КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/3310/2025 Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Болотова Є.В., Олійника В.І.,

секретар судового засідання: Дуб С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Київської міської ради на рішення Печерського районного суду міста Києва від 09 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа: десята Київська нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем та визнання права власності на майно в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Київської міської ради, третя особа: десята Київська нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем та визнання права власності на майно в порядку спадкування.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , який проживав за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 на випадок своєї смерті заповіт не склав, у зв`язку із чим право на спадкування одержують особи за законом. Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме: кв. АДРЕСА_2 .

Позивачем спадщина після смерті ОСОБА_2 прийнята в порядку частини третьої статті 1268 ЦК України, з огляду на те, що з 2017 року до січня 2023 року він проживав зі спадкодацем однією сім`єю без реєстрації в помешканні за адресою: АДРЕСА_1 . Спільне проживання із спадкодавцем було зумовлене тим, що останній хворів та потребував постійного стороннього догляду. Позивач, проживаючи разом із спадкодавцем вели спільний побут, а тому, мали взаємні права та обов`язки.

Вважає, що спадщину прийняв, оскільки є єдиним спадкоємцем ОСОБА_2 , проживав з ним однією сім`єю не менше п`яти років, а саме: з 2017 року до дня його смерті та належить до спадкоємців четвертої черги.

За результатами розгляду заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину 22 березня 2023 року позивачу приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лавренюк С.М. надано відповідь про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку із відсутністю факту проживання однією сім`єю.

Позивач зазначає, що встановлення проживання зі спадкодавцем не менш як п`ять років до відкриття спадщини має юридичне значення, оскільки дозволить реалізувати його право на прийняття спадщини, як спадкоємця четвертої черги за законом.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 09 вересня 2024 року позов задоволено частково.

Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із спадкодавцем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не менше як п`ять років і до часу відкриття спадщини, а саме до дня смерті останнього - ІНФОРМАЦІЯ_1 . У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_3 , яка представляє інтереси Київської міської ради, 08 жовтня 2024 року подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просила його скасувати в частині задоволення позову та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову у повному обсязі.

Київська міська рада не погоджується з прийнятим рішенням у зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав та надав неправильну оцінку доказам, дійшов необгрунтованих висновків про доведеність позовних вимог.

В обгрунутування доводів апеляційної скарги посилалась на те, що необхідною умовою для встановлення факту постійного проживання позивача разом з спадкодавцем, і визнання його спадкоємцем четвертої черги за законом є доведеність факту спільного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_4 однією сім`єю, що передбачає їх пов`язаність спільним побутом, веденням спільного господарства, наявністю між ними взаємних прав і обов`язків.

Однак, в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції та у матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо ведення спільного господарства, такі як сплата комунальних послуг, спільний ремонт, відпочинок та інше.

Представник апелянта зазначала, що на доказах свідків не може грунтуватися повне доведення обставин справи.

Київська міська рада вбачає у діях ОСОБА_1 спробу привласнення трьох квартир, шляхом незаконного заволодіння ними, подальшого користування ними та свого збагачення, з метою поліпшення безпосередньо за рахунок майна територіальної громади міста Києва свого матеріального становища.

На переконання апелянта, суд першої інстанції безпідставно переоцінив докази, покладені в основу рішення та взяв до уваги докази, які не мають значення для правильного вирішення справи.

10 грудня 2024 року до Київського апеляційного суду надійшли заперечення на апеляційну скаргу від позивача ОСОБА_1 , просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги позивач посилався на те, що в матеріалах справи наявні покази свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які ніяким чином між собою не пов`язані, мали стосунки з померлим ОСОБА_2 в різних сферах життя, але одночасно були обізнані в реальному характері відносин позивача з покійним ОСОБА_2 .. Крім того, були надані платіжні документи з оплати побутових речей, комунальних послуг за весь час спільного проживання, надання медичної допомоги та поховання.

Позивач вважає, що оцінка судом першої інстанції наданих доказів була правильною та такою, що відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права.

03 січня 2025 року до Київського апеляційного суду надійшли пояснення Київської міської ради проти заперечення позивача, підтримав доводи апеляційної скарги, просив скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

20 січня 2025 року до апеляційного суду надійшов лист від третьої особи по справі - десятої Київської державної нотаріальної контори, просили справу розглядати за їхньої відсутності, з огляду на надмірну завантаженість з питань прийому громадян України.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що покази свідків підтверджують, що ОСОБА_1 проживав із спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, здійснював догляд за ним, оскільки ОСОБА_2 був особою похилого віку та потребував стороннього догляду, поховав останнього, і прийняв спадкове майно. Тому суд першої інстанції вважав доведеними ті обставини, що ОСОБА_1 з 2017 року до січня 2023 року проживав зі спадкодацем однією сім`єю без реєстрації в помешканні за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги щодо визнання за позивачем права власності на спадкове майно, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що враховуючи встановлення судом факту проживання позивача ОСОБА_1 із спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, тобто одержання ним права на спадкування за законом як спадкоємцем четвертої черги, позивач в силу положень частини третьої статті 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , тому суд першої інстанції прийшов до висновку, що заявлена позивачем вимога про визнання права власності, задоволенню не підлягає.

Рішення суду першої інстанції оскаржується відповідачем в частині задоволених позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю. В іншій частині рішення суду сторонами не оскаржується, а тому не становить предмет даного апеляційного перегляду.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 24 січня 2023 року.

На праві приватної власності за померлим ОСОБА_2 були зареєстровані квартира АДРЕСА_3 , квартира АДРЕСА_4 , квартири АДРЕСА_5 (а.с. 16-18).

ОСОБА_2 був зареєстрований за адресою АДРЕСА_6 , що підтверджується відміткою у паспорті (а.с. 13 зв.).

Позивач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_7 , що підтверджується відміткою у паспорті (а.с. 11).

З матеріалів справи вбачається, що в суді першої інстанції були допитані свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 ..

Так, свідок ОСОБА_6 пояснив, що він є сусідом померлого ОСОБА_2 , ОСОБА_1 проживав разом із ОСОБА_2 у належній йому квартирі АДРЕСА_4 , в житловому будинку АДРЕСА_8 , у період з 2017 року до січня 2023 року. ОСОБА_2 хворів та потребував сторонньої допомоги.

Свідок ОСОБА_7 пояснила, що вона є головою ЖБК в житловому будинку АДРЕСА_9 , в 2019 році ОСОБА_2 привів ОСОБА_1 та оселив його в квартирі АДРЕСА_10 .

Свідок ОСОБА_8 пояснив, що познайомився з позивачем восени 2017 року, окрім того йому відомо, що позивач був у дуже близьких стосунках з ОСОБА_2 , турбувався про останнього.

Також до матеріалів справи долучено копії медичної документації стосовно медично огляду ОСОБА_2 , а саме консультаційні висновки уролога та ультразвукове дослідження передміхурової залози (а.с. 19-21).

Відповідно до наданого договору № 448 про надання ритуальних послуг від 27 січня 2023 року та акту № 448 приймання-передачі наданих послуг від 27 січня 2023 року питанням захоронення померлого ОСОБА_2 займався позивач ОСОБА_1 (а.с. 23-23зв.).

Відповідно до договору-замовлення № 25.23980 на організацію та проведення поховання від 04.09.2024 року, предметом укладення договору є замовлення організації та проведення виконавцем поховання, облаштування місця поховання, надання ритуальних послуг та реалізації предметів ритуальної належності на кладовищі м. Києва померлого. Даний договір укладений між Ритуальною службою «Спецкомбінат ПКПО» та ОСОБА_1 (а.с. 66).

Зі змісту довідки про поховання померлого громадянина на кладовищі м. Києва, вбачається, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 на міському кладовищі м. Києва здійснив поховання померлого ОСОБА_2 , про що зроблено запис в книзі реєстрації поховань від 04.09.2024 року (а.с. 67).

Також до матеріалів справи долучено зошит з наклеєними чеками про оплату продуктів, побутових товарів і ліків, квитанції про сплату комунальних послуг (а.с. 60, 71-78).

Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статей 1217, 1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України вбачається, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання), фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.

Одне лише спільне проживання не є достатнім для визнання факту проживання однією сім`єю без наявності інших ознак сім`ї. Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16, від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц, від 11 грудня 2019 року в справі № 712/14547/16-ц, від 24 січня 2020 року в справі № 490/10757/16-ц.

У постанові Верховного Суду від 24 червня 2021 року у справі № 694/646/20 також зазначено, що для встановлення факту проживання однією сім`єю, тобто доведення існування передбачених статтею 1264 ЦК України підстав для визнання особи спадкоємцем четвертої черги, необхідні докази, які доводили б у всій сукупності факти щодо ведення особами спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, спільних витрат, взаємних прав та обов`язків.

Про спільне проживання можуть свідчити наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовної вимоги щодо встановлення факту проживання позивача однією сім`єю зі спадкодавцем понад п`ять років, суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, залишивши поза увагою, що належних та допустимих доказів, які б свідчили про спільне проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_1 , однією сім`єю, тобто наявність сім`ї, у період з вересня 2017 року, як то встановив суд і до моменту смерті спадкодавця (25 грудня 2023 року) матеріали справи не містять. Суд першої інстанції дав не вірну оцінку доказам наявним у матеріалах справи.

Покази свідків, що були допитані судом першої інстанції, також не можуть вважатися належними та допустимими доказами, оскільки показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю. Крім того допитані свідки не підтвердили спільного проживання позивача та спадкодавця протягом п`яти років. Так ОСОБА_6 підтвердив, що спадкоємець потребував допомоги, однак не засвідчив про спільне проживання однією сім`єю. Свідок ОСОБА_7 пояснив, що позивач заселився у 2019 році, та надав свідчення щодо проживання однією сім`єю, крім того, спадкодавець помер у 2023 році, що свідчить про те, що вони проживали менше 5 років в одній квартирі. Свідок ОСОБА_8 також не підтвердив факт проживання однією сім`єю, ведення спільного господарства. Адже факт турботи, не свідчить про проживання однією сім`єю.

Щодо посилання позивача на оплату комунальних за квартиру, в якій проживав по АДРЕСА_9 , суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

В матеріалах справи знаходяться квитанції за сплату комунальних послуг, з яких вбачається, що платником зазначений ОСОБА_2 (а.с. 71-72, 74-78). В квитанції № 68/641 від 31.01.2023 року платником зазначено ОСОБА_9 (а.с. 73).

ОСОБА_10 сплачувала за комунальні послуги за вищевказані квартири вже після смерті спадкодавця. Отже доказів того, що саме позивач здійснював витрати на житлово-комунальні послуги немає.

Що стосується фіскальних чеків які містяться в наданому позивачем зошиту, з наклеєними чеками про оплату продуктів, побутових товарів і ліків, конверти з квитанціями про сплату комунальних послуг (а.с. 61), суд апеляційної інстанції не приймає їх до уваги, оскільки з наданих фіскальних чеків не можливо встановити, хто здійснював оплату. Крім того самі по собі чеки та документи, що підтверджують поховання не свідчать про проживання однією сім`єю та ведення спільного господарства.

Отже позивачем не надано достатніх, належних та допустимих доказів на підтвердження факту спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 , ведення спільного бюджету, господарства та побуту, з вересня 2017 року по день смерті спадкодавця ІНФОРМАЦІЯ_5 , тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю.

Ті обставини, що позивач здійснив поховання спадкодавця не є достатнім доказом на підтвердження факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю понад 5 років.

Висновок суду про задоволення позовних вимог в частині встановлення факту проживання однією сім`єю не відповідає фактичним обставинам справи.

Таким чином, доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, про відмову у задоволенні позову.

Що стосується судових витрат, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, ч. 13 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду із апеляційною скаргою Київська міська рада сплатила судовий збір у розмірі 22 710 грн (а.с.108, 128).

Отже на користь Київської міської ради з позивача підлягає стягненню судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 22 710 грн.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону, рішення суду першої інстанції прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального, і порушенням норм процесуального права, і підлягає скасуванню в частині встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у відповідності до ст. 376 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.374, 376 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Київської міської ради задовольнити.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 09 вересня 2024 року в частині встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа: десята Київська нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Київської міської ради судові витрати пов`язані зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 22 710 (двадцять дві тисячі сімсот десять) гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_11 .

Відповідач: Київська міська рада, , адреса: 01044, м. Київ, вул. Хрещатик, 36.

Повний текст постанови складено «13» лютого 2025 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді Є.В. Болотов

В.І. Олійник