Справа № 526/2149/23
Провадження № 2/526/53/2025
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 лютого 2025 року Гадяцький районний суд Полтавської області в складі
головуючої судді Максименко Л.В.
секретаря судового засідання Синепол С. А.
адвоката Гриня Є. І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Гадяч цивільну справу № 526/2149/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою та моральної шкоди,
позивача ОСОБА_1
Ухвалою судді від 07 липня 2023 року провадження у зазначеній справі відкрито.
03 жовтня 2024 від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог у зв`язку із збільшенням курсу долара, а саме просила стягнути з відповідача на її користь борг за розпискою від 20.04.2019 у сумі 6 360 доларів США, що еквівалентно станом на 03.10.2024 року 263 940 грн, 3% річних від простроченої суми в розмірі 32 345,30 грн, інфляційні втрати в сумі 156 440,33 грн та моральну шкоду в розмірі 30 000 грн.
24 січня 2025 року закрито підготовче судове засідання.
В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник адвокат Гринь Є. І. позовні вимоги підтримали в повному обсязі, вказавши, що відповідач взагалі не йде на контакт, ухиляється від повернення коштів, які потрібні для термінового лікування позивача. Неповернення коштів призвело до моральних страждань, які вони оцінюють у 30 000 грн.
Відповідач ОСОБА_2 про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином через оголошення на офіційному вебсайті судової влади України, відзив на позов не надала.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
10 лютого 2023 року Гадяцьким районним судом винесено ухвалу про постановлення заочного рішення у даній цивільній справі.
Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Суд, дослідивши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що згідно розписки, оригінал якої оглянуто в судовому засіданні, 20 квітня 2019 року ОСОБА_2 позичила у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 150 тисяч гривень по курсу 26,5 доларів США, що становило 5660 доларів США та 700 доларів США (500 доларів США + 200 доларів США).
Отже, відповідачем було взято в борг іншу суму, ніж вказує позивач у позові, зокрема 150 000 грн та 700 доларів США, що еквівалентно станом на 10.02.2025 - 29 031 грн 31 коп., а не 6 360 доларів США, як стверджує позивач.
Сума боргу в гривнях станом на 10.02.2025 становить 175 431,31 грн.
Даний договір позики сторонами було укладено у простій письмовій формі.
При цьому відповідачем позивачу було повернуто 3600 грн., про що зазначено у розписці.
Решту боргу ОСОБА_2 до цього часу не повернула, чим порушила взяте на себе зобов`язання.
Офіційний курс гривні щодо долара США, станом на 10.02.2025, згідно курсу НБУ становить за 1 долар - 41,4733 грн.
Згідно зі статтею 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до статті 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Суд враховує наведений нижче висновок, викладений у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц.
Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.
Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі Декрет № 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».
Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.
Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.
Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.
Звертаючись з позовом до суду ОСОБА_1 зазначила, що заборгованість ОСОБА_2 за борговою розпискою від 20.04.2019 становить 6 360 доларів США, що еквівалентно станом на 03.10.2024 року 263 940 грн, також просила стягнути з відповідача 3% річних від простроченої суми в розмірі 32 345,30 грн, інфляційні втрати в сумі 156 440,33 грн.
Судом було встановлено, що відповідачем було взято в борг іншу суму, ніж вказує позивач, зокрема 146 400 грн (150 000 грн 3600 грн) та 700 доларів США, що еквівалентно станом на 10.02.2025 - 29 031 грн 31 коп. Загальна сума боргу в перерахунку на гривні станом на 10.02.2025 становить 175 431,31 грн.
Виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав в судовому порядку шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку по сплаті суми позики за борговою розпискою, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути грошові кошти за борговою розпискою в сумі 146 400 грн та 700 доларів США.
Суд зазначає, що у борговій розписці відсутній строк повернення позики.
Порядок укладення та виконання договору позики регламентується параграфом 1 гл.17 ЦК України.
Статтею 1049 ЦК України передбачено, якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
З матеріалів справи вбачається, що 1 серпня 2020 року ОСОБА_1 направила ОСОБА_2 претензію про повернення боргу за борговою розпискою від 20 квітня 2019 року, а в грудні 2022 року повторно направила таку ж претензію, однак кошти повернуті не були.
Таким чином, у ОСОБА_1 у вересні 2020 року виникло право вимоги на стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних.
Відповідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Тобто, інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання (правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19 та постанові КГС ВС від 23.03.2023 №920/505/22).
Позивач просила стягнути з відповідача 3% річних та інфляційні втрати відповідно до ст. 625 ЦК України.
Суд вважає, що з відповідача на користь відповідача підлягають стягненню 3% річних та інфляційні втрати відповідно до ст. 625 ЦК України, виходячи з загальної суми боргу, встановлену судом - 175 431,31 грн.
Три відсотки річних від простроченої суми розраховуються за формулою: Відсотки = (Сума боргу) Х (Процентну ставку %) /100% Х (Кількість днів/Кількість днів у році), де (Сума боргу) сума простроченого боргу; ( Процентна ставка %) три відсотки річних відповідно до ст. 625 ЦК України; (Кількість днів) різниця між датою закінчення розрахунку та датою початку розрахунку; (Кількість днів у календарному році).
Так три відсотки річних від простроченої суми боргу 175 431,31 грн за період з 01.09.2020 по 10.02.2025 становить 23 397, 25 грн, розрахунок:
Період 01.09.2020 31.12.2020 (кількість днів 122) сума боргу 175 431,31 грн, процентна ставка 3,000% , відсотки 1 754,31 грн;
Період 01.01.2021 31.12.2021 (кількість днів 365) сума боргу 175 431,31 грн, процентна ставка 3,000% , відсотки 5 262,94 грн;
Період 01.01.2022 31.12.2022 (кількість днів 365) сума боргу 175 431,31 грн, процентна ставка 3,000% , відсотки 5 262,94 грн;
Період 01.01.2023 31.12.2023 (кількість днів 365) сума боргу 175 431,31 грн, процентна ставка 3,000% , відсотки 5 262,94 грн;
Період 01.01.2024 31.12.2024 (кількість днів 365) сума боргу 175 431,31 грн, процентна ставка 3,000% , відсотки 5 262,94 грн;
Період 01.01.2025 10.02.2025 (кількість днів 41) сума боргу 175 431,31 грн, процентна ставка 3,000% , відсотки 591,18 грн, разом 23 397, 25 грн.
Інфляційні втрати розраховуються за формулою (Інфляційні нарахування) = (Сума боргу) ? (Індекс інфляції (%)) / 100% - (Сума боргу), де (Сума боргу) сума простроченого боргу. (Індекс інфляції (%)) добуток щомісячних індексів за відповідний період.
Так інфляційні втрати з 01.09.2020 по 31.12.2024 становлять 122 880, 36 грн, при цьому сукупний індекс інфляції становить 170,045% (враховано індекси інфляції за період з 01.09.2020 по 31.12.2024).
Розрахунок сукупного індексу інфляції: кількість місяців 52 місяці;
Щомісячні індекси інфляції 100,50% ? 101,00% ? 101,30% ? 100,90% ? 101,30% ? 101,00% ? 101,70% ? 100,70% ? 101,30% ? 100,20% ? 100,10% ? 99,80% ? 101,20% ? 100,90% ? 100,80% ? 100,60% ? 101,30% ? 101,60% ? 104,50% ? 103,10% ? 102,70% ? 103,10% ? 100,70% ? 101,10% ? 101,90% ? 102,50% ? 100,70% ? 100, 70% ? 100,80% ? 100,70% ? 101,50% ? 100,20% ? 100,50% ? 100,80% ? 99,40% ? 98,60% ? 100,50% ? 100,80% ? 100,50% ? 100,70% ? 100,40% ? 100,30% ? 100,50% ? 100,20% ? 100,60% ? 102,20% ? 100,00% ? 100,60% ? 101,50% ? 101,80% ? 101,90% ? 101,40%.
Сукупний індекс інфляції 170,045%.
Розрахунок інфляційних втрат з 01.09.2020 по 31.12.2024:
(175 431,31 грн х 170,045%) /100% - 175 431,31= 122 880,86 грн.
Таким чином, загальна сума заборгованості за розпискою в гривнях з врахуванням 3% річних та інфляційних втрат становить: основна сума боргу - 175 431,31 грн + інфляційні втрати - 122 880,86 грн + три відсотки річних 23 397, 25 грн = 321 709,42 грн.
З урахуванням наведеного, суд вважає, що між сторонами існують правовідносини, які випливають з договору позики. Позичальником не виконано зобов`язання перед позикодавцем, кошти, отримані у позику не повернуті, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення з ОСОБА_2 на її користь боргу за розпискою, трьох відсотків річних та інфляційних втрат підлягають задоволенню.
Розглядаючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині відшкодування моральної шкоди суд вважає, що такі вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Згідно п. 5 зазначеної Постанови, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Відповідно до п. 9 вказаної Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Як на підставу своїх позовних вимог в частині стягнення з відповідача моральної шкоди, позивач посилається на те, що, внаслідок неправомірних дій відповідача вона повинна прикладати додаткові зусилля, що тягне за собою додаткові витрати та порушення сталого життєвого укладу. Через неповернення коштів змушена звертатись до суду за захистом своїх прав та втрачати здоров`я, на даний час вона тяжко хворіє, є особою з 3 групою інвалідності, стан її здоров`я погіршується та потребує значних витрат на лікування, яких у неї недостатньо. У зв`язку з цим вона вимушена була брати кошти у кредит та сплачувати відсотки, про що надала відповідні докази. Вказує, що їй було завдано моральної шкоди, яку вона оцінює у 30 000 грн.
Суд встановив, що ОСОБА_1 була спричинена моральна шкода у зв`язку з неповерненням відповідачем боргу, оскільки вона змушена була докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно пояснень у судовому засіданні, які підтверджені відповідними доказами, встановлено, що ОСОБА_1 хворіє, витрачає кошти на придбання ліків у зв`язку з проведеним лікуванням у медичних закладах та вимушена брати кредити через нестачу коштів на щоденні потреби. Неповернення коштів призводило до страждань та переживань, пов`язаних з втратою значної суми коштів, неможливістю повноцінного лікування, що є підставою для стягнення моральної шкоди, проте заявлена сума в розмірі 30 тисяч гривень не знайшла свого підтвердження в ході розгляду справи, позивач не обґрунтувала її належними чином, тому позов у цій частині підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно ухвали суду від 07 липня 2023 року позивачу ОСОБА_1 було відстрочено сплату судового збору за подання до суду позовної заяви до ухвалення судового рішення у справі.
Відповідно до підпунктів 1, 2 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Позивач звернулась до суду з позовом 20.06.2023 року, тому розрахунок судового збору здійснюється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2023 року, який згідно ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» становить 2684 гривень.
Оскільки позивачем було заявлено одну вимогу майнового характеру та одну вимогу про стягнення моральної шкоди, тому вона мала б сплатити судовий збір за стягнення боргу в сумі 4 527,25 грн та за стягнення моральної шкоди в сумі 2684 грн, що разом становить 7211,25 грн.
Оскільки позовні вимоги судом задоволено частково на 71 %, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір відповідно до задоволеної частини позовних вимог в розмірі 5120 грн, а позивачу ОСОБА_1 необхідно сплатити судовий збір на користь держави в сумі 2091,25 грн.
Керуючись ст. 12, 81, 141, 263-265, 268, 273, 280-282, 289 ЦПК України, суд
- позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою та моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за розпискою від 20.04.2019 на загальну суму 321 709,42 грн., з них за розпискою 146 400 грн. та 700 доларів США, що еквівалентно станом на день постановлення рішення 10.02.2025 - 29 031 грн 31 коп, 3% річних від простроченої суми в розмірі 23 397, 25 грн, інфляційні втрати в сумі 122 880,86 грн та моральну шкоду в розмірі 10 тисяч грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 5120 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 2091,25 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування сторін:

Позивач - ОСОБА_1 , місце реєстрації АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податку - НОМЕР_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , місце реєстрації АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податку - невідомий.

Повний текст рішення складено 14 лютого 2025 року.

Головуюча: Л. В. Максименко