ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2025 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого судді: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

за участю секретаря Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпріапеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ліфлянчика С. І. на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, заінтересована особа ОСОБА_2 , -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 через свого представника звернувся до суду першої інстанції із зазначеною заявою про видачу обмежувального припису, обґрунтовуючи її тим, що у нього є дружина - ОСОБА_3 та рідний брат - ОСОБА_2 .

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

За адресою: АДРЕСА_2 , приміщення 2, 7 ОСОБА_1 здійснює підприємницьку діяльність.

Зазначає, що брат ОСОБА_2 систематично та умисно вчиняє фізичне, економічне та психологічне насильство відносно нього, погрожуючи застосуванням сили, а також намагається спричинити шкоду життю та здоров`ю заявника. При цьому постійно забирає меблі та товар, який йому не належить та перебуває за вищевказаною адресою у приміщенні 2, 7, а також систематично пошкоджує замки вхідних дверей в цих приміщеннях.

При цьому ОСОБА_2 в усному порядку заявляв ОСОБА_1 , що для того, щоб він перестав вчиняти фізичне, економічне та психологічне насильство, йому необхідне передати грошові кошти у сумі 120 000 доларів США..

Просив видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , яким визначити заходи тимчасового обмеження його прав та покласти на нього обов`язки, а саме:

заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці перебування ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , приміщення 2, 7 протягом 6 місяців; заборонити ОСОБА_2 протягом 6 місяців наближатися на 100 метрів до місця перебування ОСОБА_1 .

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежуваного припису щодо ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити в повному обсязі заяву ОСОБА_1 про видачу обмежуваного припису щодо брата ОСОБА_1 ..

З посиланням на доводи, аналогічні доводам заяви про видачу обмежувального припису зазначав, що у випадку не видачі стосовно ОСОБА_2 обмежувального припису, він може вчинити насильницький злочин проти життя та здоров`я відносно заявника - ОСОБА_1 . Натомість винесення обмежувального приписи, припинить насильницькі дії кривдника відносно заявника, що і є метою інституту обмежувального припису. Вважає, що заявником належними та допустимими доказами доведено факт економічного, фізичного та психологічного насильства брата над ним, на що суд першої інстанції не звернув уваги та не оцінив ризики продовження у майбутньому такого насильства.

Вважає, що заборона у перебуванні в приміщенні частини якого належить кривднику - ОСОБА_2 , не є втручанням у його права власності, оскільки він і надалі залишається власником приміщення.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як таке, що прийняте відповідно до вимог чинного законодавства.

Зазначає, що ОСОБА_1 не має законних правових підстав для володіння, розпорядження або користування зазначеними вище приміщеннями, без узгодження зі співвласником - ОСОБА_2 .. Заявник з метою перешкоджання потраплянню останнього у приміщення, було здійснено заміну вхідного дверного замку та перепрограмована сигналізація та відмовленоуУ видачі дублікату ключа. Після неодноразових звернень ОСОБА_2 отримав ключ, який не провертався та не відчиняв дверний замок, в результаті чого ламався та залишався у серцевині замку. Поломка відбувалась через те, що ключ наданий заявником не підходив до дверного замку. З приводу вивезення речей зі вказаних вище приміщень зазначав, що частина обладнання і меблі були придбані ними під час ведення спільного бізнесу мережі фірмових магазинів «Світло».

Звертає увагу, що доказів погроз завдання тілесних ушкоджень та погіршення стану здоров`я в наслідок цього, заявником до суду не надано. Також наголошує, що ОСОБА_1 обмежив ОСОБА_2 доступ у власні приміщення; обмежив можливість користуватись майном, яке придбавалось сумісно; вивіз з приміщень меблі які ним не проектувались та не оплачувались, тобто перешкоджає у продовженні здійснення ОСОБА_2 у приміщеннях підприємницької діяльності.

В судове засідання з`явилися представник ОСОБА_1 -адвокат Ліфлянчик С.І. та представник ОСОБА_2 - адвокат Червона Т.М..

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є рідними братами.

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , по 1/2 частці кожному.

Згідно електронного направлення № 9866-1379-3246-1180 від 28.11.2024 року ОСОБА_1 з діагнозом «К86 Гіпертонія неускладнена» було направлено на одновимірне (М-режим) та двовимірне ультразвукове дослідження серця у реальному часі та 28.11.2024 року призначені лікарські засоби.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 щодо видачі обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив із того, що заявником не доведено вчинення у відношенні нього фактів будь-якого насильства в розумінні Закону України «Про протидію і запобігання домашньому насильству».

Колегія суддів погоджується із зазначеними доводами з огляду на наступне.

Протидія насильству у сім`ї є одним із важливих напрямів суспільного розвитку. Вона розглядається не лише як соціальна проблема, а, насамперед, як проблема захисту прав людини і, перш за все, прав жінок. При здійсненні насильства у сім`ї відбувається порушенням прав і свобод конкретної людини, що вимагає втручання з боку держави і суспільства.

Невжиття своєчасних обмежувальних заходів щодо кривдника може призвести в подальшому до завдання шкоди здоров`ю потерпілої від насильства у сім`ї.

У той же час згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини у вказаній сфері, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників.

Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису ОСОБА_1 зазначав, що він зазнав з боку брата ОСОБА_2 економічного, психічного та фізіологічного насилля, що зафіксовано на відеозапису із камер спостереження та медичними документами. Він використовує для підприємницької діяльності приміщення,1/2 частка якого належить його братові ОСОБА_2 ..З приводу користування цим приміщенням між ними виникають конфлікти, його брат перешкоджає в користуванні приміщенням та приводить в непридатність його товар, при цьому погрожує.

Однак із наявних в матеріалах справи документів вбачається лише сам факт направлення заявника на ультразвукове дослідження серця із діагнозом гіпертонія не ускладнена, при цьому також зазначено, що направлення є плановим. Також матеріали справи не містять доказів звернень заявника до правоохоронних органів, які б підтверджували вчинення щодо нього чи намагання вчинити домашнє насилля з боку ОСОБА_2 ..

Надані заявником відеозаписи та пояснення сторін свідчать про наявність тривалого конфлікту між заявником та заінтересованою особою з приводу ведення бізнесу та користування приміщеннями 2,7 за адресою АДРЕСА_2 .

Зазначені обставини не є умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Крім того, як правильно звернув увагу суд першої інстанції, приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 та заінтересованій особі ОСОБА_2 , у зв`язку з чим на останнього не може бути покладена заборона перебування у приміщенні, яке йому належить і буде порушувати його право вільного володіння та користування власністю.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 с. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно із положеннями статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки ОСОБА_1 не надав беззаперечних доказів на підтвердження вчинення заінтересованою особою постійного та безперервного насильства щодо нього у розумінні закону, а судом першої інстанції не встановлено випадків будь-якого насильства, а також ризиків настання насильства у майбутньому, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстави для задоволення заяви про видачу обмежувального припису.

Отже, колегія суддів апеляційного суду, погоджується із висновками суду першої інстанції, та вважає, що суд, з урахуванням встановлених фактичних обставин, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні вимог ОСОБА_1 про видачу припису щодо ОСОБА_2 ..

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, тому підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення немає.

З огляду на те, що апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, підстав для відшкодування, зміни або перерозподілу судових витрат у відповідності до ст.141 ЦПК України не має.

Керуючись ст.ст. 368, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ліфлянчика С. І. залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 лютого 2025 року.

Судді: