УХВАЛА

14 лютого 2025 року

м. Київ

справа № 442/4860/24

провадження № 61-1394 ск25

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Білоконь О. В. розглянув касаційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05 серпня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 10 грудня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ :

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05 серпня 2024 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 10 грудня 2024 року, заяву ОСОБА_1 задоволено.

Встановлено юридичний факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як вказано у паспорті серії НОМЕР_1 , виданому 10 серпня 2001 року Мостиським РВ УМВС України у Львівській області та ОСОБА_2 , як вказано у свідоцтві про народження ОСОБА_3 , серії НОМЕР_2 , виданому виконавчим комітетом Хлиплівської сільської ради Мостиського району Львівської області є одна і та ж особа та мати ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Встановлено юридичний факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , перебувала на утриманні онука ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_5 , актовий запис про смерть від 27 лютого 2024 року № 69, з 21 листопада 2002 року - часу настання його повноліття і до дня смерті останнього - ІНФОРМАЦІЯ_5 включно.

До Верховного Суду 31 січня 2025 року від імені Міністерства оборони України у порядку самопредставництва Шведа О. Б. подала касаційну скаргу на вказані судові рішення після закінчення строку на касаційне оскарження, у якій просила їх скасувати в частині встановлення факту перебування ОСОБА_1 на утриманні онука ОСОБА_5 , та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні заяви.

Касаційна скарга підлягає залишенню без руху з огляду на таке.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддя постановляє відповідну ухвалу.

Згідно з положеннями частини третьої статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.

Щодо пропуску строку на касаційне оскарження

Відповідно до частин першої та другої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Відповідно до частини третьої статті 390 ЦПК України, строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Частиною першою статті 127 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Як на підставу пропущення строку заявник посилається на те, що строк пропущений з поважних причин, оскільки повний текст оскаржуваної постанови отриманий лише 01 січня 2025 року. На підтвердження вказаних обставин додано першу сторінку копії постанови від 10 грудня 2024 року, на якій міститься реєстрація вхідного документа 01 січня 2025 року № 11/с.

Наведені заявником причини пропуску строку на касаційне оскарження судових рішень не можна визнати поважними з огляду на таке.

Вирішуючи питання про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, суд має виходити з того, що підстави пропуску строків можуть бути визнані поважними лише у тому випадку, якщо таке недотримання строків касаційного оскарження було зумовлене діями (бездіяльністю) суду апеляційної інстанції, а так само наявністю інших об`єктивних перешкод, що безумовно перешкоджали своєчасному зверненню з такою скаргою.

Водночас особа, яка має намір подати касаційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно строків подання, форми і змісту касаційної скарги, в тому числі щодо доведення поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження, що є проявом добросовісного користування процесуальними правами.

Як вбачається із касаційної скарги та доданих до неї матеріалів, Міністерство оборони України не надає достовірних доказів отримання ним саме 01 січня 2025 року копії постанови суду апеляційної інстанції (конверт, довідка суду, копії матеріалів справи, картка руху документу, тощо). Проставлений на постанові номер вхідної кореспонденції (№ 11/с від 01 січня 2025 року) за яким зареєстрована оскаржувана постанова від 10 грудня 2024 року, не є об`єктивним доказом інформації про дату отримання Міністерством оборони України, оскільки наданий заінтересованою стороною і не підтверджений даними пошти чи підсистеми «Електронний суд». Сама по собі реєстрація вхідної кореспонденції 01 січня 2025 року не є доказом про отримання постанови у той же день. Схожих висновків дійшов Верховний Суд в ухвалах від 05 квітня 2021 року у справі № 316/1206/19, від 07 липня 2022 року у справі № 761/31181/20.

Верховний Суд звертає увагу на те, що відповідно до «Картки руху документу», яка міститься в підсистемі «Електронний суд», по справі № 442/4860/24 датою доставлення копії постанови Львівського апеляційного суду від 10 грудня 2024 року до електронного суду є 23 грудня 2024 року 16:10.

Днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи (пункт 2 частини шостої статті 272 ЦПК України).

Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення (абзац 2 пункту 5 частини шостої статті 272 ЦПК України).

Як слідує з касаційної скарги заявник має зареєстрований в підсистемі «Електронний суд» електронний кабінет, отже днем вручення заявникові оскаржуваної постанови є 23 грудня 2024 року.

Повний текст постанови Львівського апеляційного суду від 10 грудня 2024 року складений 17 грудня 2024 року та оприлюднений в Єдиному державному реєстрі судових рішень 24 грудня 2024 року. Доступ до цього реєстру є загальнодоступним та безкоштовним, отже, у Міністерства оборони України не було перешкод у ознайомленні зі змістом прийнятої постанови і подачі касаційної скарги у встановлений законом строк, однак касаційну скаргу подано 31 січня 2025 року, тобто після спливу тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

При цьому, у тексті оскаржуваної постанови зазначено, що представник Міністерства оборони України - Шведа О. В. була присутня в судовому засіданні та підтримала апеляційну скаргу з підстав наведених у ній, тобто представнику було достеменно відомо про прийняте судове рішення.

Представником заявника не надано жодного доказу на підтвердження поважності пропуску строку подачі касаційної скарги більше тридцяти днів, хоча було відомо про прийняте рішення.

При цьому, представник заявника повинна була цікавитися рухом справи, так як їй було відомо про прийняте судове рішення, а згідно з частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Учасник судового процесу зобов`язаний з розумним інтервалом часу сам цікавитися провадженням у його справі, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Отже, наведені в клопотанні підстави поновлення процесуального строку не можна вважати поважними, оскільки вони не є такими, що об`єктивно унеможливили дотримання строків на подачу касаційної скарги, передбачених ЦПК України.

Європейський суд з прав людини зауважив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (Пономарьов проти України, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 3 квітня 2008 року).

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких обставин, на підставі частини третьої статті 393 ЦПК України касаційну скаргу слід залишити без руху та роз`яснити заявнику про необхідність надання доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку або навести інші підстави для поновлення строку та надати відповідні докази.

Щодо сплати судового збору

У порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документ, що підтверджує сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Разом з тим, заявник у касаційній скарзі просить відстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Згідно із частиною першою статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Згідно з частиною другою статті 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Таким законом є Закон України «Про судовий збір». З його преамбули вбачається, що цей Закон визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Відповідно до статті 1 цього Закону судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Питання відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати врегульоване статтею 8 Закону України «Про судовий збір», норма якої є спеціальною.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Тобто, з урахуванням положень статті 8 Закону України «Про судовий збір», суд наділений правом відстрочення, розстрочення, зменшення та звільнення від сплати судового збору лише, щодо фізичних осіб за наявності певних умов та юридичних осіб за наявності підстав визначених пунктом 3 вказаної норми.

При цьому, суд касаційної інстанції враховує позицію Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 14 січня 2021 року у справі № 0940/2276/18, а саме, що положення пунктів 1 та 2 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» не поширюються на юридичних осіб, незалежно від наявності майнового критерію (майнового стану учасника справи - юридичної особи), а положення пункту 3 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» можуть бути застосовані до юридичної особи за наявності майнового критерію, але тільки у справах, визначених цим пунктом, тобто предметом позову у яких є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно з положеннями статті 12 ЦПК України, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Міністерством оборони України не наведено доводів та не подано жодних належних доказів на підтвердження неможливості сплати судового збору.

Крім того, слід зазначити, що обставини, пов`язані з фінансуванням установи чи органу з державного бюджету України, не можуть вважатися достатньою підставою для відстрочення сплати судового збору.

З огляду на викладене та предмет позову у цій справі, клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги Міністерства оборони України не підлягає задоволенню.

У зв`язку з наведеним заявнику необхідно сплатити судовий збір за подання касаційної скарги.

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги справляється судовий збір, який відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої цієї статті становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви в розмірі оспорюваної суми.

Частиною третьою статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Заяву подано у червні 2024 року, ставка судового збору за подання до суду заяви у справах окремого провадження фізичною особою становила 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (прожитковий мінімум для працездатних осіб - 3 028,00 грн, підпункт 4 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір»), тому судовий збір за подання касаційної скарги становить 1 211,20 грн (3 028 * 0,2 *200%).

Із застосуванням коефіцієнту 0,8 понижений розмір ставки судового збору за подання касаційної скарги становить 968,96 грн (1 211,20 х 0,8).

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК у м. Києві/Печерс.р-н/22030102, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026007, код класифікації доходів бюджету: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».

На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документи, що підтверджують його сплату.

Оскільки подана касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 ЦПК України та подана після закінчення строків на касаційне оскарження, її слід залишити без руху та запропонувати заявнику усунути недоліки.

Керуючись статтями 136, 185, 389, 390, 392, 393 ЦПК України, статтею 8 Закону України «Про судовий збір»,

УХВАЛИВ :

Визнати підстави для поновлення процесуального строку на касаційне оскарження рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05 серпня 2024 року та постанови Львівського апеляційного суду від 10 грудня 2024 року неповажними.

У задоволенні клопотання Міністерства оборони України про відстрочення сплати судового збору за розгляд касаційної скарги відмовити.

Касаційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05 серпня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 10 грудня 2024 року залишити без руху та надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Білоконь