Номер провадження: 22-ц/813/2472/25
Справа № 496/179/24
Головуючий у першій інстанції Горяєв І. М.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Вадовської Л.М.,

Комлевої О.С.,

за участю секретаря Козлової В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у відсутність учасників справи, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Підодвірного Тараса Івановича на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 20 червня 2024 року, повний текст якого складено 02 вересня 2024 року та ухваленого під головуванням судді Горяєва І.М., у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,

встановив:

04.01.2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за:

- кредитним договором № С15.181.74665 від 16.11.2017 року в розмірі 43 550,60 грн., з яких: 9 345,38 грн. заборгованість за основним боргом, 34 205,22 грн. заборгованість за відсотками;

- кредитним договором № Р24.00301.004034055 від 19.06.2018 року в розмірі 56 476,28 грн., з яких: 48 233,56 грн. заборгованість за основним боргом, 8 242,72 грн. заборгованість за відсотками;

- кредитним договором № 00-4778 від 02.07.2018 року в розмірі 7 392,70 грн., з яких: 2 541,70 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 2 079,00 грн. сума заборгованості за звичайними відсотками, 2 772,00 грн. сума заборгованості за простроченими відсотками, а всього 107 419,58 грн. та понесені судові витрати.

Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 уклала із АТ «Ідея Банк», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», кредитні договори 16.11.2017 року №С15.181.74665, 19.06.2018 року №Р24.00301.004034055.

Крім того, 02.07.2018 року між ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 00-4778.

Посилаючись на те, що внаслідок невиконання умов вищезазначених кредитних договорів, у позичальника виникла заборгованість, позивач просив задовольнити його вимоги.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 20.06.2024 року позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» були задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість:

за кредитним договором № С15.181.74665 від 16.11.2017 року у розмірі у розмірі 18690,76 грн., з яких:

-9 345,38 грн. заборгованість за основним боргом;

-9 345,38 грн. заборгованість за відсотками.

При цьому суд правильно виходив із того, що сума відсотків, яка зазначена в позовній заяві 34 205,22 грн. значно перевищує суму тіла кредиту, а тому обгрунтовано зменшив суму відсотків до суми тіла кредиту до 9 345,38 грн. Рішення в цій частині ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» в апеляційному порядку не оскаржується.

за кредитним договором №Р24.00301.004034055 від 19.06.2018 року у розмірі 56 476,28 грн., з яких:

-48 233,56 грн. заборгованість за основним боргом;

-8 242,72 грн. заборгованість за відсотками,

за кредитним договором №00-4778 у розмірі 7 392,70 грн., з яких:

-2 541,70 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу;

-2 079,00 грн. сума заборгованості за звичайними відсотками;

-2 772,00 грн. сума заборгованості за простроченими відсотками.

Також з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» стягнуто судовий збір у розмірі 2684,00 грн. (а.с.114-126).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Підодвірний Т.І. ставить питання про скасування рішення Біляївського районного суду Одеської області від 20.06.2024 року, ухвалення нового судового рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (а.с.132-138).

Крім того, представник апелянта просить стягнути з позивача понесені апелянтом судові витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн., а також сплачений судовий збір.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» просить оскаржуване судове рішення залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на її необґрунтованість (а.с.151-159).

Вирішуючи питання про слухання справи у відкритому судовому засіданні, у відсутність учасників справи, колегія суддів виходить із того, що всі учасники справи належним чином були повідомлені про час і місце судового засідання (а.с.179-183).

Колегією суддів також було враховано клопотання, заявленого у відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», про розгляд справи за відсутності представника позивача (а.с.159-зворот).

У зв`язку з цим, колегія суддів зазначає, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція), кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, ЄСПЛ в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції.

Також слід зазначити, що відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні.

На підставі викладеного, а також враховуючи, що в своїх рішеннях ЄСПЛ наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, колегія суддів вирішила слухати справу на підставі наявних доказів.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення на неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення кредитної заборгованості, суд першої інстанції виходив із доведеності заявлених позовних вимог (а.с.114-126).

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступних підстав.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до положень ст.ст. 610, 611, 625 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник не звільняється від відповідальності у разі неможливості виконання ним грошових зобов`язань.

З матеріалів справи вбачається наступне:

16.11.2017 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №С15.181.74665. Позичальник також підписала паспорт споживчого кредиту, який зокрема, зазначає сплату відсотків за користування кредитними коштами (а.с.10).

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором, у ОСОБА_1 має місце заборгованість у загальному розмірі 43 550,60 грн., з яких: 9 345,38 грн. заборгованість за тілом кредиту; 34 205,22 грн. заборгованість за відсотками (а.с.15).

19.06.2018 року між ОСОБА_1 та АТ «Ідея Банк» було укладено кредитний договір №Р24.00301.004034055, який, зокрема, зазначає сплату відсотків за користування кредитними коштами (а.с.19-20).

Згідно розрахунку заборгованості у ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором має місце заборгованість у загальному розмірі 56 476,28 грн., з яких: 48 233,56 грн. заборгованість за тілом кредиту; 8 242,72 грн. заборгованість за відсотками (а.с.26).

Посилання в апеляційній скарзі представника апелянта на те, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 отримала від позикодавця грошові кошти, є безпідставними та не заслуговують на увагу.

Так, ОСОБА_1 особисто підписала зазначені кредитні договори та погодилася з умовами кредитування, у тому числі, сплати відсотків за користування кредитними коштами.

Крім того, матеріали справи містять банківські виписки за кредитними договорами 16.11.2017 року №С15.181.74665 та 19.06.2018 року №Р24.00301.004034055, які підтверджують отримання ОСОБА_1 кредитних коштів та користування ними (а.с.162-169).

Будь-яких доказів на підтвердження того, що кредитні кошти не були зараховані на її картковий рахунок, апелянтом надано не було.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Банківська виписка має статус первинного документу, що вбачається з Переліку типових документів, затвердженого наказом МЮУ від 12.04.12 р. № 578/5, відповідно до якого, до первинних документів, які фіксують факт виконання господарської операції та служать підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку і в податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок.

02.07.2018 року між ОСОБА_1 та ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» було укладено кредитний договір №00-4778.

ОСОБА_1 було підписано паспорт споживчого кредиту, який зазначає, зокрема, обов`язок сплати відсотків за користування кредитними коштами (а.с.34).

Кредитний договір та паспорт споживчого кредиту були підписані ОСОБА_1 електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання ОСОБА_1 одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону позичальника (а.с.34-35).

Внаслідок невиконання умов вказаного кредитного договору, у ОСОБА_1 виникла заборгованість у загальному розмірі 7 392,70 грн., з яких: 2 541,70 грн. заборгованість за тілом кредиту; 2 079,00 грн. сума заборгованості за звичайними відсотками; 2 772,00 грн. сума заборгованості за простроченими відсотками (а.с.5).

В подальшому, 22.12.2022 року між ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 22122022/2, у відповідності до умов якого до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги за кредитним договором від 02.07.2018 року, укладеним між ОСОБА_1 та ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» (а.с.36-38).

Крім того, 07.07.2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 07072023, відповідно до умов якого до останнього перейшло право вимоги за кредитними договорами, укладеними між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 (а.с.16-17).

Заявник апеляційної скарги зазначає, що позивачем не було доведено належними та допустимими доказами укладання між ОСОБА_1 та ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» кредитного договору №00-4778 від 02.07.2018 року.

З цих підстав колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» (далі Закон) зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно п. 6 ч. 1 цієї статті Закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Одноразовий ідентифікатор, відповідно до п. 12 ч. 1 зазначеної статті Закону це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Відповідно до ч.ч. 3-4, 6 ст. 11 Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

За правилом ч. 8 цієї статті Закону, у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному ч. 6 цієї статті.

Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.

Частиною 12 цієї статті Закону визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону визначено, що електронний договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом є оригіналом такого документа.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 Закону.

Заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, підписується в порядку, передбаченому ст. 12 Закону.

Вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції, так якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Матеріалами справи підтверджено, що кредитний договір №00-4778 від 02.07.2018 року був укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» в електронному вигляді із застосуванням електронного підпису. ОСОБА_1 через особистий кабінет на веб-сайті позикодавця подала заявку на отримання позики, та підтвердила умови отримання кредитних коштів, після чого позикодавець надіслав позичальнику за допомогою засобів зв`язку на вказаний нею номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді СМС-коду, який ОСОБА_1 використала для підтвердження підписання договору (а.с.31-32). Тобто укладання між сторонами кредитного договору підтверджено належними та допустимими доказами.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що позивач звернувся до суду з позовом з пропуском строку позовної давності, колегія суддів зазначає наступне.

Позовна давність це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За загальними правилами перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Крім того, відповідно до п. 19 Перехідних та Прикінцевих положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

З банківської виписки вбачається, що остання дія за кредитним договором від 16.11.2017 року №С15.181.74665 була здійснена 28.09.2022 року (а.с.169), за кредитним договором від 19.06.2018 року №Р24.00301.004034055 16.05.2019 року (а.с.163).

Таким чином, звертаючись до суду з даним позовом 04.01.2024 року про стягнення заборгованості за кредитними договорами, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось за захистом свого порушеного права в межах позовної давності (а.с.1-8).

Що стосується зави представника ОСОБА_1 адвоката Підодвірного Т.І. про виключення документів, доданих ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів зазначає.

Так, відповідно ч.ч.1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

На час звернення з позовом до суду позивачем було надано усі наявні докази на підтвердження своїх вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач також зазначив, що отримав відповідні докази від первісного кредитора лише 29.01.2024 року.

Крім того, враховуючи, що для повного та всебічного розгляду справи, колегія суддів не вбачає підстав для неприйняття доказів, доданих позивачем до відзиву.

Згідно ч.ч. 1,5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, оскільки рішення прийнято у відповідності до вимог процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду слід залишити без змін.

Крім того, зважаючи на те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для розподілу судових витрат немає.

Керуючись ст.ст. 367, 368. п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384. 389-391 ЦПК України апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Підодвірний Тарас Іванович, залишити без задоволення.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 20 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили і дня її ухвалення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 14.02.2025 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.М. Вадовська

О.С. Комлева