Єдиний унікальний номер справи №359/5064/22
Провадження №22-ц/824/88/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури міста Києва, про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовомдо ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури міста Києва, про стягнення коштів.

В обґрунтування позову зазначив, що 31 жовтня 2018 року між ним та адвокатом ОСОБА_1 був укладений договір про надання правової допомоги, за яким адвокат мала представляти його інтереси у справі про захист честі, гідності і стягнення моральної шкоди. У березні 2019 року адвокат не з`явилась у судове засідання по забезпеченню позову. В подальшому підготовче засідання по справі переносилось, і відбулось 23 вересня 2019 року, в якому відповідач взяла участь, однак не була готова до засідання. На наступне засідання 23 жовтня 2019 року адвокат не з`явилась, і позивач попросив передати йому матеріали справи. Отримавши матеріали, позивач встановив, що в них не вистачає адвокатських запитів до двох товариств, а також клопотання про об`єднання позовів. В подальшому адвокат вже не брала участь в жодному з судових засідань на виконання укладеного договору, тому позивач 16 березня 2020 року в односторонньому порядку вирішив розірвати договір. Згідно з п.4.2. договору оплата роботи та порядок розрахунків здійснюється за домовленістю сторін. Відповідно до усної домовленості з відповідачем позивач повинен був сплачувати 1000 грн за одне судове засідання за умови, що воно відбулося. Більше ніяких умов щодо оплати та розрахунків погоджено не було. 22 січня 2019 року ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 1000 грн. У березні 2019 року через маму ОСОБА_3 позивач передав відповідачу 500 грн. У квітні 2019 року позивач через вітчима ОСОБА_4 передав їй ще 100 доларів США і 1000 грн. Оскільки адвокат ОСОБА_1 відвідала лише одне засідання 23 вересня 2019 року, фактично вона витратила лише 1000 грн, які їй сплатив позивач, залишок коштів у відповідача склав 1500 грн та 100 доларів США. Жодного звіту від відповідача ні про отримані кошти, ні про витрачену суму позивач не отримав. Більшу частину роботи по підготовці заяв, клопотань та запитів позивач брав на себе. ОСОБА_1 отримувала від позивача готовий текст, який друкувала і здавала до суду. Крім того, нерозірваний з адвокатом договір унеможливив отримання безкоштовної допомогу адвоката, яку за законом мав право отримати позивач. Така поведінка відповідача стала підставою для звернення зі скаргою до КДКА м. Києва, яка притягла ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності шляхом зупинення права на заняття адвокатською діяльністю строком на три місяці. ВКДКА залишило рішення КДКА м. Києва без змін. Після розірвання договору відпала правова підстава для ОСОБА_1 утримувати сплачені позивачем кошти у розмірі 1500 грн та 100 доларів США, а отже сума, що підлягає поверненню відповідачем складає 5156 гривень (1500 грн та 100 доларів США за курсом НБУ).

На підставі наведеного, просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5156,00 грн.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 листопада 2022 року позов задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 4157,00 грн., на користь держави - судовий збір у розмірі 800, 00 грн.; у задоволенні позову в частині інших вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що вважає, що судом першої інстанції безпідставно застосовано ст.1212 ЦК України, оскільки грошові кошти у розмірі 2500,00 грн були сплачені позивачем на виконання договору про надання правової допомоги, укладеного між ним та позивачем. Вказує, що загальна вартість наданих відповідачем позивачу послуг складає 8 000, 00 грн. Вказує, що в мотивувальній частині рішення судом зроблено безпідставний висновок про те, що ОСОБА_2 було сплачено 100 дол. США на виконання договору про надання правової допомоги. Зазначає, що судом першої інстанції не було враховано всі види робіт, проведені в рамках договору.

Також апелянт просив суд долучити до матеріалів справи копії документів, які не міг надати до суду першої інстанції з об`єктивних причин. Зокрема, в ході розгляду справи він клопотав перед судом першої інстанції щодо витребування та дослідження матеріалів цивільної справи № 359/10179/18, однак таке клопотання не було задоволене у зв`язку з тим, що зазначена справа була направлена на проведення експертизи та на час розгляду даної справи була відсутня в Бориспільському міськрайонному суді Київської області. Лише після повернення справи з експертної установи відповідач отримав можливість зробити копії її матеріалів та надати в якості доказів до апеляційної скарги.

