КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2025 року

справа № 761/4516/22

провадження № 22-ц/824/941/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Олійника В.І.

при секретарі: Шереметьєвій М.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі: Головне управління Національної поліції України у м. Києві, Державна казначейська служба України,

третя особа - Київська міська прокуратура

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та представника Головного управління Національної поліції України у м. Києві - Глущенко Оксани Миколаївни на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 21 лютого 2024 року, постановлене під головуванням судді Саадулаєва А.І., у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України у м. Києві, Державної казначейської служби України, за участю третьої особи, без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Київської міської прокуратури, про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2022 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України у м. Києві, Державної казначейської служби України, за участю третьої особи, без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Київської міської прокуратури, про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди.

Позивач просив суд: зобов`язати Головне управління Національної поліції України у м. Києві спростувати інформацію, яка наведена, зокрема, в ЄО № 73152 та ЄО № 73268 про те, що позивач є психічно хворою людиною та проходив лікування в психіатричній лікарні, шляхом подання заяви до суду в рамках даного судового провадження про те, що інформація про психічну хворобу та лікування в психіатричній лікарні позивача є недостовірною інформацією, з відповідним письмовим вибаченням з боку Головного управління Національної поліції України у м. Києві за розповсюдження цієї недостовірної інформації та приєднання належно завіреної копії цієї заяви до матеріалів кримінального провадження № 0011399;

Стягнути на користь позивача шляхом безспірного списання з єдиного рахунку Державної казначейської служби України компенсацію за моральну шкоду завдану позивачу Головним управлінням Національної поліції України у м. Києві в особі Деснянського управління ГУНП у м. Києві, в зв`язку з розповсюдженням недостовірної інформації про його психічне здоров`я та лікування в психіатричній лікарні в розмірі 195 000 гривень.

Стягнути на користь позивача шляхом безспірного списання з єдиного рахунку Державної казначейської служби України компенсацію за моральну шкоду у сумі 936 000 гривень, завдану рішеннями, діями та бездіяльністю Головного управління Національної поліції України у м. Києві в особі Деснянського, Шевченківського та Печерського управлінь поліції Головного управління Національної поліції України у м. Києві, в зв`язку з протиправною бездіяльністю відповідача на протязі п`яти років з розслідування подій осені 2016 року по захопленню квартири позивача та фактичним сприянням своїми діями та бездіяльністю цьому незаконному захопленню, неодноразовим перепродажам та спробам перепродати його квартиру, пограбуванню квартири позивача, нанесенню йому тілесних ушкоджень та іншому, що призвело до його моральних страждань, зазначених вище.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 зазначив, що восени 2016 року в результаті 3-х денного штурму квартири позивача (15.09.2016, 04.10.2016 та 07.10.2016), його квартира була захоплена невідомими йому на той час особами з застосуванням насильства проти нього, погрозою каліцтва та вбивства під приводом неповернення позивачем кредиту на підставі сфальсифікованого права власності на його квартиру за ОСОБА_2 .

В результаті незаконних дій і рішень Деснянського УП ГУНП у м. Києві на користь злочинців, бездіяльності Головного управління НП України у м. Києві в особі Деснянського, Шевченківського та Печерського УП ГУНП у м. Києві по розслідуванню подій по фізичному захопленню квартири позивача, її перепродажу, шахрайських дій по заволодінню правом власності на неї, спроб перепродати квартиру по частинах, квартира позивача була незаконно захоплена, розграбована та неодноразово перепродана, позивач був викинутий з квартири з застосуванням фізичного насилля, погрозами каліцтва та вбивства, при цьому йому були нанесені тілесні ушкодження, в тому числі, середньої важкості (зокрема, зламана рука), він був вимушений проживати в чужих квартирах, в тому числі орендованих, в зв`язку з чим, позивач не може дозволити собі провести необхідні хірургічні операції, які були рекомендовані за станом його здоров`я (кошти на операції витрачені, зокрема, на оренду житла), що призводить до погіршення стану його здоров`я, п`ять років він знаходиться в стані постійного стресу, не може повернути розграбоване майно та викрадені кошти, вимушений весь свій час витрачати на відвідування органів досудового розслідування, безрезультатне спілкування з їх представниками, писання скарг, клопотань, заяв до правоохоронних органів, судів та перевіряючих органів та осіб, в зв`язку з бездіяльністю слідства.

