ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2025 року Фастівський міськрайонний суд київської області в складі:

головуючого судді Соловей Г.В.,

з участю секретаря Гапонюк І.В.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

за участю представника позивача ОСОБА_2 , Ничик А.В.,

за участю представників відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції в місті Фастів Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Третя особа Нотаріус Другої Фастівської державної нотаріальної контори Бігіч Світлана Юріївна про визнання договору дарування удаваним правочином, -

ВСТАНОВИВ:

24 березня 2024 року ОСОБА_1 , позивач по справі звернувся з позовом до відповідачів про визнання договору дарування удаваним правочином. В своєму позові зазначив, що він є власником 21/25 частини житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . До 06.02.2023 року відповідач ОСОБА_5 був власником 12/25 частини житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом. 06.02.2023 року між відповідачем ОСОБА_5 та ОСОБА_6 укладено договір дарування № 168, що посвідчений нотаріусом Другої фастівської державної нотаріальної контори Бігіч С.Ю. на підставі вказаного договору дарування ОСОБА_6 , набула у спільну часткову власність 12/25 частини вказаного житлового будинку. Вважає, що укладений договір дарування між відповідачами є удаваним правочином. Насправді між відповідачами склалися цивільно-правові відносини з купівлі-продажу частини будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Оскільки до укладення договору дарування, у грудні 2022 ОСОБА_5 отримав завдаток за продаж частини будинку, а також надав розписку про отримання коштів.

Приховавши договір купівлі-продажу укладеним договором дарування ОСОБА_5 мав на меті не виконувати приписи ст.362 ЦК України. Уклавши договір дарування замість купівлі-продажу відповідачі порушили переважне право позивача на купівлю частки у праві спільної часткової власності. На момент подачі позову не відома грошова сума, яку за договором повинен сплатити покупець. Просить визнати договір дарування 12/25 частини житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 укладений 06.02.2023 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , посвідчений нотаріусом Другої фастівської державної нотаріальної контори Бігіч С.Ю. 06.02.2023 та зареєстрований в реєстрі за № 168 удаваним правочином, який вчинено сторонами для приховання договору купівлі-продажу. Визнати, що цивільно-правові відносини між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , регулюються правилами щодо вчинення договору купівлі-продажу. Перевести на ОСОБА_1 , обов`язки покупця за договором купівлі-продажу 12/25 частини житлового будинку. Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 31.03.2023 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

03.05.2023 року через канцелярію Фастівського міськрайонного суду надійшов Відзив на позовну заяву від ОСОБА_5 в якому зазначено, що позовні вимоги він не визнає так як йому на підставі свідоцтва про право на спадщину належало 12/25 частини житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . З 2021 року він вирішив продати належну йому частину будинку. Не отримавши від співвласника згоди на придбання частини, позивач подав оголошення до Інтернету про продаж. Однак ОСОБА_1 на придбання частини будинку не вчиняв, а лише робив дії для знецінення вказаного будинку. Після початку повномасштабного вторгнення рф до України позивач вступив до лав ЗСУ де і перебуває на даний час. Оскільки є сиротою, його дружина і діти залишилися одні без допомоги. Поки перебував на службі, його сім`ю підтримувала і морально і матеріально ОСОБА_6 , яка є сусідкою з якою були знайомі давно. Крім того остання надавала матеріальну допомогу його військовому підрозділу та іншим військовим. Тому він вирішив подарувати частину будинку ОСОБА_6 . Дружина цілком підтримала його. Укладений договір є реальним та законним, оскільки подарував частину будинку безоплатно без жодних умов та зобов`язань та згоди на прийняття дарунку. Просить відмовити в позовних вимог повністю.

04.05.2023 року через канцелярію Фастівського суду надійшов відзив від ОСОБА_6 , в якому зазначено, що позов не визнає, оскільки обставини, викладені позивачем не відповідають дійсності та не підтвердженні жодним належним доказом. Між нею та родиною ОСОБА_5 після повномасштабного вторгнення рф до нашої країни склалися не просто сусідські, а дружні стосунки, оскільки ОСОБА_7 з перших днів став на захист Держави, а його дружина фактично залишилися без чоловіка з двома маленькими дітьми. Вона всіляко підтримувала родину ОСОБА_5 і морально і матеріально. Також допомогає і підрозділу в якому перебував ОСОБА_5 та іншим військовим. Позивач звернувся до суду з позовом про визнання удаваним правочину, хоча станом на укладення договору дарування 06.02.2023 року не був власником майна, оскільки майнові права на частину будинку та земельну ділянку позивач зареєстрував 07.03.2023 року.

Звертає увагу, що будь яких фінансових зобов`язань чи виплат на користь ОСОБА_5 за подарований будинок не встановлювалась та не здійснювалось. Кошти не сплачувалися. Просить відмовити у задоволені позову.

08.05.2023 через канцелярію суду від представника позивача надійшла заява про зміну предмету позову відповідно до якої просить змінити предмет позову та визнати договір дарування укладений 06.02.2023 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 удаваним правочином, який вчинено для приховання договору купівлі-продажу. Визнати що саме договір купівлі-продажу було вчинено між відповідачами. Визнати про порушення переважного права співвласника позивача по справі. Перевести на ОСОБА_1 права та обов`язки покупця спірної частини будинку. Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Судові витрати покласти на відповідачів.

17 травня 2023 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив ОСОБА_5 , де зазначено, що позивач визнає обставину на яку посилається відповідач у своєму відзиві що відповідач з 2021 року вирішив продати належну йому частину будинку. Обставина, що ОСОБА_6 підтримувала морально і матеріально сім`ю відповідача ОСОБА_5 підтверджує що ОСОБА_6 фактично вчинила дії майнового та немайнового характеру, тобто оплатила вартість нерухомого майна. З 2021 року позивач дізнався про намір ОСОБА_5 продати частину будинку, що перебуває у спільній частковій власності, позивач неодноразово просив вказати реальну ціну і продати. Позивач мав намір купити частину будинку, однак з боку відповідача була вказана ціна, що в тричі перевищує від ринкової. На підставі чого між сторонами виник конфлікт. Таким чином відповідачі порушили право позивача на переважне право на купівлю частки у праві спільної часткової власності.

17 травня 2023 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив ОСОБА_6 , де викладені обґрунтування аналогічні обґрунтуванню у відповіді на відзив відповідача ОСОБА_5 .

19.05.2023 року від ОСОБА_5 через канцелярію суду надійшла заява про зупинення провадження у справі. В якій останній посилається на те, що на час розгляду справи перебуває на військовій службі.

02.06.2023 року ухвалою Фастівського міськрайонного суду клопотання відповідача задоволено та зупинено провадження у справі до припинення перебування відповідача ОСОБА_5 на військовій службі у складі ЗСУ.

01.05.2024 року за клопотанням позивача поновлено провадження у справі.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16.09.2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті.

30.10.2024 року за клопотанням представника позивача визнано явку в судове засідання відповідача ОСОБА_5 обов`язковою.

04.11.2024 року через канцелярію суду на виконання ухвали суду від 31.03.2023 року надійшли матеріали з Другої фастівської державної нотаріальної контори щодо посвідчення договору дарування, який є предметом позову.

19.11.2024 року ухвалою Фастівського міськрайонного суду витребувано інформацію з ІНФОРМАЦІЯ_1 про перебування на час слухання справи ОСОБА_5 у складі ЗСУ.

11.12.2024 року через «Електронний суд» надійшла заява представника позивача про участь в судовому засіданні в режимі відео конференції поза межами суду.

12.12.2024 року ухвалою Фастівського міськрайонного суду клопотання задоволено та забезпечено представнику позивача брати участь у судових засіданнях в режимі відео конференції з використанням власних засобів зв`язку.

04.12.2024 надійшов Лист від ІНФОРМАЦІЯ_2 де зазначено, що дійсно ОСОБА_5 призваний на військову службу та направлений до військової частини.

В судовому засіданні позивач та представники позивача позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав зазначених в позовній заяві.

В судовому засіданні представники відповідачів проти позову заперечували та вважають його не обґрунтованим та безпідставним. Просили у його задоволенні відмовити.

Заслухавши учасників судового процесу, свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 326737160 від 23.03.2023 року житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстрований на праві спільної часткової власності 21/25 за ОСОБА_1 , позивачем по справі. Дата реєстрації 07.03.2023 року. За ОСОБА_6 зареєстровано 12/25, дата реєстрації 06.02.2023 року.

Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом посвідченого 25.02.2016 року ОСОБА_8 , державним нотаріусом Фастівської міської державної нотаріальної контори Київської області Кудряшов Валентин Ігорович успадкував після смерті матері ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , 12/25 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно Договору Дарування 12/25 частки житлового будинку, посвідченого Бігіч С.Ю, державним нотаріусом Другої фастівської державної нотаріальної контори Київської області від 06 лютого 2023 року ОСОБА_5 , передав у власність (подарував), а ОСОБА_6 , прийняла у власність (у дарунок) 12/25 часток житлового будинку з відповідними господарськими спорудами та будівлями що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно зі статтями 6, 11 та 12 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до положень статті 202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до частини першої статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Частиною першою статті 718 ЦК України визначено, що дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі.

Згідно із частиною другою статті 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 722 ЦК України право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України, зокрема, відповідно до частини п`ятої даної статті правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Якщо сторонами вчинено правочин для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, він є удаваним (стаття 235 ЦК України).

У разі встановлення, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено для приховання іншого правочину, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторони вчинили саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин.

Відповідно до частини першої статті 202, частини третьої статті 203 ЦК України головною умовою правомірності правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, тому основним юридичним фактом, який суд повинен установити, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору, а також з`ясувати питання про те, чи не укладено цей правочин з метою приховати інший та який саме.

Змагальність сторін є одним із основних принципів цивільного судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права (статті 12, 81 ЦПК України).

За загальним правилом тягар доказування удаваності правочину покладається на позивача.

Заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, позивач має довести: а) факт укладання правочину, що на його думку є удаваним; б) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж приховати інший правочин; в) настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином.

Такі висновки застосування норм матеріального права викладено в постановах Верховного Суду України: від 14 листопада 2012 року у справі № 6-133цс12, від 07 вересня 2016 року у справі № 6-1026цс16, які у подальшому підтримані у постановах Верховного Суду: від 07 листопада 2018 року у справі № 742/1913/15-ц (провадження № 61-13992св18), від 21 серпня 2019 року у справі № 303/292/17 (провадження № 61-12404св18), від 30 березня 2020 року у справі № 524/3188/17 (провадження № 61-822св20).

Також зазначене узгоджується з пунктом 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними".

Крім того, у пункті 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 522/14890/16 (провадження № 14-498цс18) зазначено: "Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, який правочин насправді вчинили сторони, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення, в якому встановлює нікчемність цього правочину або визнає його недійсним".

Звертаючись до суду з позовом про визнання договору дарування удаваним на підставі статті 235 ЦК України, ОСОБА_1 посилався на те, що договір дарування було вчинено з метою приховати договір купівлі-продажу, який сторони насправді вчинили.

В позові на обґрунтування своїх доказів вказує на те, що до укладення договору дарування, у грудні 2022 ОСОБА_5 отримав завдаток за продаж частини будинку, а також надав ОСОБА_6 розписку про отримання коштів.

Разом з тим, позивачем не було надано належних доказів на підтвердження вказаних фактів.

З копії документів до договору дарування, які були надані державним нотаріусом Другої фастівської державної нотаріальної контори Київської області на виконання ухвали Фастівського міськрайонного суду Київської області від 31.03.2023 року відсутні відомості про отримання коштів (розписка).

Згідно п. 12 Договору дарування сторонами досягнуто всіх істотних умов договору. Дійсні наміри до вчинення правочину, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину нотаріусом встановлено.

Сторони усвідомлюють суть договору, цей правочин вчиняється за відсутності впливу тяжкої обставини та обставин, що спонукають вчинити його на вкрай невигідних умовах та він не є фіктивним та удаваним, заперечень щодо кожної з умов правочину немає.

У постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі № 6-1026цс16 зроблено правовий висновок, що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено для приховання іншого правочину, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторони вчинили саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемним або про визнання його недійсним.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 522/14890/16-ц.

Згідно з правовим висновком, що міститься у постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 357/3132/15-ц для визнання угоди удаваною позивачу необхідно надати відповідні докази, а суду встановити, що обидві сторони договору діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, їх дії були направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників.

В ході розгляду справи судом встановлено, що укладаючи спірний договір дарування, сторони повністю усвідомлювали, що укладають саме договір дарування, а не будь-який інший договір, у тому числі договір купівлі-продажу, та що такий договір не є удаваними (що також відображено у відповідних пунктах нотаріально посвідченого договору дарування), при цьому позивач не обґрунтував удаваності договору дарування частини житлового будинку з метою приховання договору купівлі-продажу нерухомості, не надав належних і допустимих доказів на підтвердження того, що між сторонами правочину виникли інші правовідносини, ніж передбачені договором дарування, та, що воля обох сторін була спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені укладеним між ними правочином.

Докази наявності волі сторін договору, спрямованої на укладення договору купівлі-продажу, та доказів на підтвердження отримання ОСОБА_5 грошових коштів за подаровані 12/25 частини спірного будинку у матеріалах справи відсутні.

Також, в тексті спірного договору дарувальник свідчить, що укладення цього договору не пов`язане із впливу тяжкої обставини та обставин, що спонукають вчинити його на невигідних умовах.

Відсутні будь-які докази того, що майновий стан покупця за договором купівлі-продажу 06.02.2023 року був таким, що, наприклад, до дарування частки будинку, не дозволяв останньому придбати нерухоме майно, тощо. Отже, доводи позову не заслуговують на увагу, оскільки є припущеннями, на яких не може ґрунтуватися судове рішення.

Жодних доказів зміни майнового стану відповідача ОСОБА_5 , отримання ним грошових коштів від обдарованої ОСОБА_6 в обмін на набуття дарунку, виписок з банківських рахунків відповідача щодо зарахування значних сум грошових коштів тощо позивачем надано не було.

Клопотань про витребування таких доказів позивач перед судом не заявляв.

Також матеріали справи не містять будь-яких розписок про отримання грошових коштів ОСОБА_5 , що б давало змогу суду встановити наявність обставин, що правочин вчинено для приховання іншого правочину та визначення ціни спірного майна.

До показань свідків суд відноситься критично, оскільки в своїх показах посилаються на обставини та докази, які були отриманні з порушенням порядку їх отримання (фіксування розмови з відповідачем без повідомлення про фіксацію), а також свідки по справі є близькими людьми позивача, і їх покази є субєктивними та упередженими.

За таких обставин, за відсутності будь-яких інших доказів, покази свідків не можуть бути достатньою підставою для визнання правочину удаваним.

Окрім того, позивач зазначає в позові про його порушене право щодо переважного права на купівлю 12/25 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , як власника іншої частини вказаного будинку.

Разом з тим, станом на укладення договору дарування 06.02.2023 року ОСОБА_1 не був власником іншої частини спірного будинку.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 326737160 від 23.03.2023 року житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстрований на праві спільної часткової власності 21/25 за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина третя статті 12 ЦПК України).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга статті 77 ЦПК України).

Отже, обставини справи - це життєві факти, які мають значення для вирішення спору, такі як: вчинення чи невчинення певної дії певною особою; настання чи ненастання певних подій; час, місце вчинення дій чи настання подій тощо.

Обставини встановлюються судом шляхом оцінки доказів, які були досліджені в судовому засіданні.

За наслідками такої оцінки доказів, зокрема щодо їх належності, допустимості, достовірності, достатності (статті 77-80 ЦПК України) суд робить висновок про доведеність чи недоведеність певних обставин.

Таким чином, позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження того, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які є сторонами правочину виникли інші правовідносини, ніж передбачені оспорюваним договором дарування. При цьому при розгляді справи судом не встановлено, що воля сторін договору дарування була спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені укладеним між ними правочином.

ОСОБА_1 не довів, що оспорюваний договір дарування є удаваним, тобто таким, що вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили з огляду на що суд вважає, позовні вимоги не підлягають до задоволення.

З огляду на те, що позов залишається без задоволення, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст. 4,12,13,76-81,197,258,259,263-265,268,273,354 ЦПК України, на підставі ст. 15,16, 202,203,235,717-719 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідент.номер: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ідент.номер: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ідент.номер: НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , Третя особа Нотаріус Другої Фастівської державної нотаріальної контори Бігіч Світлана Юріївна, , місцезнаходження: Київська область, м. Фастів, вул. Шевченка, 4 про визнання договору дарування удаваним правочином залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 13.02.2025 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя Г.В. Соловей