27 січня 2023 року на адресу суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Згідно із ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах даної категорії розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання встановлених законом умов) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до наступних висновків:

У ході розгляду справи судом було встановлено, що 31 жовтня 2018 року між ОСОБА_1 (Адвокатом) та ОСОБА_2 (Клієнтом) був укладений договір про надання правової допомоги та представництво інтересів. Вказаний факт не заперечується сторонами.

Відповідно до п.1.1. договору Клієнт доручає, а Виконавець приймає на себе зобов`язання надавати Клієнту правову допомогу та представляти його інтереси у справі про захист його честі та гідності, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди, відповідно до Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та Кримінально-процесуального кодексу України.

Згідно з п.3.1. договору він набирає чинності з моменту його підписання та діє до його виконання.

Розділ 4 договору визначає гонорар Адвоката. На визначення розміру гонорару Адвоката впливають строки та результати вирішення спірних правовідносин, ступінь важкості справи, обсяг правових послуг, необхідних для досягнення бажаного результату та належного виконання окремих доручень Клієнта. Обсяг правової допомоги враховується при визначенні обґрунтованого розміру гонорару (п.4.1). Оплата роботи та порядок розрахунків здійснюється за домовленістю сторін (п.4.2). Клієнт зобов`язаний протягом 1-го дня після підписання цього договору сплатити Виконавцю аванс в розмірі 100 % вартості послуг, зазначеної в п. 4.2 Договору. У випадку оскарження рішення суду розмір гонорару визначається додатковою угодою (п.4.3).

Згідно з п.5.1. договору у разі дострокового розірвання цього Договору Сторона з ініціативи, якої Договір підлягає розірванню, відшкодовує всі обґрунтовані витрати іншої Сторони, з урахуванням фактичних витрат Адвоката чи Клієнта на підготовку та виконання Договору.

23 вересня 2021 року рішенням КДКА м. Києва №621 за результатами розгляду дисциплінарної справи адвоката Новоселицьку О.А. було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді зупинення права на заняття адвокатською діяльністю на строк три місяці (а.с.8-13). Справа була порушена на підставі скарги ОСОБА_5 . Встановлено, що адвокатом ОСОБА_1 не було належним чином оформлене розірвання договору про надання правової допомоги від 31 жовтня 2018 року з її клієнтом ОСОБА_2 , а тому фактично мала місце необґрунтована відмова від виконання дійсного договору, що є неприпустимим та визнається дисциплінарною палатою КДКА м. Києва грубим порушенням Правил адвокатської етики.

Вказане рішення КДКА м. Києва було залишено без змін рішенням Вищої КДКА від 1 грудня 2021 року.

17 березня 2020 року на адресу Бориспільського міськрайонного суду по справі №359/10179/18 надійшла заява ОСОБА_2 , якою він інформував суд про те, що адвокат ОСОБА_1 більше не представляє його інтереси у справі, а також те, що він прийняв рішення в односторонньому порядку розірвати договір про надання правової допомоги на підставі п.5.1 Договору у зв`язку з неявкою адвоката ОСОБА_1. у судові засіданні без повідомлення причини та повернути сплачені їй грошові кошти.

Позивач вважав, що сплачені ним в рамках договору про надання правової допомоги кошти у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх договірних зобов`язань мають бути повернуті останнім, однак утримуються після припинення дії договору без відповідної правової підстави.

Апелянт в своїй скарзі зазначає, що оскільки кошти були сплачені в рамках виконання договірних зобов`язань, підстави для застосування до даних правовідносин положень ст. 1212 ЦК України відсутні.

Колегія суддів апеляційного суду не може погодитися з наведеною позицією апелянта.

Дійсно, як вбачається з матеріалів справи, спірні кошти були отримані відповідачем саме в рамках договору про надання правової допомоги від 31 жовтня 2018 року. У той же час положеннями ст. 1212 ЦК України передбачено, що особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли вона отримала майно в рамках виконання однією із сторін свого зобов`язання, однак підстава, на якій таке майно було набуте, згодом відпала (як це було в даному випадку). За таких умов до спірних правовідносин у даній справі саме і мають застосовуватися положення вищевказаної норми.

Незважаючи на вищенаведені висновки, колегія суддів апеляційного суду тим не менш вважає наявними підстави для задоволення апеляційної скарги.

Ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

Положеннями ст. 82 ЦПК України передбачені підстави звільнення сторони від обов`язку доказування своєї позиції (визнання факту іншою стороною, визнання такої обставини загальновідомою, встановлення обставини іншим судовим рішенням).

Відповідно до положень ч. 4 ст. 81 УПК України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події чи обставини обов`язок доведення факту вчинення такої дії чи існування події та обставини покладається на того учасника, який стверджує про їх вчинення та існування.

У ході розгляду справи обома сторонами визнавався факт укладення між сторонами договору про надання правової допомоги від 31 жовтня 2018 року. За таких умов, зважаючи на характер спору, предметом доказування у справі є питання надання послуг в рамках вищевказаного договору, їх кількість та вартість, а також факт та розмір здійсненої оплати за договором.

У своєму відзиві на позов відповідач визнавав факт отримання ним тих коштів, які зазначав позивач. При цьому відповідач стверджував про те, що 100,00 доларів США були передані йому в рамках інших правовідносин, не пов`язаних з наданням правничої допомоги. В той же час жодного доказу факту існування таких інших правовідносин, в рамках яких відповідач отримав зазначені кошти, до суду представлено не було. За таких умов колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач ОСОБА_2 сплатив адвокату ОСОБА_1. 2500,00 грн. та 100,00 доларів США саме на виконання договору про надання правової допомоги від 31 жовтня 2018 року.

Як убачається з тексту вищевказаного договору, питання деталізації послуг, що надаються в його рамках, визначення їх вартості та порядку їх оплати сторонами були регламентовані лише в загальному вигляді, без встановлення конкретної вартості конкретної дії, що вчиняється адвокатом на користь клієнта. За таких умов в ході розгляду справи суд встановлював таку вартість за допомогою інших доказів, досліджених в рамках справи.

Зокрема, вартість окремих конкретних послуг, що надавалися адвокатом в рамках договору, суд першої інстанції встановив з допиту свідка ОСОБА_3 . Вказаний свідок зазначив, що вона особисто не укладала жодних договорів про надання правової допомоги з адвокатом ОСОБА_1, такий договір був укладений її сином ОСОБА_2 . Сторони договору досягли згоди про оплату позивачем відповідачу гонорару у розмірі 1000,00 грн за кожне судове засідання, яке відбулося, та 500,00 грн - за засідання, що не відбулось не з вини адвоката. У січні 2019 року в присутності свідка ОСОБА_2 передав відповідачу на виконання договору 1000,00 грн. У березні 2019 року вона особисто передала ОСОБА_1 500,00 грн. У квітні 2019 року в її присутності ОСОБА_4 передав відповідачу 1000,00 грн. та 100 доларів США.

Факт досягнення між сторонами домовленості щодо вказаного розміру та порядку обрахування вартості послуг адвоката визнавав і відповідач.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечував щодо доводів апелянта про існування домовленості між сторонами стосовно оплати явки адвоката в судові засідання, які не відбутися з підстав, що не залежали від відповідача, та просив суд не враховувати покази свідка в цій частині. В той же час зазначена позиція не може бути прийнята апеляційним судом. Вказані обставини були встановлені з доказів, представлених самим позивачем, оскільки допит вказаного свідка здійснювався саме з ініціативи позивача. При цьому належного обґрунтування необхідності лише часткового врахування пояснень свідка (щодо розміру гонорару за засідання, яке відбулося) та неврахування решти показів до суду представлено не було. Усі доводи позивача з даного приводу ґрунтуються лише на його особистих твердженнях, не підкріплені жодними доказами, відтак не можуть бути прийняті судом. З даного приводу суд також не вважає належним чином обґрунтованими та доведеними й посилання позивача на необхідність повторного допиту вищезгаданого свідка, оскільки для цього мали б існувати об`єктивні підстави, наявність яких доведена не була.

З урахуванням наведеного колегія суддів апеляційного суду вважає, що при вирішенні справи суд має керуватися саме вищенаведеними розмірами гонорару адвоката за послуги, надані в рамках договору про надання правової допомоги від 31 жовтня 2018 року.

Окрім наведеного, колегія суддів апеляційного суду зважає також і на те, що встановлення оплати явки адвоката в судове засідання незалежно від того, чи відбулося таке засідання, чи його не було проведено з незалежних від адвоката причин, відповідає як звичаям ділового обороту, так актуальній судовій практиці Верховного Суду.

