ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 644/8907/16
Номер провадження 22-ц/818/90/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Маміної О.В., Яцини В.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Супрун Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 17 квітня 2024 року в складі судді Саркісян О.А. у справі № 644/8907/16 за заявою Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» про заміну сторони у виконавчому провадженні у справі за позовом Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі АТ «Укрсоцбанк») до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023 року Акціонерне товариство «СЕНС БАНК» (далі АТ «СЕНС БАНК») звернулось до суду з заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні та виконавчих листах у справі за позовом Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі АТ «Укрсоцбанк») до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

Заява мотивована тим, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 01 березня 2017 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором № 838/3-27/37/8-072 від 20 березня 2008 року в розмірі 1 829 179 грн 16 коп., а також судовий збір в розмірі 27 437 грн 69 коп., а саме по 9145 грн 89 коп. з кожного.

На виконання вказаного судового рішення 28 квітня 2017 року Орджонікідзевським районним судом міста Харкова видано відповідні виконавчі листи № 644/8907/16-ц, які пред`явлені до виконання.

В подальшому виконавчі документи були повернуті стягувачу у зв`язку з відсутністю у боржників майна, на яке можливо звернути стягнення.

Рішенням Єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк» від 15 жовтня 2019 року за № 5/2019, а також рішенням загальних зборів акціонерів АТ «Альфа банк», протокол № 4/2019 від 15 жовтня 2019 року затверджено Передавальний акт, за яким внаслідок реорганізації шляхом приєднання АТ «Укрсоцбанк» до АТ «Альфа-Банк», правонаступником усього майна, майнових прав та обов`язків є АТ «Альфа -Банк».

В подальшому 01 грудня 2022 року АТ «Альфа-Банк» змінило найменування на АТ «СЕНС БАНК».

Оскільки на теперішній час АТ «Сенс Банк» не є стороною (стягувачем) у виконавчому провадженні про стягнення заборгованості, то не має можливості користуватися набутими правами та обов`язками.

Посилаючись на вказані обставини заявник просив замінити стягувача у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа, виданого на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 01 березня 2017 року про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 1 829 179 грн 16 коп. та у виконавчих листах, виданих 28 квітня 2017 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова у справі № 644/8907/16-ц на АТ «СЕНС БАНК».

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 17 квітня 2024 року заяву АТ «СЕНС БАНК» задоволено частково.

Замінено стягувача у виконавчих документах - виконавчих листах, виданих 28 квітня 2017 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова у справі № 644/8907/16-ц на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 01 березня 2017 року про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 солідарно на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 1 829 179 грн 16 коп. та судового збору на АТ «СЕНС БАНК».

В іншій частині заявлених вимог відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що внаслідок реорганізації АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання правонаступником усього його майна, майнових прав та обов`язків стягувача є АТ «Альфа-Банк», який в подальшому перейменовано на АТ «СЕНС БАНК». Зважаючи, що виконавчі листи були повернуті стягувачу, 25 лютого 2020 року, 03 лютого 2021 року строк пред`явлення їх до виконання був перерваний та вважається не пропущеним, а тому наявні підстави для заміни стягувача правонаступником.

18 травня 2024 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 на вказане судове рішення подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та залишити заяву Банку щодо нього без задоволення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при розгляді заяви АТ «СЕНС-БАНК», суд першої інстанції помилково застосував положення статті 55 ЦПК України та вийшов за межі вимог банку, а саме здійснив заміну стягувача у виконавчих документах та порушив принцип диспозитивної.

Статтею 431 ЦПК України передбачені вичерпні підстави для внесення змін до виконавчого листа та серед підстав для внесення змін до виконавчого документа така підстава, як заміна стягувача, відсутня.

Також, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів набуття АТ «СЕНС-БАНК» права вимоги за кредитним договором та судовим рішенням від 01 березня 2017 року. Також, Банком не надано доказів набуття прав вимоги саме на суму 1 829 179 грн, які були стягнуті з відповідачів.

У судове засідання апеляційного суду сторони учасники судового розгляду не з`явилися.

Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 13 лютого 2025 року, надіслані апеляційним судом на адреси сторін-учасників:

АТ «СЕНС БАНК» отримано 12 листопада 2024 року в електронному кабінеті (а.с.126);

ОСОБА_1 отримано 20 листопада 2024 року (а.с.134);

ОСОБА_2 повернуто на адресу апеляційного суду з відміткою від 30 листопада 2024 року «адресат відсутній за вказаною адресою», що у відповідності до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України є днем вручення судової повістки (а.с.137-138), крім того про день, час та місце судового засідання ОСОБА_2 повідомлено відповідно до частини 11 статті 128 ЦПК України, через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи (а.с.128);

ОСОБА_3 повернуто на адресу апеляційного суду з відміткою від 04 грудня 2024 року «адресат відсутній за вказаною адресою», що у відповідності до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України є днем вручення судової повістки (а.с.141-142), крім того про день, час та місце судового засідання ОСОБА_3 повідомлено відповідно до частини 11 статті 128 ЦПК України, через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи (а.с.129);

АТ «Укрсоцбанк» отримано 18 листопада 2024 року (а.с.131).

23 грудня 2024 року від апелянта ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи без його участі, в якій він просив апеляційну скаргу задовільнити (а.с.143-144).

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасника справи, явка якого у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Судом встановлено, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 01 березня 2017 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» суму заборгованості за кредитним договором № 838/3-27/37/8-072 від 20 березня 2008 року в розмірі 1 829 179,16 грн, яка складається з 933 600,86 грн заборгованість за кредитом, 895 578,30 грн - заборгованість за відсотками (том 1, а.с. 68-72).

28 квітня 2017 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова були видані виконавчі листи № 644/8907/16-ц , за якими 16 червня 2017 року були відкриті виконавчі провадженні державними виконавцями Ленінського та Орджонікідзевського відділів державної виконавчої служби м. Харкова ГТУ юстиції у Харківській області (том 2, а.с. 8, том 3, а.с. 7).

Постановами державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах у м. Харкові СМУ МЮ (м. Харків) від 07 квітня 2020 року виконавчі листи про стягнення з ОСОБА_1 на корить ПАТ «Укрсоцбанк» грошових коштів у розмірі 1 829 179 грн та 9145,89 грн повернуто стягувачу у зв`язку з відсутністю майна, на яке можливо звернути стягнення (п. 2 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження») (том 2, а.с. 9, 14).

Постановою державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобоварському районах у м. Харкові СМУ МЮ (м. Харків) від 03 лютого 2021 року виконавчий лист, виданий 28 квітня 2017 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 1 829 179,16 грн на підставі п. 2 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» повернуто стягувачу (том 3, а.с. 8).

Відповідно до відомостей з АСВП виконавче провадження щодо ОСОБА_3 завершено 25 лютого 2020 року (том 3, а. с. 9,10).

Рішенням № 5/2019 Єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк» від 15 жовтня 2019 року затверджено Передавальний акт, яким визначено, що правонаступництво щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» які зазначені у передавальному акті, виникає у АТ «Альфа-Банк» з дати визначеної у Передавальному акті, а саме - з 15 жовтня 2019 року (том 3, а.с. 11-18).

Відповідно до Протоколу № 4/2019 від 15 жовтня 2019 року позачерговими загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» вирішено затвердити вищевказаний Передавальний акт (том 3, а.с. 19-23).

Згідно з п. 1 Передавального акту від 15 жовтня 2019 року внаслідок реорганізації шляхом приєднання АТ «Укрсоцбанк», правонаступником усього його майна, майнових прав та обов`язків за цим актом є АТ «Альфа-Банк». Правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» виникає у АТ «Альфа-Банк» з дати затвердження цього Передавального акту загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та рішенням єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк», а саме з 15 жовтня 2019 року.

01 грудня 2022 року АТ «АЛЬФА БАНК» змінено назву на АТ «СЕНС БАНК» (том 3, а.с. 20).

Частиною 1 статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина 1 статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 1 статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

У разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження (частини 1, 2, 5 статті 442 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року в справі № 201/16014/13-ц вказано, що: «підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва на стадії виконання рішення суду, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах. Таким чином, при вирішенні питання про заміну сторони у виконавчому провадженні необхідно встановити факт вибуття сторони виконавчого провадження та переходу до особи матеріальних прав і обов`язків вибулої сторони.

Тобто, процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні це заміна на будь-якій стадії виконавчого провадження стягувача або боржника іншою особою у зв`язку з її вибуттям, тобто підставою заміни кредитора внаслідок правонаступництва є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов`язки, або пряма вказівка акту цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами. При вирішенні питання про заміну сторони у виконавчому провадженні суд перевіряє наявність правонаступництва у матеріальних відносинах».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 2-7763/10 зазначено, що: «на стадії виконання судового рішення як на завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони у виконавчому провадженні як юридичному процесі правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження та до його закінчення заміна сторони виконавчого провадження (з одночасною заміною відповідного учасника справи) правонаступником здійснюється у порядку, передбаченому статтею 442 ЦПК України з урахуванням підстав, визначених статтею 55 ЦПК України. У цьому випадку приписи статті 442 ЦПК України, що містить процесуальні особливості здійснення правонаступництва у виконавчому провадженні, застосовуються разом з положеннями статті 55 ЦПК України.

Натомість як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється на підставі статті 55 ЦПК України, а в окремих випадках також на підставі частини 5 статті 442 ЦПК України».

Тобто, необхідною умовою для заміни сторони виконавчого провадження є перебування вказаного виконавчого документа на виконанні, а для заміни стягувача у виконавчому листі, відповідно заява може бути подана до відкриття провадження з виконання вказаного виконавчого листа.

Учасниками справи не заперечується, що наразі виконавчі листи на виконанні не перебувають, виконавче провадження було завершено у зв`язку з повернення виконавчого листа стягувачу.

Отже, задовольняючи заяву АТ «СЕНС-БАНК», суд першої інстанції обґрунтовано виходив з положень статті 55 ЦПК України та зазначив у резолютивній частині судового рішення про заміну стягувача у виконавчому листі, оскільки заміна стягувача у виконавчому провадженні можлива лише за наявності відкритого виконавчого провадження.

Доводи ОСОБА_1 , що суд першої інстанції вийшов за межі вимог заяви судова колегія не приймає з огляду на таке.

У цивільному процесуальному законодавстві діє принцип jura novit curia (суд знає закони), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus). Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При вирішенні цивільного спору суд у межах своїх процесуальних повноважень та в межах позовних вимог, встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки) правовідносин сторін, які випливають з встановлених обставин та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Законодавець вказує саме на норму права, що є значно конкретизованим, аніж закон. Більш того, виходячи з положень ЦПК України така функціональність суду носить імперативний характер. Підсумок такої процесуальної діяльності суду відображається в судовому рішенні, зокрема, в його мотивувальній і резолютивній частинах.

Тому обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу jura novit curia.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) та від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19) викладено правовий висновок про те, що посилання суду в рішенні на інші норми права, ніж зазначені в позовній заяві, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог. У зв`язку із цим суд, з`ясувавши при розгляді справи, що позивач послався не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує в рішенні саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Отже, зазначення у резолютивній частині про заміну стягувача у виконавчому листі суд першої інстанції виходив з вимог закону та застосував норми права, які підлягають застосуванню. Інші б висновки призвели до надмірного формалізму, що суперечить принципам цивільного судочинства.

Заперечення апелянта про відсутність доказів набуття АТ «СЕНС-БАНК» прав вимоги за судовим рішення від 01 березня 2017 року є необґрунтованими, виходячи з такого.

Правонаступництво юридичної особи має місце у випадку її припинення шляхом реорганізації: злиття, приєднання, поділу, перетворення (частина 1 статті 104 ЦК України). У такому разі відбувається одночасне правонаступництво (передання) прав і обов`язків юридичної особи або, іншими словами, одночасне правонаступництво щодо майна, прав і обов`язків юридичної особи (частина 2 статті 107 ЦК України). Тому правонаступництво юридичної особи, так само як і спадкове правонаступництво (стаття 1216 ЦК України), завжди є універсальним, тобто передбачає одночасний перехід до правонаступника за передавальним актом або розподільчим балансом (частина 1 статті 104, статті 106109 ЦК України) і прав, і обов`язків юридичної особи, яка припиняється шляхом реорганізації (див. також пункти 3738, 4043 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 910/5953/17 (провадження № 12-98гс19)).

Приєднання є одним із видів реорганізації юридичної особи, унаслідок чого юридична особа, що приєднується, припиняється. Водночас майно, права й обов`язки переходять до правонаступника особи, до якої вона приєдналася (частина 1 статті 104 ЦК України). Ухвалюючи рішення про реорганізацію, уповноважений орган юридичної особи спрямовує свою волю на передачу не окремого майна, прав або обов`язків, а всієї їх сукупності. Тобто у разі універсального правонаступництва до правонаступника чи правонаступників переходить усе майно особи як сукупність прав та обов`язків, які їй належать (незалежно від їх виявлення на момент правонаступництва), на підставі передавального акта. Натомість правонаступництво прав та обов`язків юридичної особи не завжди є наслідком правонаступництва юридичної особи. А тому перше може бути не тільки універсальним (частина перша статті 104 ЦК України), але й сингулярним, тобто таким, за якого до правонаступника переходить певне право кредитора чи обов`язок боржника. Для процесуального правонаступництва юридичної особи, яка є стороною чи третьою особою у судовому процесі, необхідне встановлення або правонаступника такої юридичної особи внаслідок її припинення шляхом реорганізації, або правонаступника окремих її прав чи обов`язків внаслідок заміни сторони у відповідному зобов`язанні. В обох випадках для встановлення процесуального правонаступництва юридичної особи суд має визначити підстави такого правонаступництва, а також обсяг прав та обов`язків, який перейшов до правонаступника у спірних правовідносинах. Такі висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 264/5957/17 (провадження № 14-37цс20).

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, АТ «Укрсоцбанк» станом на сьогоднішній день припинено, юридичною особою-правонаступником є АТ «Альфа-Банк» , яке в подальшому перейменовано в АТ «СЕНС БАНК». Про правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» у АТ «Альфа-Банк» зазначено й у передавальному акті від 15 жовтня 2019 року.

Також, у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань містяться дані про юридичних осіб, правонаступником яких є заявник АТ «СЕНС БАНК»: АТ «Укрсоцбанк», Код .

Виходячи з вищевикладеного, судова колегія вважає доведеним перехід прав та обов`язків до АТ «Сенс Банк», як до нового стягувача, зокрема й щодо права вимоги до ОСОБА_1 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі. Таким чином апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, як таку, яка постановлена з додержанням вимог закону.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст.367,368,369,375,381,382,383,384 ЦПК України суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 17 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 13 лютого 2025 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.В. Маміна

В.Б. Яцина