Разом з матеріальною шкодою позивачу була спричинена і моральна шкода, яка обумовлена та полягає у порушенні його права власності (права користування квартирою), його сильних душевних і фізичних стражданнях, які він зазнав, в зв`язку з, протиправною поведінкою щодо нього внаслідок захоплення фактично за сприянням Деснянського управління поліції ГУНП у м. Києві. У зв`язку із безрезультатним відвідуванням органів досудового розслідування протягом 5 років, працівники яких знущались над позивачем своєю бездіяльністю, тривалою невизначеністю спірних правовідносин, позивач зазнав переживань, однак злочин залишається безкарним, а злочинці вже уникнули відповідальності за декількома статтями КК України, зазначеними вище, і можуть далі планувати протиправні дії проти позивача за підтримкою або бездіяльністю правоохоронних органів.

Саме незаконні рішення, дії та бездіяльність Головного управління НП України у м. Києві в особі Деснянського, Шевченківського та Печерського УП ГУ НП в місті Києві не тільки самі по собі заподіяли позивачу моральну шкоду, але і спровокували наступні події, які призвели до всіх цих страждань і переживань, порушення його прав та фактично провокують нові правопорушення.

З урахуванням уточнень позивач просив суд стягнути на користь позивача шляхом безспірного списання з єдиного рахунку Державної казначейської служби України компенсацію за матеріальну шкоду у сумі 114 550 гривень, завдану в результаті незаконних дій, рішень та бездіяльності Головного управління Національної поліції України у м. Києві в особі Деснянського, Шевченківського, Печерського управлінь поліції Головного управління Національної поліції України у м. Києві під час захоплення квартири позивача та протягом шести років розслідування подій осені 2016 року по захопленню його квартири та фактичним сприянням своїми діями та бездіяльністю цьому незаконному захопленню, неодноразовим перепродажам та спробам перепродати його квартиру, пограбуванню його квартири.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 21 лютого 2024 року позов задоволено частково.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції України у м. Києві спростувати недостовірну інформацію, яка наведена, зокрема, в ЄО № 73152 та ЄО № 73268, про те що ОСОБА_1 є психічно хворою людиною та проходив лікування в психіатричній лікарні, шляхом внесення змін до електронних баз МВС в яких фіксуються повідомлення про виклики поліції по 102, та направлення повідомлення про спростування до матеріалів кримінального провадження № 0011399.

Стягнуто з держави Україна за рахунок коштів державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 20 000(двадцять тисяч)грн. 00 коп.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог скасувати, постановити в цій частині нове, яким стягнути : моральну шкоду у зв`язку із розповсюдженням недостовірної інформації про психічне здоров`я та лікування в психіатричній лікарні у розмірі 195 000,00 грн; моральну шкоду у сумі 936 000,00 грн завдану, рішеннями, діями та бездіяльністю ГУ НПУ у зв`язку із розслідуванням подій 2016 року щодо незаконних перепродаж , пограбування квартири, нанесенню ОСОБА_1 тілесних ушкоджень; матеріальну шкоду у розмірі 114 550 грн, завдану в результаті в результаті незаконних дій ГУ НПУ

Вимоги обґрунтовані тим, що судом не взято до уваги надані позивачем докази, на підтвердження того, що у зв`язку із тривалою бездіяльністю відповідача з розслідування особливо важких злочинів проти позивача, останньому завдано душевні страждання , які призвели до розвитку психосоматичних розладів .

В апеляційній скарзі ГУ НПУ просить рішення суду в частині стягнення моральної шкоди скасувати, постановити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Вимоги обґрунтовані тим, що в даному спорі суд не наділений повноваженнями встановлювати факт порушення кримінального процесуального законодавства уповноваженими особами, діяльність яких врегульована вимогами КПК, зокрема що стосується висновків про тривалість розслідування. Вказує, що суд, вирішуючи спір фактично виходив із матеріалів кримінального провадження, де позивач має статус потерпілого, та які ще не закінчені. Зазначає, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту завдання йому моральної шкоди, не доведено протиправної поведінки, що спричинила матеріальну і моральну шкоду.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представник відповідача Головного управління національної поліції у м. Києві зазначив, що позивач бажає досягнути поставленої цілі, яка виражається у притягненні до кримінальної відповідальності осіб, дії яких призвели до його виселення із квартири у спосіб, який не передбачений чинним законодавством. Вимоги до суду першої інстанції щодо дослідження матеріалів кримінальних проваджень та аналіз виконання поставлених перед слідчими завдань кримінального провадження є втручанням у процесуальну діяльність слідчих органів та невілювання системи судового контролю, яка передбачена вимогами КПК України.

