Справа № 385/1244/24
Провадження № 2/385/520/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.02.2025 року Гайворонський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Гришака А.М.,

з участю секретаря судового засідання Зеленко О.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Волошина М.Г.,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в місті Гайвороні Кіровоградської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

26.08.2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Позов мотивовано тим, що 23.08.1980 року, між позивачем та ОСОБА_2 , Гайворонським відділом ЗАГС було зареєстровано шлюб. 26.09.2022 року рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області шлюб розірвано.

Після розірвання шлюбу, Відповідач фактично вигнала позивача із будинку, де були зареєстровані та проживали.

Спільної мови щодо поділу спільно нажитого майна за період шлюбу не досягли.

За час спільного проживання позивач та відповідач придбали наступне майно, яке було в наявності на розлучення: дві корови, вартістю по 40 000 грн. кожна, всього 80 000 грн.; тридцять курей, по 250 грн. кожна, на суму 7 500 грн.; чотири вулики із бджолосім`ями, вартістю 2500 грн. кожен, на суму 10 000 грн.; десять вуликів із рамками, по 500 грн. кожен, на суму 5000 грн.; дванадцять ловушок для бджіл по 200 грн., на суму 2 400 грн.; бочка під мед, вартістю 900 грн.; мопед «Хонда», вартістю 3 400 грн.; причіп до мопеда, вартістю 2 000 грн.; шість кліток металевих, вартістю по 500 грн., на суму 3 000 грн.; вісім бутлів (20 л), вартістю по 500 грн., на суму 4 000 грн.; човен резиновий, вартістю 1 500 грн.; бензопила «Світязь» вартістю 2 200 грн.; трактор саморобний, вартістю 5 000 грн.; сівалка саморобна, вартістю 5 000 грн.; мотоблок саморобний, вартістю 4 500 грн.; електрична січкарня, вартістю 20 000 грн.; сівалка ручна, вартістю 2 000 грн.; бак металевий для води (3 куб.м), вартістю 5 000 грн.; антена з трубою 6 м, вартістю 3000 грн.; меблева стінка, вартістю 42 000 грн.; два меблевих комоди, вартістю по 2 000 грн., на суму 4 000 грн.; два крісла, вартістю по 1 000 грн., на суму 2 000 грн.; кровать-уголок, вартістю 30 000 грн.; телевізор, вартістю 10 000 грн.; холодильник «Донбас», вартістю 3000 грн.; холодильник, вартістю 3000 грн.; морозильна камера, вартістю 8000 грн.; дві газових плити з балонами, вартістю по 3000 грн., на суму 6000грн.; чотири настінних коври, вартістю по 2000 грн., на суму 8000 грн.; шість полових коврів, вартістю по 2000 грн., на суму 12 000 грн.; шість пледів, вартістю по 1500 грн., на суму 9000 грн.Всього на загальну суму 311 900 гривень.

Врегулювати спір з Відповідачем щодо поділу майна без звернення до суду, не вдалося.

Просить суд, здійснити поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, визнати за ОСОБА_1 право власності на частину майна, а саме: п`ятнадцять курей, по 250 грн. кожна, на суму 3750 грн.; десять вуликів із рамками, по 500 грн. кожен, на суму 5000 грн.; дванадцять ловушок для бджіл по 200 грн., на суму 2400 грн.; бочка під мед, вартістю 900 грн.; мопед «Хонда», вартістю 3 400 грн.; причіп до мопеда, вартістю 2 000 грн.; три клітки металевих, вартістю по 500 грн., на суму 1500 грн.; чотири бутлі (20 л), вартістю по 500 грн., на суму 2 000 грн.; човен резиновий, вартістю 1 500 грн.; трактор саморобний, вартістю 5 000 грн.; сівалка саморобна, вартістю 5 000 грн.; мотоблок саморобний, вартістю 4 500 грн.; бак металевий для води (3 куб.м), вартістю 5 000 грн.; один меблевий комод, вартістю 2 000 грн.; одне крісло, вартістю 1 000 грн.; кровать-уголок, вартістю 30 000 грн.; холодильник, вартістю 3000 грн.; одна газова плита з балоном, вартістю 3000 грн.; два настінних ковра, вартістю по 2000 грн., на суму 4000 грн.; три полових ковра, вартістю по 2000 грн., на суму 6 000 грн.; три пледи, вартістю по 1500 грн., на суму 4500 грн. Всього на загальну суму 105 950 гривень. Стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача 50 000 гривень, як відшкодування мені за продану нею: корову, вартістю 40 000 гривень, яка належить позивачу в порядку поділу майна подружжя; чотири вулики із бджолосім`ями, вартістю 2500 грн. кожен, на суму 10 000 грн., які належать позивачу в порядку поділу спільного майна подружжя.

Ухвалою судді Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 07.10.2024 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 05.11.2024 року призначено проведення процедури врегулювання спору за участю судді.

Ухвалою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 06.12.2024 року припинено процедуру врегулювання спору за участю судді.

Ухвалою судді Гайворонського районного суду Кіровоградської області Гришака А.М. від 10.12.2024 року прийнято до свого провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

16.12.2024 року від відповідача по справі ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву. В якому відповідач, вказує що позовні вимоги є некоректними так як позивач просить визнати право власності на речі домашнього вжитку для яких не існує спеціального порядку набуття права власності шляхом створення правовстановлюючих документів. Мова може йти лише про розподіл спільного майна подружжя шляхом виділення цього майна та без визнання права власності на це майно. Позивач та відповідач проживали у будинку по АДРЕСА_1 , який належить на праві власності дочці відповідача ОСОБА_3 , яка отримала його у власність від своєї бабусі ОСОБА_4 . З набуттям права власності на будинок, дочка набула право і на інше майно, яке належало бабусі і дочці яке відповідач безпідставно включив до спільного майна подружжя. До такого майна належить, крісло, кровать-уголок, холодильник, газова плита з балоном, два настінних килими, три полових килими. Це майно підлягає виключено з розподілу, оскільки не є спільним майном подружжя. Протилежне відповідачем не доведено та доказів з цього приводу суду не надано.

Кури та мопед є особистою власністю відповідача, придбані на її власні кошти поза шлюбом так як з відповідачем не проживають майже три роки. Після розірвання шлюбу, позивач та відповідач дійшли згоди щодо поділу спільно нажитого майна за період шлюбу.

На підставі домовленості по розподілу спільного майна відповідач, за згоди відповідача, позивач забрав все що бажав за потрібне, а саме: мопед, мотоблок, бензопилу, бензокосу 2 шт., болгарку, електрозварку, електродрель, автоклав, мотор новий до «Москвича», колеса до машини 4 шт., насос до криниці, електромотори 4 шт,, кробку передачі до машини, ключі і молотки і все з гаража, 16 вуликів із рамками, 0,5 тони меду, медогонку, дванадцять ловушок для бджіл, бочку під мед, мопед «Хонда», причіп до мопеда, три клітки металевих, чотири бутлі (20 л), човен резиновий, сівалку саморобну, мотоблок саморобний, килими на стіну 2 шт., килими на підлогу 3 шт., пледи 3 шт., постільна білизна 2 комплекта, посуда, диван, комод, крісло, газову плитку з балоном, холодильник, тушонку курячу 36 банок, металева драбина 2 шт., косу, сокиру, колуни 2 шт., металеву сітку, тачку, бак металевий для води.

На трактор який вказує відповідач не має реєстраційних документів та є фактично купою металобрухту. Крім того, відповідач отримав 70000 грн. коштів та легковий автомобіль «Москвича», з причепом.

Корови утримувались у будинку дочки і одна з яких була придбана на кошти дочки. По факту корів в даний час немає бо обидві корови з позивачем були здані у 2022 році в забій, що не може заперечуватись позивачем. Виручені кошти були розділені і відповідач отримав 70000 грн. грошових коштів в якості компенсації за корови та інше майно, що значно перевищує вказану в позові суму 50000 грн. компенсації.

Таким чином, позов в цій частині є необґрунтованим. Відповідач не визнає позовні вимоги в повному обсязі, та спростовує юридичні факти та відповідні їм правовідносини викладені в позовній заяві. Позовні вимоги викладені у позові мають на меті привласнити належне відповідачу та іншим громадянам майно, тобто спрямовані на порушення прав відповідача гарантовані п. 1 ст. 6 Конвенції.

Вартість майна визначена Позивачем довільна та не прийнятна відповідачу, а акт про оцінку майна суду не надано. З огляду на викладене, Позивачем не доведено і належним чином не обґрунтовано заявлені позовні вимоги, його позиція не базується на належних та допустимих доказах, а тому Відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Ухвалою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 07.01.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник, адвокат Волошин М.Г. позов підтримали з підстав зазначених у ньому. ОСОБА_1 додатково пояснив, що під час перебування в шлюбі з відповідачем ними було придбано дві корови на клички «Ластівка» та «Лиска» вартістю по 40000 грн. кожна. Крім того, на час розірвання шлюбу у відповідача залишилось 30 курей вартістю 250 грн. за одну курку; 4 вулики із бджолосім`ями належать зятю ОСОБА_5 ; 10 вуликів із рамками вартістю 500 грн/шт. належали батьку позивача та є власністю позивача; 12 ловушок для бджіл позивач робив самостійно, оцінює їх вартість у 200 грн. за одиницю; бочку під мед купував бувшу у користуванні вартістю 900 грн., об`єм якої складає 200-250 літрів; мопед «Хонда» вартістю 3400 грн. купував у 2009 році; причіп до мопеда вартістю 2000 грн., позивач робив сам, вартість визначив відповідно до вартості матеріалів які необхідні для його вироблення; 6 кліток металевих вартістю по 500 грн. за штуку позивач робив сам, вартість визначив відповідно до вартості матеріалів необхідних для їх виготовлення; човен резиновий вартістю 1500 грн., купував у людей, човен одномісний, надувний; бензопилу «Світязь» купував у 2022 році за 2200 грн., станом на розірвання шлюбу була несправна; трактор саморобний вартістю 5000 грн. позивач зробив сам, вартість визначений відповідно до вартості матеріалів необхідних для його виготовлення; сівалку саморобну вартістю 5000 грн. виробив сам, вартість зазначив відповідно до вартості матеріалів, які необхідні для її виробництва; мотоблок саморобний, вартістю 4500 грн., виготовив сам; електрична січкарня вартість 20000 грн., сівалка ручна вартістю 2000 вказана відповідно до ринкових цін; бак металевий для води 3 м. куб. вартістю 5000 грн належить батьку позивача та не був придбаний під час шлюбу; антена з трубою 6 м. вартістю 3000 грн., меблева стінка вартістю 42000 грн., два меблевих комоди, вартістю 2000 грн., два крісла вартістю по 1000 грн., ліжко-куток вартістю 30000 грн., телевізор вартістю 10000 грн., холодильник «Донбас» вартістю 3000 грн., морозильна камера, вартістю 8000 грн., дві газові плити з балонами, вартістю 3000 грн., 4 коври вартістю 2000 грн., 6 полових коврів вартістю 2000 грн., 6 пледів вартістю 1500 грн., - були придані під час перебування сторін у шлюбі, вартість вказана на момент купівлі майна. Холодильник вартістю 3000 грн. належить зятю.

В судовому засіданні ОСОБА_2 позов не визнала з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. Додатково пояснила, що після розірвання шлюбу позивач забрав все своє майно з місця спільного проживання. З вартістю спірного майна, яке позивач зазначив у позові не згодна, майно має значно меншу вартість так, як купувалось давно, деяким речам більше 30-40 років, а деяке майно перебуває в несправному стані. Так, холодильник «Донбас» купували в 1986 році за 400 рублів, газові плити купували за 300 грн.. Вартість електричної січкарні становить 3000 грн., а не 20000 грн., як вказує позивач. Меблева стінка купувалась за 2500 рублів та не може коштувати 42000 грн.. резиновий човен купувався за 600 грн. Просила в позові відмовити повністю.

Суд, заслухавши пояснення позивача та представника позивача, відповідача дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, згідно якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи та на підставі пояснень представника позивача. Слід зазначити, що дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.76, ч.1,2ст.77, ч.2 ст.78, ч.1 ст.95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 6 ст. 81, ч. 1 ст.89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 26.09.2022 року справа №385/999/22 розірвано шлюб, поміж ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 23.08.1980 року Гайворонським райвідділом ЗАГС Кіровоградської області, актовий запис № 77 (а.с.7).

Згідно копії паспорту великої рогатої худоби виданого ДП «Агентством з ідентифікації і реєстрації тварин» від 14.06.2011 року ОСОБА_2 є власником корови породи «Симентальська», дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8).

Згідно копії Талона від 16.08.2009 року ОСОБА_1 є власником мопеда Honda, об`єм двигуна 49,9 куб. см. (а.с.10).

Згідно копії паспорта пасіки №132 від 19.10.2016 року ОСОБА_1 є власником 8 бджолосімей за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 12).

Згідно Довідки №1990 від 07.06.2018 року виданої Гайворонською міською радою ОСОБА_1 утримує бджолосім`ї за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.13).

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У відповідності до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом

Частиною 1 ст. 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно зі ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Частиною 1 ст. 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частина 1 статті 70 СК України передбачає, що у разі поділу майна, що є об`єктом права сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як визначено в ч. 1 та 2 ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

У пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» встановлено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Пунктом 23 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України), ч. 3 ст. ст. 368 ЦК України), відповідно до частини 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

Також суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст. 60 СК України.

Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За приписами ч.ч. 1-4 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У ч. 2 ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Суд зауважує, що ані позивачем, ані відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження як факту придбання майна, щодо якого йдеться у позові, так і факту його придбання в період шлюбу, а також доказів щодо вартості спірного майна (квитанції, рахунки, договори, гарантійні зобов`язання тощо), що позбавляє суд можливості встановити належність цього майна до спільного майна подружжя та визначити дійсну вартість майна, яке підлягає поділу.

Надані позивачем роздруківки з мережі Інтернет, в т.ч. можливо з сайту «OLX», не є належними, допустимими та достовірними доказами у розумінні процесуального закону, оскільки не підтверджують факту придбання майна позивачем та відповідачкою протягом спільного проживання у шлюбі та вартості цього майна на момент поділу.

Твердження позивача про наявність у їх родині двох корів, які були придбані за час шлюбу та не були поділені між позивачем та відповідачкою, ОСОБА_2 заперечила, зазначивши, що корови були продані ще за часів спільного проживання, і їх вартість була поділена між сторонами.

Доказів, які б спростовували такі твердження відповідачки та доводили б факт наявності у подружжя Нашемп двох корів на час припинення спільного проживання у вересні 2022 року, які не були поділені між сторонами у справі, позивачем не надано.

Позивачем було заявлено вимоги про поділ предметів домашнього вжитку (меблів, побутової техніки, інструментів, мопеду), разом з тим, не надано жодного доказу на підтвердження факту наявності та дійсної вартості цього майна ані на час його придбання, ані на час припинення шлюбних відносин з відповідачем, ані на час подачі позову та на час розгляду справи по суті.

Відповідачем визнається факт наявності окремих предметів на момент припинення шлюбних відносин (холодильника, 12 ловушок для бджіл, бочки під мед, мопеда, причепа до мопеда, 6 кліток металевих для кролів, 8 бутлів, човна резинового, бензопили, трактора саморобного, двох меблевих комодів, 2 крісла, ліжко-куток, телевізора, холодильника «Донбас», морозильної камери, 2 газових плит з балонами, 4 коври, 6 полових коврів, 6 пледів), однак, заперечується вартість вказаних предметів, визначена позивачем. Також відповідач вказала, що більшість предметів позивач вже забрав собі, коли виїжджав з помешкання.

Крім того, відповідачем вказується на неможливість поділу окремих предметів, що зазначені ОСОБА_1 у позові, оскільки вони придбавалися не за кошти подружжя (електрична січкарня належить брату відповідача, сівалку ручну віддали дочці, меблеву стінку купувала мати відповідача).

Отже, згоди щодо складу та вартості майна, що підлягає поділу, сторони не дійшли, а достовірні докази на підтвердження складу та вартості цього майна у суду відсутні, що унеможливлює здійснити його поділ на засадах рівності часток, як це передбачено ч.1 ст.70 СК України.

Згідно з ч. 2 ст. 12, ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Слід відмітити, що ані позивачем, ані відповідачем позовом не було надано до суду жодного доказу на підтвердження дійсної вартості майна станом на час розгляду справи, та не заявлено клопотання про призначення судової товарознавчої експертизи, не надано висновку експерта з цього питання у відповідності до ст. 106 ЦПК України.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вказали, що 4 вулики з бджолосім`ями, 10 вуликів із рамками, бак металевий для води об`ємом 3 куб.м., холодильник належать іншим особам та не були придбані ними під час перебування у шлюбі. Отже, таке майно не є спільною сумісною власністю подружжя та не підлягає поділу.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Ухвалюючи це судове рішення, суд керується ст.265 ЦПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Як зазначено в п.58 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України», суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по цій справі, суд дійшов висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття цього судового рішення.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 89, 141, 259, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 14.02.2025 року.

Суддя: А. М. ГРИШАК

Дата документу 04.02.2025