36569,00 грн. - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_4 , судовий збір у сумі 559,65 грн.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільно процесуальним Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заява про перегляд цього рішення може бути подана відповідачем в Тернівський міський суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Повне судове рішення складено 14 лютого 2025 року.

Головуючий суддя: В.О. Корягін