Представником Київської міської прокуратури у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 заначено, що внаслідок укладення позивачем кредитного договору від 07.09.2005 року та договору іпотеки від 07.09.2005 року в учасників цього договору виникли цивільно-правові відносини, які вирішені судовим рішенням, згідно з яким права позивача поновлені, а рішення суду набрало законної сили.

Встановлений КПК України порядок захисту прав особи на вчинення процесуальних, слідчих дій в розумні строки, а реалізація відповідного права здійснюється на розсуд заявника, що за умови відсутності підтвердження волевиявлення унеможливлює спричинення моральної шкоди.

Позивачем не підтверджено належними доказами неправомірність дій Київської міської прокуратури, які призвели до майнової та моральної шкоди, зокрема заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань, як і не надано обґрунтування розміру завданої шкоди.

У відзиві на апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції України у м. Києві, позивач ОСОБА_1 зазначив, що з урахуванням того, що Деснянське управління НП ГУНП у м. Києві є структурним підрозділом Головного управління НП України у м. Києві, жодних перешкод для внесення інформації про недостовірність інформації в ІП «ЄО» на підставі розпоряджень керівника підрозділу в якості здійснення ним контрольних функцій з формування та ведення ІП «ЄО» за рішенням суду не існує.

Вказує також на те, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ним своїх повноважень відшкодовується державою, автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

В судовому засіданні представники відповідача та третьої особи проти апеляційної скарги позивача заперечували, просили задовольнити апеляційну скаргу відповідача.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, про місце, дату та час розгляду справи повідомлені належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, апеляційна скарга представника відповідача Головного управління Національної поліції України у м. Києві підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено неналежного проведення досудового розслідування посадовими особами Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві та Печерського УП ГУ НП у м. Києві. Щодо вимог позивача про компенсацію матеріальної шкоди, яка полягала у витратах позивача на оренду житла, то суд вважав, що протягом всього часу розгляду справи, стороною позивача не було надано суду жодного належного і допустимого доказу, що саме зі сторони відповідачів йому була спричинена моральна шкода, а також відсутній причинно - наслідковий зв`язок.

Суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність того, що позивач не є психічно хворою людиною та лікування в психічній лікарні не проходив, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню з урахуванням дієвого способу захисту прав позивача та з огляду на те, що вибачення за розповсюдження недостовірної інформації не передбачено чинним законодавством.

Суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимоги про стягнення моральної шкоди за розповсюдження недостовірної інформації у звя`зку із відсутністю допустимих та належних доказів на підтвердження заподіяння йому відповідачами моральної шкоди.

Стягуючи 20 000,00 грн моральної шкоди з держави Україна, суд першої інстанції встановив неналежне проведення досудового розслідування внаслідок бездіяльності саме посадових осіб Деснянського УП ГУ НП у м. Києві на підставі листа від 11.05.2021 року (а.с. 74 т.1), та поняттям розумних строків у кримінальному судочинстві, у зв`язку з чим позивачу було завдано моральних збитків.

Колегія суддів частково погоджується з висновком суду, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 23.09.2016 року після першого захоплення квартири ОСОБА_1 за результатами подій від 15.09.2016 року Деснянським управлінням поліції ГУНП у м. Києві було відкрите кримінальне провадження № 0011399 за ст. 356 КК України.

28.10.2016 року ОСОБА_1 була подана до Деснянського УП ГУНП у м. Києві заява про вчинення проти нього кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 162 КК України, по подіях 15.09.2016, 04.10.2016 та 07.10.2016.

В зв`язку бездіяльністю компетентних осіб Деснянського УП ГУНП у м. Києві по внесенню відомостей за даною заявою до ЄРДР в порушення ст. 214 КПК України, ОСОБА_1 була подана скарга до Деснянського районного суду м. Києва. 10.11.2016 передбачене ст. 186 КК України, в зв`язку із, пограбуванням квартири невідомими особами 17.11.2016 року скарга була задоволена.

За рішенням суду 08.12.2016 року відомості про кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 162 КК України були внесені до ЄРДР № 0014434.

30.11.2016 року ОСОБА_1 була подана заява про вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ст. 186 КК України, у зв`язку із пограбуванням квартири невідомими особами, яке відбулося 17.11.2016 року.

В зв`язку бездіяльністю по внесенню відомостей за заявою ОСОБА_1 від 30.11.2016 року до ЄРДР в порушення ст. 214 КПК України, ОСОБА_1 також була подана скарга до слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва.

15.12.2016 скарга судом також була задоволена і компетентних осіб Деснянського УП ГУНП у м. Києві зобов`язано внести відповідні відомості за скаргою ОСОБА_1 від 30.11.2016 до ЄРДР і розпочати досудове розслідування.

В зв`язку бездіяльністю по внесенню відомостей за заявою ОСОБА_1 від 27.11.2017 до ЄРДР в порушення ст. 214 КПК України, ним також була подана скарга до Деснянського районного суду м. Києва. 06.12.2017 скарга судом була задоволена і компетентних осіб Деснянського УП ГУНП у м. Києві зобов`язано внести відповідні відомості за скаргою від 27.11.2017 до ЄРДР і розпочати досудове розслідування

ОСОБА_1 подавалися скарги до прокуратури, Генеральної прокуратури, депутатам Верховної Ради, до Президента України. На їх виконання було проведено перевірки зазначених кримінальних справ. Встановлена бездіяльність слідства листом Прокуратури міста Києва №04/2/3-107-16 від 06.09.2017, листом СУ ГУ НП у м.Києві №П-1606/125/23/1-2021 від 11.05.2021, листом №10.53-59-6222ВИХ-21 від 03.11.2021.

18.01.2021 кримінальне провадження № 0000114 було закрите, але за рішенням Деснянської окружної прокуратури постанова про закриття КП № 0000114 від 14.06.2021 була скасована, як незаконна.

По факту шахрайських дій з правом власності на квартиру ОСОБА_1 , ним було подано заяву до Шевченківського управління поліції ГУНП у м. Києві, за якою було порушено кримінальне провадження № 0002206.

ОСОБА_1 була подана заява до Печерського районного управління поліції ГУНП у м. Києві про кримінальне правопорушення за статтею 382 КК України. В зв`язку із, бездіяльністю компетентних осіб Печерського УП ГУНП у м. Києві по внесенню відомостей за даною заявою до ЄРДР в порушення ст. 214 КПК України, ним була подана скарга до Печерського районного суду м. Києва. 06.05.2020 скарга була задоволена. Було відкрите кримінальне провадження №0002329.

Як вбачається із копій довідок ЄО №73152 від 07.10.2016 та ЄО №73268 від 07.10.2016, Національною поліцією була розповсюджена недостовірна інформація, що ОСОБА_1 є психічно хворою людиною, яка тільки за місяць до захоплення квартири виписалась з психіатричної лікарні.

Із копії довідки КНП «Клінічна лікарня «Психіатрія» №2-01/109 від 23.01.2024 убачається, що за період з 2006 по теперішній час ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні в лікарні не значиться.

Як вбачається із копії довідки КНП «МЗНПД» №061/32-227 від 26.01.2024, інформація про звернення ОСОБА_1 до лікаря-психіатра протягом 2016 року відсутня.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Згідно із ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст. ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Згідно частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом частини першої статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частина 2 цієї статті визначає, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Статтею 1173 ЦК України, визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Основними елементами для відшкодування моральної шкоди за статтею 1167 ЦК України є: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, а за статтею 1173 ЦК України - наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 3, 4 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст.1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої ст.1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст.1174 ЦК України.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Обґрунтовуючи компенсацію матеріальної та моральної шкоди, позивач вказував про те, що поліція допомагала захопленню його квартири і особи, які не допускали його до квартири, з погрозами застосування насильства, незаконно виселили його з житла, до теперішнього часу не притягнуті до кримінальної відповідальності.

Вирішуючи вимоги про стягнення моральної шкоди із Державного бюджету України, суд взяв до уваги тривалість кримінального провадження понад 5 років, відсутність прийнятих процесуальних рішень, постановлення ухвали слідчого судді щодо зобов`язання посадових осіб органів досудового розслідування внести відомості до ЄДРДР.

Проте, суд дійшов такого висновки на підставі оцінки матеріалів кримінального провадження та бездіяльності уповноважених осіб правоохоронних органів у кримінальних провадженнях, де позивач є потерпілим та які не закінчено. Водночас, встановлення факту порушення кримінального процесуального законодавства під час здійснення уповноваженими особами діяльності врегульована вимогами КПК України, що стосується тривалості розслідування.

Аналогічна позиція була викладена у постанові Верховного Суду від 02 листопада 2022 року у справі 755/15868/20.

Що стосується постановлення ухвали слідчого судді щодо зобов`язання посадових осіб органів досудового розслідування внести відомості до ЄДРДР, то слід звернути увагу на те, що наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої та, відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування шкоди. Рішення слідчого судді не свідчить про протиправність дій державних органів, а мають значення конкретні обставини, встановлені таким рішенням. При встановленні слідчим суддею в порядку судового контролю протиправності дій чи бездіяльності слідчих органів для вирішення питання про відшкодування шкоди, необхідним є доведення завдання такими діями (бездіяльністю) шкоди та, відповідно, наявність причинно-наслідкового зв`язку між такими діями (бездіяльністю) та завданою шкодою.

Винесення слідчими суддями процесуальних ухвал від 10.11.2016, 15.12.2016, 06.12.2017, 06.05.2020 про покладення зобов`язань на слідчого внести відомості до ЄРДР не тягне безумовного наслідку цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що бездіяльність слідчих заподіяла позивачу моральної шкоди.

Вказаними ухвалами слідчих суддів поновлені права та інтереси позивача, відтак підстав для стягнення моральної шкоди за цих обставин колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди має право пред`явити позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завданим діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій цього органу чи його посадових службових осіб. При цьому факт неправомірності (незаконності) прийняття неправомірного рішення, вчинення дії чи бездіяльності органів державної влади, що призвели до завдання шкоди, повинен бути встановлений у передбаченому законом порядку, тобто повинен підтверджуватись відповідним рішенням, ухвалою, постановою, вироком суду, яке має преюдиційне значення для справи про відшкодування шкоди. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності є відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили.

Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Позивачем не надано доказів на підтвердження факту завдання йому моральної шкоди слідчими, не доведено протиправність поведінки, що спричинила матеріальну шкоду позивачу в розмірі, зазначеному в позові, відтак відсутній причино- наслідковий зв`язок між шкодою і протиправними діяннями органу досудового розслідування. Тому вимоги позову в цій частині є необґрунтованими.

Позивач заявляючи позовні вимоги про спростування недостовірної зазначив, що дії ГУНП у м. Києві є неправомірними щодо розповсюдження недостовірної інформації, яка зазначена в ЄО № 73152 від 07.10.2016 та ЄО № 73268 від 07.10.2016 і міститься в матеріалах кримінального провадження № 0011399.

Тлумачення змісту статті 277 ЦК України свідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини щодо її застосування.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів приймає до уваги висновок, викладений у постановах КЦС ВС: від 03.04.2019 у справі № 757/4403/16; від 02.10.2019 у справі № 332/293/17; від 19.05.2020 у справі № 441/1547/17; від 16.08.2019 у справі № 464/4433/15 про те, що у судовому порядку не можуть розглядатися позови про спростування інформації, яка міститься, зокрема, у вироках та інших судових рішеннях, а також у постановах органів досудового слідства, висновках судових експертиз, у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), якщо ця інформація була визначена підставою пред`явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом.

На підставі викладеного суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність обґрунтованих підстав для спростування інформації, викладеної у , в ЄО № 73152 та ЄО № 73268.

Враховуючи викладене, у суду були відсутні підстави для задоволення позову, відтак колегія суддів дійшла висновку скасувати оскаржуване рішення, ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 133, 137, 141, 367, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника Головного управління Національної поліції України у м. Києві - Глущенко Оксани Миколаївни задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 21 лютого 2024 рокускасувати, постановити нове рішення наступного змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України у м. Києві, Державної казначейської служби України, за участю третьої особи, без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Київської міської прокуратури, про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач :

Судді: