Справа № 682/3066/24
Провадження № 2/682/156/2025
17 лютого 2025 року
Славутський міськрайонний суд
Хмельницької області у складі:
головуючого судді Мотонок Т. Я.,
за участю секретаря судових засідань Мелашенко О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Славута цивільну справу № 682/3066/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат та 3% річних,
03.12.2024 до суду надійшла на розгляд позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат та 3% річних.
Ухвалою суду від 05.12.2024 у даній справі відкрито провадження та призначено судовий розгляд на 17.01.2025.
17.01.2025 розгляд справи відкладено на 17.02.2025 у зв`язку із неявкою відповідача до суду.
17.02.2025 в призначений час учасники справи до суду не з`явились.
Позивачем ОСОБА_1 заявлено клопотання про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує.
Відповідач ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомлена про розгляд справи, до суду не з`явилась, будь-яких заяв, клопотань або відзиву на позов до суду не подавала, у зв`язку із чим ухвалою суду від 17.02.2025 було постановлено проводити заочний розгляд даної справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.
Рішення суду набрало законної 12.02.2021.

09.03.2021 судом було видано виконавчий лист у справі № 682/2230/20.

Зазначений виконавчий лист перебуває на виконанні у Славутському відділі ДВС у Шепетівському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (виконавче провадження № 74911324). Станом на 20.11.2024 заборгованість не погашена і становить 19536,68 грн. (а.с. 6).

Так, за змістом ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частиною 1 статті 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3% річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону, нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), від 04.06.2019 у справі №916/190/18 (провадження №12-302гс18).

У постанові Верховного Суду у складі Великої Палати від 11.04.2018 року у справі № 758/1303/15-ц зазначено, що стаття 625 ЦК визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Таким чином встановлено, що боржник ОСОБА_2 не виконує грошове зобов`язання за рішенням суду, що набрало законної сили. Таке невиконання є триваючим правопорушенням, а тому у позивача, як у кредитора, є право на стягнення з неї коштів на підставі статті 625 ЦК України.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, з наданого позивачем розрахунку вбачається, що сума інфляційних витрат складає 10513 грн., 3 % річних за період з 12.02.2021 по 26.11.2024 складає 2221 грн., отже загальна сума до стягнення становить 12734 грн.

Зазначений розрахунок відповідачем не спростований, альтернативного розрахунку відповідачем не надано, наданий позивачем розрахунок сумнівів у його достовірності не викликає, у зв`язку із чим суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1211,20 грн.

Керуючись ст.ст. 610, 611, 625 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 263-265, 273, 280-289 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) 12734 грн. (дванадцять тисяч сімсот тридцять чотири гривні).

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) 1211,20 грн. судового збору.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Мотонок Т. Я.