Провадження № 2/161/176/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2025 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :

головуючого судді Філюк Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Романюк М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою та стягнення страхового відшкодування, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою та стягнення страхового відшкодування.

Позов обґрунтовує тим, що 25.06.2024 року о 21:25, в м. Луцьку на перехресті вул. Ветеранів пр-т Відродження, мала місце дорожньо-транспортна пригода, зокрема, ОСОБА_2 , керував транспортним засобом DAEWOO Lanos, д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, в порушення п. 16.11 ПДР України, рухаючись по другорядній дорозі не надав перевагу в русі транспортному засобу RENAULT Megane, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався по головній дорозі та завершував проїзд перехрестя, внаслідок чого допустив з ним зіткнення. В результаті ДТП було пошкоджено належний позивачу на праві власності автомобіль марки RENAULT Megane, д.н.з. НОМЕР_2 . Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 липня 2024 року винним у вчиненні даної ДТП було визнано ОСОБА_2 , який керував автомобілем марки DAEWOO Lanos, д.н.з. НОМЕР_1 , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована ТзОВ «Страхова компанія «Гардіан» відповідно до Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №220782951 від 07 травня 2024 року.

26 червня 2024 року позивачем було направлено на адресу ТзОВ «Страхова компанія «Гардіан» повідомлення про страхову подію та заяву про здійснення виплати страхового відшкодування. В подальшому, страхова компанія виплатила позивачу страхове відшкодування в розмірі 27368, 94 гривні.

Позивач вказує, що відповідно до висновку щодо вартості матеріального збитку від 09 липня 2024 року вартість відновлювального ремонту автомобіля марки RENAULT Megane, д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок його пошкодження 25 червня 2024 року становить 79 632,33 гривні, а вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників, що підлягають заміні, становить 43 426,88 гривень. Оскільки страховою компанією виплачено страхове відшкодування лише частково, в розмірі 27368, 94 гривні, просить різницю в розмірі 16 057,94 гривні стягнути в користь позивача з ТзОВ «Страхова компанія «Гардіан». Крім того, просить стягнути у відповідності до вимог ст. 1194 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 36 205, 45 гривень різниці між страховою виплатою та вартістю відновлювального ремонту.

Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 жовтня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

21 листопада 2024 року від представника відповідача ТзОВ «Страхова компанія «Гардіан» надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволені позову за безпідставністю.

Від представника позивача 05 лютого 2025 року надійшла заява в якій просив справу розглядати за його відсутності.

Представник відповідача ТзОВ «Страхова компанія «Гардіан» в судове засідання не з`явився, в заяві від 09 грудня 2024 року просив справу розглядати за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази у справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 25.06.2024 року о 21:25, в м. Луцьку на перехресті вул. Ветеранів пр-т Відродження, мала місце дорожньо-транспортна пригода, зокрема, ОСОБА_2 , керував транспортним засобом DAEWOO Lanos, д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, в порушення п. 16.11 ПДР України, рухаючись по другорядній дорозі не надав перевагу в русі транспортному засобу RENAULT Megane, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався по головній дорозі та завершував проїзд перехрестя, внаслідок чого допустив з ним зіткнення.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 липня 2024 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 124, ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «DAEWOO Lanos, д.н.з. НОМЕР_1 , застрахована ТзОВ «Страхова компанія «Гапдіан», що підтверджується Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №220782951 від 07 травня 2024 року. Строк дії вказаного Полісу становить з 09.05.2024 по 08.05.2024 включно, розмір страхової суми (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, встановлено 160 000 грн., розмір франшизи 3200 грн.

ОСОБА_1 було подано до ТзОВ «Страхова компанія «Гардіан» 25 червня 2024 року повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду потерпілої особи та подано заяву про виплату страхового відшкодування.

Як вбачається з матеріалів справи розмір страхового відшкодування визначався за допомогою програмного комплексу «Audateх», та було сформовано ремонту калькуляцію, відповідно до якої вартість ремонту транспортного засобу RENAULT Megane, д.н.з. НОМЕР_2 , складає 61 089,32 гривень. Також застосовано коефіцієнт фізичного зносу - 0,7 та виплачено страхове відшкодування з врахуванням франшизи 3200 гривень - 27 368,94 гривень.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його представника) або іншої особи, визначеної договором.

Згідно ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

За змістом ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди сталося за участю забезпеченого транспортного засобу і в наслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про страхування» в Україні одним із видів обов`язкового страхування є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно п. 35.1 ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування особа, яка має право на відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування за підписом заявника.

Відповідно ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 36 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його.

Закон № 1961-IV визначає, що страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Як вбачається з матеріалів справи, розмір страхового відшкодування визначався ТзОВ «Страхова компанія «Гардіан» 28.06.224 за допомогою програмного комплексу «Audateх», та було сформавано ремонту калькуляцію, відповідно до якої вартість ремонту транспортного засобу RENAULT Megane, д.н.з. НОМЕР_2 , складає 61 089,32 гривень. Також застосовано коефіцієнт фізичного зносу - 0,7 та виплачено страхове відшкодування з врахуванням франшизи 3200 гривень - 27 368,94 гривень.

Не погодившись з визначеною сумою матеріальних збитків, 03.07.2024 ОСОБА_1 звернувся до суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_3 , який 09.07.2024 склав висновок вартості матеріального збитку № ЕР-65/07-24.

Жодних доказів того, що позивач та страхова компанія досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна, матеріали справи не містять.

Згідно ч. 3 ст. 102 ЦПК України висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

На сторони покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір (стаття 81 ЦПК України).

Представником відповідача ТзОВ «СК «Гардіан» клопотань про призначення судом відповідної експертизи - не заявлено.

Будь-яких інших доказів на спростування заявленого позивачем до стягнення розміру матеріальної шкоди, завданої йому внаслідок пошкодження автомобіля в ДТП, не представлено.

Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суд, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинен виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у постанові від 20 березня 2018 року у справі № 911/482/17.

Відповідно до висновку вартості матеріального збитку № ЕР-65/07-24, складеного 09 липня 2024 року суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_3 вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля RENAULT Megane, д.н.з. НОМЕР_2 , становить 43 426,88 грн, вартість відновлювального ремонту без врахування фізичного зносу вузлів і деталей становить 79 632,33 грн.

Статтею 9 Закону України «Про страхування» визначено, що франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

З врахуванням викладеного, суд вважає що сума виплаченого позивачу страхового відшкодування у розмірі 27 368,94 грн є значно меншою, ніж завдана йому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальна шкода, а тому наявні підстави для стягнення з ТзОВ «Страхова компанія «Гардіан» на користь ОСОБА_1 суми недоплаченого страхового відшкодування за шкоду, завдану майну внаслідок ДТП, який зменшується на суму франшизи 3200 гривень, у розмірі 12857,94 грн., а отже позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частин 1, статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Відповідно до статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з частинами 1, 2 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частини 3 статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

Спеціальні норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обмежують розмір шкоди (збитків) (як оціненої, так і фактичної), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

До такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові № 911/286/20 від 21 грудня 2020 року.

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці, незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

З урахуванням того, що цивільно-правова відповідальність винного водія застрахована, майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком (франшиза, втрата товарної вартості, страховий ліміт).

Верховний Суд у постанові у справі № 522/15636/16-ц зазначив, що виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом № 1961-IV покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом і договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Подібні за змістом висновки щодо відшкодування винною особою різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою сформульовані також в постановах Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі № 344/3008/17 (провадження № 61-26423св18), від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19), від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19 (провадження № 61-10010св20), від 16 лютого 2022 року у справі № 709/370/20 (провадження № 61-16320св20), від 12 липня 2023 року у справі № 591/1861/22 (провадження № 61-2507св23).

ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 як до винної у дорожньо-транспортній пригоді особи з вимогами про відшкодування шкоди, завданої йому як власнику автомобіля, у вигляді різниці між вартістю відновлювального ремонту та отриманою сумою страхової виплати.

Факт дорожньо-транспортної пригоди та вина відповідача ОСОБА_2 встановлені у справі про адміністративне правопорушення та доказуванню не підлягають.

Предметом спору є обставини щодо недостатності суми страхового відшкодування для відновлення пошкодженого майна позивача.

Таким чином, враховуючи, що вартість матеріального збитку, завданого позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась з вини відповідача, перевищує розмір страхового відшкодування, суд вважає що з ОСОБА_2 як винуватця ДТП слід стягнути на користь ОСОБА_1 різницю між вартістю відновлювального ремонту та страховим відшкодуванням, що становить 36 205,45 грн ( 79632,33 грн (вартість відновлювального ремонту) 43 426,88 грн ( вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту зносу складників ).

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно з правилами пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Витрати на правничу допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, заяв, запитів, клопотань, апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником позивача було додано подано до суду наступні документи: копію договору про надання правової допомоги від 19 вересня 2024 року, акт прийому наданих послуг від 22 січня 2025 року, квитанцію до прибуткового касового ордеру від 19 вересня 2024 року.

Також при зверненні з позовом до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 1211, 20 гривень.

Згідно з частиною п`ятою статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

03 лютого 2025 року від відповідача ТзОВ «Страхова компанія «Гардіан» надійшло клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу, в якій вказує, що вважає неспівмірними та непропорційними заявлені витрати на професійну правничу (правову) допомогу та просить їх зменшити.

Заявлена до стягнення та задоволена судом позовна вимога до відповідача ТзОВ «Страхова компанія «Гардіан» становить 30,73% від ціни позову, до відповідача ОСОБА_2 - 69,27 % від ціни позову.

А тому, з врахуванням вище наведеного, суд вважає за необхідне стягнути з відпо позовних вимог, а саме 839 грн. сплаченого судового збору та 5541,60 грн витрат на правову допомогу, а з відповідача ТзОВ «Страхова компанія «Гардіан» - 372, 20 грн. сплаченого судового збору та 1500 грн. витрат на правову допомогу ( з врахуванням клопотання про зменшення розміру витрат).

Керуючись ст. 12, 13, 77, 81, 141, 247, 263, 264, 265, 280-283 ЦПК України, суд,-

У Х ВА Л И В :

Позов ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою та стягнення страхового відшкодування задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю«Страхова компанія «Гардіан»» в користь ОСОБА_1 суму невиплаченого страхового відшкодування розмірі 12857 ( дванадцять тисяч вісімсот п`ятдесят сім) гривень 94 копійки.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальні збитки, завдані внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 36 205 ( тридцять шість тисяч двісті п`ять) гривень 45 копійок.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю « Страхова компанія «Гардіан»» в користь ОСОБА_1 понесенні судові витрати в сумі 1872 ( одна тисяча вісімсот сімдесят дві) гривні 20 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в сумі 6380 ( шість тисяч триста вісімдесят) гривень 60 копійок

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан», адреса місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 96, .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_4 .

Дата складення повного тексту рішення - 10 лютого 2025 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Т.М. Філюк