Справа №345/90/25
Провадження № 2/345/354/2025
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13.02.2025 р. м.Калуш
Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області
у складі головуючого судді Сухарник І.І.
за участю секретаря судового засідання Рибчук Ю.М.
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Калуші справу за позовом ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно, -
встановив:
Представник позивачки звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи його наступним. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживала по АДРЕСА_1 . ОСОБА_6 була матір`ю ОСОБА_1 .
За життя ОСОБА_6 залишила заповіт. Згідно цього заповіту спадкодавець на випадок своєї смерті зробила таке заповітне розпорядження: все майно, земельну ділянку, а також всі банківські документи, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла ОСОБА_1 .
Після смерті ОСОБА_6 залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться в АДРЕСА_1 .
09 грудня 2024 року приватним нотаріусом Калуського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Лесик В.Б. листом №1069/02-14, позивачу відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок АДРЕСА_1 у зв`язку з тим, що право власності на вищезазначений будинок з господарськими будівлями та спорудами зареєстровано за членами колгоспного двору, головою якого є ОСОБА_7 .
Тому позивачка змушена звернутись із позовом до суду про визнання права власності на спадкове майно.
В позовній заяві вказано, що позивачці, як співвласнику, належить 1/5 частини будинковолодіння по АДРЕСА_1 , 1/5 частини вона успадковує, а відповідачі на спадкове майне не претендують та відмовляються від належної кожному з них 1/5 частки. У зв`язку з цим, представник позивачки просить суд визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на спадкове майно, а саме житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (а.с.1-6).
Ухвалою суду від 10.01.2025 відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання (а.с.31-32).
У підготовче судове засідання представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Романів О.П. подала заяву про розгляд справи у відсутності сторони позивача. Зазначила, що позов підтримує (а.с.37).
У підготовче судове засідання відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не з`явилися, однак подали до суду заяви, в яких позов визнають повністю, не заперечують проти його задоволення, на спадщину не претендують, також не претендують на виділення частки у колгоспному дворі (а.с.35, 36, 38).
Згідно абз.3 п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.
Зважаючи на те, що відповідачами по справі визнано вимоги позивача і це визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у відповідності до частини четвертої статті 206 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі доказів та ухвалити рішення про задоволення позову.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Як вбачається із матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживала по АДРЕСА_1 (а.с.13, 17).
ОСОБА_6 була матір`ю ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 від 28.09.1956 (а.с.11), свідоцтвом про одруження серія НОМЕР_3 від 12.10.1974 (а.с.12), довідкою, виданою Кропивницькою сільською радою від 14.09.2015 року №1213 (а.с.20).
За життя ОСОБА_6 залишила заповіт. Цей заповіт посвідчений ОСОБА_8 секретарем виконавчого комітету Кропивницької сільської ради Івано-Франківської області 06.02.2002 року та зареєстровано у реєстрі за № 7. Згідно цього заповіту спадкодавець на випадок своєї смерті зробила таке заповітне розпорядження: все майно, земельну ділянку, а також всі банківські документи, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла ОСОБА_1 (а.с.19).
28.06.2024 ОСОБА_1 подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_6 (а.с.15).
Таким чином, протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, позивачка не заявила про відмову від спадщини, а звернулася із заявою про її прийняття.
09.12.2024 ОСОБА_1 подала нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері ОСОБА_6 (а.с.16).
09 грудня 2024 року приватним нотаріусом Калуського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Лесик В.Б. листом №1069/02-14, позивачу відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок АДРЕСА_1 у зв`язку з тим, що право власності на вищезазначений будинок з господарськими будівлями та спорудами зареєстровано за членами колгоспного двору, головою якого є ОСОБА_7 (а.с.14).
Згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок від 15 березня 1990 року, посвідчено, що в цілому житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 , дійсно належить колгоспному двору, головою якого ОСОБА_7 . Свідоцтво видане на підставі рішення виконкому Калуської районної Ради народних депутатів №17 від 14 лютого 1990 року. Зазначений в цьому документі житловий будинок зареєстрований в Івано-Франківському обласному бюро технічної інвентаризації за колгоспним двором, головою якого ОСОБА_7 та записаний в реєстрову книгу № 1 за реєстровим № 71 від 15 березня 1990 року (а.с.23).
Згідно з Виписки з по господарської книги №5 за 1986-1990 роки Кропивницької сільської Ради народних депутатів, яка зберігається в Кропивницькому старостинському окрузі, станом на 1990 рік житловий будинок по АДРЕСА_1 був колгоспним двором. Голова двору ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Разом з нею проживали: ОСОБА_1 (дочка), ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 (зять), ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_9 (онука), ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_10 (онука), ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.22).
З 15 квітня 1991 року був введений в дію Закон України «Про власність» в якому відбулося усуспільнення власності і власність колгоспного двору припинила своє існування.
Тому до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке існувало до 15.04.1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору.
Так право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року проживали в ньому і брали участь у веденні спільного господарства. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних осіб.
В цьому випадку станом на 15.04.1991р. в колгоспному дворі згідно виписки з погосподарської книги проживали члени колгоспного двору в кількості 5 (п`ятьох ) осіб.
З введенням Закону України «Про власність» згідно ст.ст.17,18 цього закону колгоспна власність будинковолодіння в АДРЕСА_1 перетворилась у спільну сумісну власність всіх 5 (п`ятьох) осіб.
Згідно ст.368 Цивільного кодексу України (в редакції 1963р.) майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.
У відповідності до ст.370 Цивільного кодексу України (в редакції 1963р.) частки у спільній сумісній власності є рівними, а згідно ст. 369 Цивільного кодексу України (у редакції 1963р.) співвласники майна користуються ним спільно, а розпорядження майном здійснюється за згодою всіх співвласників.
Та як згідно ст.370 Цивільного кодексу України (у редакції 1963р.) частки є рівними, то у цьому випадку всім 5 (п`ятьом) власникам спільної сумісної власності, станом на 1991 рік належало по 1/5 частки будинку, а відтак ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 слід визначити по 1/5 частки будинковолодіння у праві спільної сумісної власності бувших членів колгоспного двору.
Згідно довідки, виданої Кропивницькою сільською радою від 14.09.2015 року №1213, ОСОБА_6 , 1929 р.н., та ОСОБА_7 (зазначена в свідоцтві про право власності на житловий будинок), 1929 р.н., являється однією і тією ж особою (а.с.20).
З метою оформлення своїх спадкових прав позивачкою замовлено технічну інвентаризацію та виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами. Згідно технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, домоволодіння АДРЕСА_1 має наступні технічні характеристики: літ. А житловий будинок загальна площа 58,7 кв.м., житлова площа 41,3 кв.м.; літ. Б гараж загальна площа 15,5 кв.м.; літ. В стайня загальна площа 23,2 кв.м.; літ. Г стодола загальна площа 30,9 кв.м.; літ. Д вбиральня загальна площа 1,0 кв.м.; літ. Е літня кухня загальна площа 39,5 кв.м.; літ. Є сарай загальна площа 3,5 кв.м. № 1 огорожа 7,2 кв.м.; №2 огорожа 24,0 кв.м.; № 3 ворота 8 мПг (а.с.24-26).
Інвентаризаційна вартість домоволодіння станом на 21.08.2024 року становить 148243,00 грн (а.с.27).
Через те, що спадкоємиці не видано свідоцтво про право власності на спадкове майно, вона не набуває прав власника, належного їй майна.
Відповідно до ст. ст. 317, 318, 319 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Суб`єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені статтею 2 цього Кодексу.
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.
Відповідно п .2 ч. 1ст.346ЦК України право власності припиняється у разі відмови власника від права власності. А відповідно до ч. 1ст.347ЦК України особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. Згідно ч. 3статті 347 ЦК України у разі відмови від права власності на майно, права на яке підлягають державний реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру.
Оскільки, частки колишніх членів колгоспного двору у державному реєстрі прав власності на нерухоме майно не зареєстровані, недоцільно звертатися до державного реєстратора з заявою про відмову від права власності на належні частки.
Відповідно до ст. 121 УК Української РСР (в редакції від 18.07.1963 р.) володіння користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору.
Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України прийняття спадщини - це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Частиною 1 ст.1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, позивачка не заявила про відмову від спадщини, а звернулася із заявою про її прийняття.
Таким чином, враховуючи той факт, що позивачці, як співвласнику, належить 1/5 частини будинковолодіння по АДРЕСА_1 , 1/5 частини вона успадковує, а відповідачі на спадкове майно не претендують та відмовляються від належної кожному з них 1/5 частки, то суд приходить до висновку, що є усі підстави для задоволення позову та визнання за позивачкою права власності на будинковолодіння по АДРЕСА_1 в цілому.
На підставі викладеного й керуючись ст.ст. 200, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд -
ухвалив:
Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , жителькою АДРЕСА_2 ) право власності на спадкове майно, а саме житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .
Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий