Провадження № 2-з/359/10/2025
Справа № 359/1506/25
УХВАЛА

Іменем України

11 лютого 2025 року суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області Яковлєва Л.В., розглянувши заяву адвоката Панкова Дмитра Володимировича в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ :

10 лютого 2025 року через систему «Електронний суд» від представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Панкова Д.В. до Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшла заява про забезпечення позову, якою просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, розташовану за адресою : АДРЕСА_1 та заборонити іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаної квартири, включаючи видачу свідоцтва про право на спадщину щодо цього майна.

Заяву обґрунтовано тим, що приблизно ІНФОРМАЦІЯ_1 при невідомих обставинах померла сестра заявниці - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що заявниця дізналась в день похорон померлої ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) від невідомої на той момент особи, яка телефонувала з номера сестри. На праві приватної власності померлій належало нерухоме майно, а саме квартира за адресою: АДРЕСА_1 , яка є частиною спадкового майна. 19 серпня 2024 року, на похоронах сестри, ОСОБА_1 зустрілась з особою, яка їй телефонувала, якою виявилась ОСОБА_3 та вимагала від останньої віддати їй ключі від квартири померлої сестри, оскільки вона є її єдиною родичкою та спадкоємицею. ОСОБА_3 наодріз відмовлялась передати ключі та особисті речі померлої ОСОБА_1 без пояснень своєї поведінки. Таким чином, ОСОБА_3 , не будучи родичем покійної ОСОБА_2 , перешкоджає єдиній спадкоємиці за законом - ОСОБА_1 в доступі до квартири та особистих речей її померлої сестри. Враховуючи такі злочинні дії з боку ОСОБА_3 , заявниця 19 серпня 2024 року звернулась із заявою до Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області з заявою про злочин, однак отримала відмову у внесенні відомостей про злочин до єдиного реєстру досудового розслідування з рекомендацією звернутися до суду. Не погодившись з діями органу досудового розслідування, заявниця через свого представника звернулась до слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області зі скаргою на бездіяльність слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань. За результатами розгляду скарги, 17 грудня 2024 року слідчий суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області постановив у справі №359/13517/24 ухвалу, якою зобов`язав уповноважених осіб Бориспільського районного управління Головного управління Національної поліції в Київській області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві ОСОБА_1 , зареєстровані в журналі єдиного обліку заяв та повідомлень про вчинення кримінальних правопорушень 19 серпня 2024 року за №19094, а також розпочати досудове розслідування у кримінальному провадженні. 19 грудня 2024 року відомості про кримінальне правопорушення внесені до ЄРДР, що підтверджується копією витягу, а також визнано ОСОБА_1 потерпілою у кримінальному проваджену за №0000438. Під час подальшого звернення ОСОБА_1 01 листопада 2024 року до нотаріусу з метою оформлення спадщини після померлої сестри, вона дізналась, що ОСОБА_3 отримала оригінал свідоцтва про смерть та 28 жовтня 2024 року звернулась до Першої Бориспільської державної нотаріальної контори для оформлення спадщини за померлою ОСОБА_2 .. Тобто, на цей час у заявниці є всі підстави вважати, що в діях ОСОБА_3 наявний склад злочину, а саме шахрайство з метою отримання спадщини за померлою сестрою потерпілої - ОСОБА_2 . На даний час, згідно листа Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області за №23997-2025 від 06 лютого 2025 року, за кримінальним провадженням №0000438 проводяться слідчі дії, після завершення яких буде прийнято законне процесуальне рішення, про яке буде повідомлено письмово. Таким чином, враховуючи, що відповідно свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , вона померла приблизно ІНФОРМАЦІЯ_1 , то 6 місяців для прийняття спадщини після смерті закінчуються 14 лютого 2025 року, що надасть можливість ОСОБА_3 , отримати свідоцтво про право на спадщину і, відповідно, реалізувати об`єкт кримінального правопорушення, а саме квартиру, розтало-вану за адресою: АДРЕСА_1 , яка є часиною спадкового майна.

Враховуючи те, що заявниця збирається подати позовну заяву про визнання недійсним заповіту, на підставі якого відповідачка намагається незаконно отримати спадкове майно, виникла необхідність в застосуванні заходів забезпечення позову до його подачі, оскільки невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивачки, за захистом яких вона має намір звернутися до суду.

Крім того, відповідно п.2 ч.2 ст.150 ЦПК України позов також може бути забезпечений забороною вчиняти певні дії, що також відповідає ефективному захисту інтересів ОСОБА_1 під час розгляду позову про визнання недійсним заповіту та під час розгляду кримінального провадження №0000438. Пропозицій щодо зустрічного забезпечення у ОСОБА_1 немає, однак на вимог суду у випадку такої необхідності вона готова забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову.

Згідно положень ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на вказане, розгляд заяви в порядку ч. 1 ст. 153 ЦПК України проводиться судом без повідомлення учасників справи.

Дослідивши подану заяву про забезпечення позову, мотиви і обґрунтування заяви, суд дійшов наступних висновків.

Частиною 1 ст. 149 ЦПК України визначено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених цим Кодексом заходів забезпечення позову.

Відповідно п. 1 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується шляхом накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. При цьому заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. (ч. 2, 3 ст. 150 ЦПК України).

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Відповідно роз`яснень Пленум Верховного Суду України п.4 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», заходи забезпечення позову застосовуються, якщо існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; вжиття заходів забезпечення повинно бути доцільним. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» при розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконанню чи утрудненню виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватись лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб або учасників процесу.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 має намір звернутися до суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсним заповіту, тобто заяву про забезпечення позову подано до звернення ОСОБА_1 до суду.

Частиною 2 ст. 149 ЦПК України встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Крім того, відповідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод як джерело права.

Згідно ч.1 ст.1 Першого протоколу до цієї Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Окрім національного законодавства, також і прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі Жоффре де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року).

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно ч. 3 ст. 12 та ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

За змістом правового висновку Верховного суду, викладеного у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №183/5864/17-ц, заява про забезпечення позову повинна бути обґрунтованою, а доводи, викладені в ній свідчити про те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у майбутньому.

Таким чином, заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватись лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб або учасників процесу.

Судом встановлено, що у сторін існує спір щодо спадкового майна сестри заявниці ОСОБА_2 . Проте, представником заявника не обґрунтовано вимогу про накладення арешту на всю квартиру, розташовану за адресою : АДРЕСА_1 , оскільки згідно довідки з Реєстру з платформи Опендатабот на нерухоме майно, сформованої 06 лютого 2025 року вбачається, що сестрі заявниці ОСОБА_2 належала на праві приватної власності лише частина вказаної квартири. Відтак, накладення арешту на всю квартиру може призвести до порушення прав іншого спів-власника, відомості про якого взагалі не додані до клопотання.

Доводи, наведені у заяві про забезпечення позову, та докази, приєднані до неї, не дають можливості встановити та перевірити коло спадкоємців, які звернулись до нотаріальних органів з метою прийняття спадщини після ОСОБА_2 , у зв`язку з чим накладення арешту на вказану квартиру може призвести до порушення прав інших спадкоємців щодо права отримання свідоцтва про прийняття спадщини та подальшого оформлення цих прав.

Також, представником заявника не конкретизовано вимогу щодо заборонити іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаної квартири.

Крім того, представник заявника не обґрунтував належним чином заяву про забезпечення позову в частині тверджень про те, що існує ризик саме реалізації вказаного майна ОСОБА_3 під час розгляду цивільної справи. При цьому, із вказаної заяви не вбачається ризиків здійснення відповідачем будь-яких дій, направлених на відчуження вказаного майна, відсутні докази на підтвердження даної обставини, відсутні докази звернення ОСОБА_3 до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_2 , які б підтвердили факт її намірів успадкувати квартиру померлої.

Приєднаний до зави про забезпечення позову лист за № 1527/01-16 наданий 29 жовтня 2024 року Першою Бориспільською державною нотаріальною конторою за підписом завідувача Кардашевської М. з відмовою у наданні інформації за запитом № 173/Ю/24-1 від 08 жовтня 2024 року судом оцінюється критично, оскільки з його змісту незрозуміло яку саме інформацію адвокат Панков Д.В. намагався отримати від нотаріуса та в рамках якої спадкової чи іншої нотаріальної справи.

З врахуванням наведеного суд, надаючи оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, враховуючи співмірність заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог, приходить до висновку, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою, а її доводи не свідчать про те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у майбутньому.

На підставі вище викладеного, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Одночасно суд роз`яснює, що ця відмова не позбавляє заявника на повторне звернення до суду із заявою про забезпечення позову в порядку встановленому ЦПК України, з урахуванням аргументів, вказаних в мотивувальній частині ухвали.

Відповідно ч. 10, 11 ст. 153 ЦПК України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи. Оскарження ухвали про скасування забезпечення позову або про заміну одного виду забезпечення іншим зупиняє виконання цієї ухвали.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 149 153, 258- 261, 353 Цивільного процесуального кодексу України, п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви адвоката Панкова Дмитра Володимировича в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Бориспільський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги на ухвалу суду протягом 15 днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Яковлєва Л.В.