Справа № 308/6935/23
У Х В А Л А

11 лютого 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.,

суддів: Собослоя Г.Г., Кожух О.А.

з участю секретаря судового засідання: Савинець В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву адвоката Ракущинця Андрія Андрашовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 про відмову від апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 листопада 2023 року, ухвалене головуючим суддею Данко В.Й. у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», третьої особи Тячівської міської ради про скасування рішення державного реєстратора

встановив:

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ТОВ «Кредитні ініціативи», третьої особи що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: державного реєстратора Тячівської міської ради Лазар Д.В. про скасування рішення державного реєстратора.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 19 червня 2006 року між Акціонерним комерційний промислово-інвестиційним банком та ОСОБА_1 було укладено договір про іпотечний кредит № 78/8-06, яким банк зобов`язався видати кредит в розмірі 57 200 доларів США з розрахунку 12% річних з кінцевим терміном погашення 15.06.2026.

У забезпечення виконання договору кредиту, між банком та позивачем було укладено Іпотечний договір № 80/23-2006 від 19.06.2006, за яким передано в іпотеку майнові права на нерухомість, а саме квартиру в АДРЕСА_1 (з 2007 року АДРЕСА_2 ).

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 14.05.2014 було стягнуто з позивача на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» суму боргу за кредитним договором в розмірі 451 388,69 грн.

01.12.2021 державним реєстратором Тячівської міської ради Закарпатської області Лазар У.В. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 03.12.2021. було зареєстровано квартиру за адресою АДРЕСА_3 за ТОВ «Кредитні ініціативи».

Однак, згідно з умовами іпотечного договору його предметом були майнові права на квартиру АДРЕСА_4 , проте сторони не уклали додаткової угоди про внесення змін до іпотечного договору щодо новоствореного нерухомого майна, що призвело до порушення ст. 18 Закону України «Про іпотеку».

Також позивач зазначає, що порушено вимоги ст. 37 Закону України «Про іпотеку», оскільки предметом іпотечного договору на підставі якого відповідач звернув стягнення на квартиру є майнові права на нерухомість, будівництво якої не завершено, а відповідач та позивач не уклали додаткової угоди про внесення змін до іпотечного договору щодо зміни опису предмета іпотеки, перетворення майнових прав на квартиру, як предмета іпотеки, у право власності на новостворений об`єкт нерухомості не відбулось.

Крім того, позивач вказує, що за адресою квартири зареєстрована та проживає дитина син позивача, а отже в силу приписів ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. 177 Сімейного кодексу України правочини щодо майнових прав малолітньої дитини потребують дозволу органу опіки та піклування. Дозвіл органу опіки та піклування на здійснення реєстрації права власності на квартиру за відповідачем, право користування якою має малолітня дитина, не отримувався.

Позивач зазначає, що при перереєстрації права власності не встановлено, чи перевищує вартість предмета іпотеки розміру кредитних зобов`язань. При цьому, відшкодування вартості предмета іпотеки над розміром забезпеченою іпотекою вимог іпотекодержателя не відбулось, що порушує вимоги ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Враховуючи вищенаведене, ОСОБА_1 просила суд скасувати рішення державного реєстратора Тячівської міської ради Закарпатської області Лазар Д.В. індексний номер 62019188 від 03.12.2021 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень про реєстрацію квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_5 за ТОВ «Кредитні ініціативи».

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 листопада 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій просить рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Вважає оскаржуване рішення таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

11 лютого 2025 року адвокат Ракущинець А.А., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав заяву про відмову від апеляційної скарги, яку мотивує тим, що спір між сторонами вирішено в позасудовому порядку. Також просив повернути 50% сплаченого судового збору.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи заяви, колегія суддів приходить до висновку про задоволення такої.

Згідно з ч. 4 ст. 364 ЦПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї, а інша сторона має право визнати апеляційну скаргу обґрунтованою в повному обсязі чи в певній частині до закінчення апеляційного провадження. За відмови від апеляційної скарги суд, за відсутності заперечень інших осіб, які приєдналися до апеляційної скарги, постановляє ухвалу про закриття апеляційного провадження.

Відповідно до закріпленого у ст. 13 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства сторони самостійно розпоряджаються своїми правами при розгляді справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 362 ЦПК України, суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження особа, яка подала апеляційну скаргу, заявила клопотання про відмову від скарги.

Таким чином апеляційний суд, відповідно до статей 362, 364 ЦПК України, вважає за можливе прийняти відмову адвоката Ракущинця А.А., який діє в інтересах ОСОБА_1 , від апеляційної скарги на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 листопада 2023 року і закрити у зв`язку із цим апеляційне провадження.

Щодо повернення судового збору.

Відповідно до частини другої статті 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, зокрема, порядок його повернення, визначені Законом України «Про судовий збір».

Згідно з частиною другою статті 7Закону України «Про судовий збір» у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.

Пунктом 5 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» визначено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

В ухвалі від 22 листопада 2019 року у справі № 816/731/16 (провадження № К/9901/9639/19) Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду зробив висновок, що: «пункт 5 частини першоїстатті 7 Закону України «Про судовий збір`передбачає можливість повернення судового збору лише у випадку закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях. Наслідком закриття провадження у справі є відсутність (скасування) рішення, яким закінчено розгляд справи по суті, тоді як закриття касаційного провадження призведе до залишення оскаржуваних судових рішень в силі. Указане підтверджує різне значення понять «закриття провадження у справі» та «закриття касаційного провадження» та неможливість їх ототожнення. Повернення судового збору у випадку закриття касаційного провадження пунктом 5 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» не передбачено, що унеможливлює задоволення клопотання скаржника про повернення судового збору. Зазначений висновок узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в ухвалі від 29 травня 2019 року у справі № 820/4918/16».

Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 29 травня 2019 року у справі № 820/4918/16 (провадження № 11-42апп19) дійшла висновку, що «пунктом 5 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» передбачено повернення судового збору саме у разі закриття (припинення) провадження у справі, а не закриття касаційного провадження у зв`язку з відмовою від касаційної скарги».

У постанові від 08 червня 2022 року у справі № 357/380/20 (провадження № 14-20цс22) Велика Палата Верховного Суду не вбачала підстав для відступу від свого висновку, викладеного в ухвалі від 29 травня 2019 року у справі № 820/4918/16 (провадження № 11-42апп19).

Оскільки наведена норма Закону України «Про судовий збір» передбачає повернення судового збору лише в разі закриття (припинення) провадження у справі, а не у випадку закриття апеляційного провадження, то клопотання про відмову від апеляційних скарг в частині повернення судового збору не підлягають задоволенню.

З огляду на вищевказане, у задоволенні клопотання адвоката Ракущинця А.А., який діє в інтересах ОСОБА_1 про повернення судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 206, 255, 373, 374 і 381 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

прийняти від адвоката Ракущинця Андрія Андрашовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 відмову від апеляційної скарги на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 листопада 2023 року.

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 про відмову від апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 листопада 2023 року закрити.

Роз`яснити, що у разі закриття апеляційного провадження у зв`язку з відмовою від апеляційної скарги на судове рішення, повторне оскарження цього рішення особою, що відмовилася від скарги, не допускається.

У задоволенні клопотання про повернення судового збору відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня складання повного судового рушення.

Повний текст ухвали складено 12 лютого 2025 року.

Суддя-доповідач:

Судді: