Справа № 755/1336/25
Провадження № 2/752/4335/25
У Х В А Л А

Іменем України

17 лютого 2025 року суддя Голосіївського районного суду міста Києва Слободянюк А.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 , в особі свого представника адвоката Сперкач С.В., звернулась до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом про розірвання шлюбу до ОСОБА_2 , за місцем його проживання.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 24 січня 2025 року цивільну справу №752/1336/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу, передано за підсудністю до Голосіївського районного суду міста Києва.

11 лютого 2025 року вказана цивільна справа надійшла до Голосіївського районного суду міста Києва та 12 лютого 2025 року передана у провадження судді Слободянюк А.В. на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом позовної заяви вбачається, що предметом позову є розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 29 грудня 2018 року сторони зареєстрували шлюб, в якому ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька ОСОБА_3 . Спільне життя з відповідачем не склалось, сторони мають різні погляди на життя, шлюбні відносини існують лише формально, таким чином шлюб підлягає розірванню

Ухвала Дніпровського районного суду міста Києва від 24 січня 2025 року мотивована тим, що здійснивши на виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України запит, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 16 грудня 2024 року зареєстрованим по м. Києву не значиться. Разом з тим, місце проживання позивача, яка має на утриманні малолітню дитину, є АДРЕСА_1 , що належить до юрисдикції Голосіївського районного суду міста Києва. Тому, вбачаючи підстави для застосування правил альтернативної підсудності, встановив, що справа підлягає розгляду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання позивача, тобто в Голосіївському районному суді міста Києва.

Між іншим, дослідивши відповідь №1063471 від 24 січня 2025 року з Єдиного державного демографічного реєстру встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мав зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 з 26 листопада 1996 року по 16 грудня 2024 року. Тобто остання відома адреса зареєстрованого місця проживання відповідача знаходиться на території Дніпровського району м. Києва.

Крім того, із наданої до суду позовної заяви та додатків до неї вбачається, що вона не містить жодних посилань на те, з ким з батьків перебуває дитина, у кого знаходиться на утриманні. Відповідні докази відсутні в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 28 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

Отже, відповідно до положень ч. 1 ст. 27 ЦПК України позов про розірвання шлюбу на загальних підставах може подаватись за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання або перебування відповідача. У випадку, якщо на утриманні позивача є малолітні або неповнолітні діти, позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. Також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача або відповідача позов про розірвання шлюбу може пред`являтись за домовленістю між подружжям.

Звертаючись з даним позовом до Дніпровського районного суду м. Києва, позивач у позовній заяві не посилалася та не обґрунтовувала підсудність даної справи положеннями ч. 2 ст. 28 ЦПК України та не надала доказів у підтвердження альтернативної підсудності даної справи відповідно до положень ч. 2 ст. 28 ЦПК України.

Відтак, підсудність даної справи визначається за загальним правилом, встановленим ч. 1 ст. 27 ЦПК України.

Отже, матеріали цивільної справи не місять жодних належних та допустимих доказів звернення до суду за правилами ч. 2 ст. 28 ЦПК України, натомість матеріали справи містять докази останнього відомого зареєстрованого місця проживання відповідача на території Дніпровського району м. Києва.

Згідно ч. 9 ст. 28 ЦПК України позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

Відповідно до ст. 124 Конституції України правосуддя в Україні здійнюється виключно судами. Делегування їхніх функцій, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Причому юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, тобто юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно з конституційними положеннями, у Законі України "Про судоустрій і статус суддів" визначено правові засади організації судової влади та здійснення правосуддя в Україні, систему судів загальної юрисдикції і загальний порядок забезпечення діяльності судів та інші питання судоустрою і статусу суддів. Цим Законом, зокрема, закріплено положення щодо права на повноважний суд, відповідно до якого ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом. Вказана норма з`явилась саме завдяки впливу ст. 6 Конвенції, відповідно до якої в поняття "суд, встановлений законом", входить лише той суд, до підсудності якого віднесений розгляд тієї чи іншої справи.

Питання підсудності регулюються відповідними процесуальними кодексами. Зокрема, підсудність цивільних справ визначається відповідно до ст. ст. 26-32 ЦПК України.

Згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року № 9-зп/1997, частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке згідно зі статтею 64 Конституції України не може бути обмежене.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2010 року №3-рп/2010, відмова суду в прийнятті позовних заяв, скарг, оформлених відповідно до процесуального закону, є порушенням права на судовий захист, яке за статтею 64 Конституції України не може бути обмежене.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 12 квітня 2012 року № 9-рп/2012, ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати безпосередню участь у судовому процесі, або позбавлений такого права.

Враховуючи встановленні судом в ухвалі суду від 24 січня 2025 року обставини стосовно територіальної підсудності справи, суд вважає за необхідне здійснити наступне повернення справи до належного суду, з метою усунення допущених недоліків під час постановлення вказаної ухвали судді, оскільки відкриття провадження порушить визначення розгляду справи належним судом, а також може бути наслідком порушення прав заявника по справі, гарантованих ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, за наслідком чого, з метою попередження таких обставин, що є прерогативою суду, для розгляду справи належним судом, встановленим законом, що в іншому випадку є наслідком скасування судового рішення, суд вважає за необхідне повернути матеріали цивільної справи за підсудністю до Дніпровського районного суду м. Києва.

Одночасно суд вважає, що такі дії є виправданими, оскільки усунення допущеної помилки, гарантує права та інтереси сторін на належний розгляд їх спору належним судом, встановленим законом, упродовж розумного строку, оскільки у разі скасування рішення суду за наслідком розгляду справи, з підстав на формальне відношення до визначених правил, може мати як наслідок затягування розгляду справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 31 ЦПК України, передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Таким, чином у зв`язку з викладеними обставинами, суддя приходить до висновку, що цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу, слід повернути до Дніпровського районного суду м. Києва.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 27, 28, 31, 260, 353, 354 ЦПК України, суддя -

п о с т а н о в и в:

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу - направити до Дніпровського районного суду м. Києва (02105, м. Київ, вул. Пластова, буд. 3), як помилково направлену.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Суддя А.В. Слободянюк