29.01.2025 Єдиний унікальний номер 205/8674/24
Справа № 205/8674/24
Провадження № 2/205/1114/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2025 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Федотової В.М.,

при секретарі Киричок Л.А.,

за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Кононенко О.Р., представника відповідача Ревякіної Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кретова Наталія Борисівна, про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2024 року представник позивача адвокат Кононенко О.Р. звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із вищевказаною позовною заявою.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . За життя ОСОБА_2 склала заповіт, яким на випадок її смерті заповіла усе належне їй майно позивачу. Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на належну їй квартиру АДРЕСА_1 . Позивач звернулася до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кретової Н.Б. із заявою про прийняття спадщини після смерті матері. Інші спадкоємці, окрім позивача, відсутні. 22.03.2024 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кретовою Н.Б. заведено спадкову справу № 15/2024 після померлої ОСОБА_2 . Постановою від 22.03.2024 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кретовою Н.Б. позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно померлої ОСОБА_2 , так як заява про прийняття спадщини за заповітом надійшла від ОСОБА_1 22.03.2024 року, тобто з дня смерті спадкодавця пройшло більше ніж шість місяців, чим порушено шестимісячний строк на прийняття спадщини, а надані позивачем документи не підтверджували факту постійного проживання зі спадкодавцем за однією адресою. Місце реєстрації позивача згідно відмітки в паспорті АДРЕСА_2 , тоді як місце реєстрації ОСОБА_2 на час її смерті, згідно відмітки в паспорті АДРЕСА_3 .

На підтвердження факту постійного проживання позивача зі своєю матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 на час відкриття спадщини представник позивача зазначила, що станом на 2020 рік ОСОБА_2 тяжко хворіла та потребувала постійної сторонньої допомоги, тому позивач забрала її до свого місця проживання і здійснювала догляд, оскільки ОСОБА_2 не могла навіть самостійно пересуватися. З урахуванням цього було обрано лікарню поряд з фактичним місцем проживання. Відповіддю на адвокатський запит КП «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги № 5» ДМР було підтверджено факт регулярного відвідування сімейним лікарем ОСОБА_2 за адресою її місця проживання: АДРЕСА_2 . Окрім того, сімейний лікар позивача ОСОБА_3 зазначила, що неодноразово відвідувала її за місцем проживання АДРЕСА_2 та підтверджує факт здійснення нею догляду за її матір`ю ОСОБА_2 , яка самостійно себе не обслуговувала, про що надала відповідну довідку від 01.04.2024 року. Смерть ОСОБА_2 настала саме за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть. Похованням матері займалась позивач. Також, факт постійного спільного проживання позивача та її матері за адресою: АДРЕСА_2 підтверджується показами свідків.

Враховуючи викладене, представник позивача звертається до суду та просить встановити факт постійного проживання позивача разом із спадкодавцем ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_2 на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 та визнати за позивачем право власності на квартиру АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05.07.2024 року відкрито загальне позовне провадження по справі, призначено підготовче судове засідання та витребувано у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кретової Н.Б. належним чином завірену копію спадкової справи № 15/2024 після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

09.07.2024 року до суду від приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кретової Н.Б. надійшла належним чином завірена копія спадкової справи після смерті ОСОБА_2 .

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24.10.2024 року клопотання представника позивача про виклик та допит свідків було задоволено, у судове засідання викликано для допиту в якості свідків: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , підготовче провадження по справі було закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.

Від представника відповідача ОСОБА_9 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому вона просила відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування заперечень на позовну заяву зазначила, що із матеріалів справи вбачається, що свідоцтво про право на спадщину за заповітом на майно, що залишилось після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , не видавалось. Нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом через пропущення шестимісячного строку для звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, а не через недоведеність факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а тому позивач вважається такою, що не прийняла спадщину у встановлений законом строк. Із позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини позивач не зверталася, причин поважності пропуску такого строку не зазначила.

Представник позивача адвокат Кононенко О.Р. направила до суду відповідь на відзив у якій зазначила, що з урахуванням того, що позивач постійно проживала на момент смерті із спадкодавицею і саме вказаний факт вона просить встановити суд, то відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України вона вважається такою, що прийняла спадщину, а тому у неї відсутній обов`язок протягом шестимісячного строку звернутися із заявою про прийняття спадщини, тому звертатися із позовом про визначення додаткового строку на прийняття спадщини немає необхідності. Також зазначила, що відзив на позов має суто формальний характер, оскільки представник відповідача жодним чином не спростував докази спільного проживання позивача зі спадкодавицею, які додано до позовної заяви.

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Кононенко О.Р. у судовому засіданні надали пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. В подальшому представник позивача надала до суду промову у судових дебатах та заяву у якій просила розгляд справи проводити за її відсутності без застосування засобів технічної фіксації.

Представник відповідача Ревякіна Н.М. у судовому засіданні надала пояснення аналогічні викладеним нею у відзиві на позовну заяву. Проти задоволення позовних вимог заперечувала з підстав, зазначених у відзиві. В подальшому надала промову у судових дебатах та просила розгляд справи проводити без застосування засобів технічної фіксації.

Третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кретова Н.Б. у підготовче судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 підтвердили факт постійного проживання позивача зі своєю матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 на час її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також зазначили, що позивач купувала ліки, продукти, здійснювала догляд за матір`ю за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки матір не могла самостійно пересуватися. ОСОБА_2 на доньку не скаржилася.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд, заслухавши думку учасників судового процесу, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи та всі додані до неї документи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується цивільний позов, об`єктивно оцінивши всі зібрані по справі докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступного висновку.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Відповідно до положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що батьками позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 9).

За життя ОСОБА_2 склала заповіт, який 28.05.2005 року було посвідчено державним нотаріусом Третьої дніпропетровською державною нотаріальною конторою та зареєстровано в реєстрі за № 4-1143, яким ОСОБА_2 на випадок її смерті заповіла усе належне їй майно позивачу ОСОБА_1 (а.с. 10).

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до копії свідоцтва про смерть (а.с. 14).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на належну їй квартиру АДРЕСА_1 , яка належить їй на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 03.06.1993 року (а.с. 10).

Згідно копії витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 22.03.2024 року, спадкодавець ОСОБА_2 була зареєстрована на день смерті за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 11). Вказане також підтверджується відміткою у паспорті ОСОБА_2 (а.с. 12).

Згідно відмітки в паспорті позивача ОСОБА_1 адресою реєстрації позивача є: АДРЕСА_2 (а.с. 8).

Як вбачається із матеріалів спадкової справи № 15/2024 після смерті ОСОБА_2 , спадкова справа була заведена на підставі заяви позивача ОСОБА_1 , інші спадкоємці із заявами про прийняття спадщини чи відмову у її прийнятті не зверталися (а.с. 26-36).

Згідно відповіді № 292 від 17.04.2024 року на адвокатський запит представника позивача адвоката Кононенко О.Р. КП «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги № 5» ДМР підтверджено факт регулярного відвідування сімейним лікарем ОСОБА_2 за адресою її місця проживання: АДРЕСА_2 (а.с. 13-14).

Матеріали справи містять довідку від 01.04.2024 року, яка підписана сімейним лікарем позивача ОСОБА_3 , у якій зазначено, що вона неодноразово відвідувала ОСОБА_1 за місцем проживання АДРЕСА_2 та підтверджує факт здійснення позивачем догляду за її матір`ю ОСОБА_2 , яка самостійно себе не обслуговувала (а.с. 14).

Як вбачається із копії декларації № 0001-8689-7900 від 09.10.2020 року про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, фактичним місцем проживання ОСОБА_2 вказано саме АДРЕСА_2 , а довіреною особою пацієнта зазначено позивача ОСОБА_1 (а.с. 13).

Згідно копії лікарського свідоцтва про смерть № 180 від 14.09.2023 року, смерть ОСОБА_2 настала за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 15).

Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кретової Н.Б. від 22.03.2024 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері ОСОБА_2 , так як заява про прийняття спадщини за заповітом надійшла від ОСОБА_1 22.03.2024 року, тобто з дня смерті спадкодавця пройшло більше ніж шість місяців, чим порушено шестимісячний строк на прийняття спадщини (а.с. 11).

Представник позивача зазначає, що оскільки позивач ОСОБА_1 постійно проживала на момент смерті із спадкодавицею ОСОБА_2 , то відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України вона вважається такою, що прийняла спадщину, а тому у неї відсутній обов`язок протягом шестимісячного строку звернутися із заявою про прийняття спадщини.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у вказаній справі, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення.

Згідно положень пункту 23 постанови Пленуму Верховного суду № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, в установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, в разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Такі висновки викладено у постанові Верховного Суду від 30 червня 2023 року у справі № 490/1819/22.

Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи.

Згідно із вимогами частини 3 статті 1268, частини 1 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї, та спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.

Згідно із ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Положеннями ч. 1 ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно із ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Законодавець не пов`язує місце відкриття спадщини з місцем реєстрації спадкодавця, а відповідно до ст. 1221 ЦК України ототожнює його з останнім місцем проживання останнього, яке може знаходитися поза межами його реєстраційного обліку.

З наведеного слід дійти висновку про те, що відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем та оцінені судом. Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 10 січня 2019 року в справі № 484/747/17, від 07 червня 2022 року в справі № 175/4514/20.

Верховний Суд у свої постановах від 21.10.2020 року у справі № 569/15147/17 та від 12.01.2022 року у справі № 446/53/16-ц, зазначив, що положення ч. 3 ст. 1268 ЦК України вказують на необхідність для прийняття спадщини саме постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не реєстрації їх місця проживання за однією адресою, що за певних обставин може бути відмінним один від одного.

Метою встановлення в судовому порядку факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини є необхідність реалізації права позивача на оформлення спадкового майна після смерті матері, отже такий факт породжує юридичні наслідки.

У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішеннях «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», підлягає застосовуванню судами як джерело права, вказано, що суд, при оцінці доказів, керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом», таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Судом досліджено надані позивачем письмові докази на підтвердження факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Надані позивачем до суду належні та допустимі докази на підтвердження зазначеного факту у своїй сукупності дають можливість встановити, що позивач постійно проживала за адресою: АДРЕСА_2 , разом із спадкодавцем ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини.

Суд також встановив, що позивач являється єдиною спадкоємицею за заповітом після смерті своєї матері ОСОБА_2 , яка прийняла спадщину шляхом постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

Частиною 1 статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, та право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту свого невизнаного права стосовно визнання права власності на спадкове майно, відповідає правовідносинам які склалися, оскільки існують виняткові обставини. Як вказав ВССУ в листі № 16.05.2013 року № 24-753/0/4-1 та Пленум про судову практику у справах про спадкування - визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.09.2021 року у справі № 227/3750/19.

Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Враховуючи вищевикладене, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв`язку у сукупності, приймаючи до уваги обґрунтованість та доведеність позовних вимог, а також те, що іншим шляхом, окрім судового, захистити права позивача неможливо, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач не просить стягнути судові витрати із відповідача, суд вважає за можливе судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 6 280 грн. (а.с. 5) покласти на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76, 80, 81, 89, 141, 247, 258-259, 263-266, 315, 354 ЦПК України, ст.ст. 16, 321, 328, 1216-1218, 1220, 1221, 1268-1270, ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кретова Наталія Борисівна, про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом задовольнити.

Встановити факт постійного проживання спадкоємця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом із спадкодавцем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_2 на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 28,4 кв.м., житловою площею 16,8 кв.м., в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судові витрати по справі у вигляді судового збору у розмірі 6 280 грн. покласти на позивача ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Сторони по справі:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ;

відповідач Дніпровська міська рада, ЄДРПОУ: 26510514, м. Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, 75;

третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кретова Наталія Борисівна, м. Дніпро, ж/м Покровський, буд. 5-т, приміщення 3.

Суддя: Федотова В.М.