Справа №295/260/25
УХВАЛА

11.02.2025 року м. Житомир

Суддя Богунського районного суду м. Житомира Воробйова Т.А.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи: ОСОБА_2 ,

Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),

ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

про встановлення факту, що має юридичне значення,

в с т а н о в и в:

Заявник звернулась до суду із заявою, в якій просить встановити факт, що ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заява обґрунтована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_6 , про що Житомирським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) здійснено актовий запит №1329, де ОСОБА_7 вказана матір`ю, батьком записаний ОСОБА_8 . З 13.08.2011 заявник з ОСОБА_8 перебували у шлюбі. У період до народження дочки заявником вже був ініційований відповідний процес з розірвання шлюбу між ними. Оскільки під час народження дочки заявник та ОСОБА_1 все ще перебували у зареєстрованому шлюбі, батьком дитини було записано чоловіка заявника ОСОБА_1 . Рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області у справі № 293/2274/19 від 14.01.2021 шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 розірвано. 04.08.2022 між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було зареєстровано шлюб. Стосунки заявника з ОСОБА_5 почались ще у 2019 року, коли ОСОБА_1 зрозуміла, що її попередній шлюб почав існувати формально, вони з чоловіком мали різні погляди на сім`ю, та одруження виявилось невдалим, що зумовило звернення ОСОБА_1 до суду з позовом про розірвання шлюбу, про що зазначено вище. 30.08.2022 колишній чоловік заявника ОСОБА_8 подав заяву про те, що він відмовляється від батьківських прав по відношенню до ОСОБА_6 і дає свою згоду на позбавлення його батьківських прав та усиновлення дитини. Заявник вказує, що з початку стосунків вона з ОСОБА_5 почали проживати разом, після народження дочки також проживали однією родиною. Відтак, від народження дитини, заявник та ОСОБА_5 проживали разом однією сім`єю, вели спільне господарство, разом виховували дочку, утримували її, померлий виконував усі обов`язки батька дитини, поки не був мобілізований до лав ЗСУ. Під час повномасштабного вторгнення військ рф на територію України, померлий, як військовослужбовець, здійснював захист України. Під час відпусток він постійно приїжджав до дочки, з якою вони разом проводили час. Відповідно до посвідчення багатодітної сім`ї від 27.07.2023, ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , діти заявника від першого шлюбу та їхня спільна дитина - ОСОБА_6 , проживали всі разом однією сім`єю. За період з народження дочки до мобілізації ОСОБА_5 , вони не встигли здійснити процес встановлення батьківства, однак наразі з`явилась необхідність у встановленні даного факту. У зв`язку із загибеллю ОСОБА_5 , виникла необхідність встановити факт батьківства у судовому порядку задля належного оформлення родинних відносин між дочкою заявника та її загиблим батьком, що стане підставою для надання дочці ОСОБА_6 можливості оформлення соціальних виплат, зокрема призначення допомоги дитині у зв`язку із втратою годувальника. На підтвердження батьківства до суду буде додано тест ДНК, зокрема, буде підтверджено ймовірність батьківства з огляду на те, що ОСОБА_2 є матір`ю біологічного батька, тобто біологічною бабусею дитини.

Ухвалою суду від 15.01.2025 заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, залишено без руху, та встановлено семиденний термін для усунення недоліків.

На виконання ухвали суду від 15.01.2025, 04.02.2025 до суду надійшло клопотання заявника, у якому вона просить долучити до справи витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державне реєстрацію народження дитини ОСОБА_6 від 28.01.2025.

Дослідивши заяву та додані до неї письмові докази, суд доходить наступних висновків.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом п`ятим частини другої статті 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до положень статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, в тому числі і про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Такий правовий висновок міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №320/948/18, від 08.11.2019 у справі №161/853/19, від 27.03.2019 у справі №569/7589/17.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України).

Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів в порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають в реалізації такого права.

Частиною першою статті 130 СК України передбачено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Згідно із статтею 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Отже, передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства є запис про батька дитини за вказівкою матері, батьківство якого встановлюється.

Нормами частини першої статті 122 СК України визначено, що дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.

Якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини (стаття 133 СК України).

До заяви позивач долучила копію рішення Черняхівського районного суду Житомирської області у справі №293/2274/19 від 14.01.2021, яким розірвано шлюб, укладений між громадянами України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований 13.08.2011 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, за актовим записом №1347.

Згідно з копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державне реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 СК України, відомості про батька дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - ОСОБА_8 , записані відповідно до ст. 133 СК України.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 народила дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_1 , останнього записано батьком дитини ОСОБА_6 .

Отже, оскільки запис про батька дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вчинено за правилами статті 133 СК України, а не відповідно до частини першої статті 135 СК України, заява про встановлення факту батьківства не може бути прийнята до розгляду судом.

Подібні за змістом висновки наведені у постанові Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №336/1357/16-ц.

Відповідно до положень статті 138 СК України жінка, яка народила дитину у шлюбі, має право оспорити батьківство свого чоловіка, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька дитини з актового запису про народження дитини. Вимога матері про виключення запису про її чоловіка як батька дитини з актового запису про народження дитини може бути задоволена лише у разі подання іншою особою заяви про своє батьківство.

При цьому у СК України не урегульовано вирішення питання щодо вказаної вимоги матері у разі смерті особи, яка повинна подати заяву про своє батьківство.

Згідно із пунктами 14, 15, 16 глави 1 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), якщо дитина народилась у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини за заявою будь-кого з них. Якщо батьки не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі одного із документів, передбачених у пункті 2 цієї глави, а походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини про визнання батьківства. Жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, можуть подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану заяву про визнання батьківства до народження дитини.

Відповідно до положень статті 8 СК України якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Згідно із пунктом 4 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є юридичні факти.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами першим та другим статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Конвенцією про права дитини передбачено, що дитина має право на ім`я і набуття громадянства, а також право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11.07.2017 (заява №2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

За таких обставин, враховуючи положення статті 138 СК України, заявник має можливість оспорити батьківство свого колишнього чоловіка шляхом пред`явлення позову про виключення запису про нього як батька дитини з актового запису про народження дитини, та внесення відомостей про ОСОБА_5 як про її батька.

Враховуючи викладене, суд відмовляє у відкритті провадження у справі відповідно до ч. 4 ст.315 ЦПК України, оскільки із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 258-261, 293, 315, 353, 354 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про встановлення факту, що має юридичне значення.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що вона має право звернутися до суду з позовом у загальному порядку.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Т.А. Воробйова