Зокрема, у постанові Верховного Суду від 27 квітня 2023 року по справі № 910/16174/21 було констатовано, що участь у судовому засіданні являє собою не формальну присутність на ньому, а підготовку адвоката до цього засідання, витрачений час на дорогу до судового засідання та у зворотному напрямку, його очікування та безпосередня участь у судовому засіданні. Такі стадії представництва інтересів у суді, як прибуття на судове засідання та очікування цього засідання є невідворотними та не залежать від волі чи бажання адвоката. Беручи на себе обов`язок щодо здійснення представництва інтересів клієнта в суді, адвокат бере на себе відповідальність не лише за якусь одну дію, зокрема, підготовку процесуального документа, виступ в суді, а бере на себе обов`язок по вчиненню комплексу дій, метою яких є забезпечення реалізації процесуальних прав та захист інтересів клієнта.

Остаточно питання наявності підстав для оплати послуг адвоката не тільки за той час, коли адвокат безпосередньо бере участь в судовому засіданні, але й за час, витрачений за кожною явкою до суду в інтересах клієнта з метою надання договірних послуг з ним, час дороги до суду, час перебування в суді при очікуванні засідання, вчиненні інших дій (подання клопотань, ознайомлення з матеріалами, тощо) вирішила Велика Палата Верховного Суду у справі № 9901/459/21.

З урахуванням вищевикладеного при вирішенні даної справи мають бути враховані як участь відповідача в тих судових засіданнях, що фактично були проведені в рамках справи № 359/10179/18, так і тих, що не відбулися з підстав, що не залежали від відповідача.

Як установив суд першої інстанції (і це не заперечувалося сторонами), відповідач брала участь у справі № 359/10179/18 в судових засіданнях 26 квітня 2019 року та 23 вересня 2019 року.

У той же час відповідач стверджувала про те, що за її участі також було проведене ще судове засідання 01.04.2019 р., а судові засідання, призначені на 23.01.2019 р., 20.02.2019 р. та 05.06.2019 р., в які вона з`явилася, не були проведені з незалежних від відповідача причин.

На підтвердження таких своїх посилань апелянт додав до апеляційної скарги копії відповідних матеріалів справи № 359/10179/18, просив їх долучити до матеріалів справи та враховувати при вирішенні апеляційної скарги.

У відповідності до положень ч. 3 ст. 167 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Обґрунтовуючи подання нових доказів до суду апеляційної інстанції та неможливість їх надання до суду першої інстанції апелянт зазначав, що намагався під час судового розгляду ознайомитися з матеріалами справи № 359/10179/18, де й містилися вказані документи, однак не зміг цього зробити з незалежних від нього причин, що і стало перешкодою для вчасного подання їх до суду.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с. 137-138), в ході її розгляду відповідач клопотав перед судом першої інстанції про дослідження справи № 359/10179/18 з метою встановлення обсягу послуг, наданих в її рамках позивачу. На вказане клопотання суд встановив, що зазначена справа була направлена до експертної установи для проведення експертизи та звідти до суду ще не поверталася. На цій підставі суд першої інстанції відмовив відповідачу у витребуванні справи № 359/10179/18, вважаючи це не доцільним.

У відповідності до положень ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Згідно положень ст. 84 ЦПК України у разі неможливості самостійного отримання та надання до суду учасником справи певного доказу, такий доказ за клопотанням такого учасника має бути витребуваний судом. Порушення вказаного порядку фактично було б безпідставним обмеженням сторони процесу можливості доведення своєї позиції, що є неприпустимим. Колегія суддів апеляційного суду не може вважати наведену судом першої інстанції підставу для відмови у витребуванні та досліджені в рамках даної справи матеріалів справи № 359/10179/18 належною, оскільки відсутність такої справи в суді на час розгляду позову до відповідача не може бути належною причиною обмеження гарантованих процесуальним законом прав сторони.

Зважаючи на наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає причини неподання вищевказаних доказів до справи до суду першої інстанції об`єктивними, відтак приходить до необхідності долучити їх до справи та враховувати при вирішенні апеляційної скарги.

З наданих апелянтом копій матеріалів справи № 359/10179/18 вбачається факт проведення судового засідання 01.04.2019 р. та участі в ньому відповідача. При цьому тривалість такого засідання та перелік питань, які вирішувалися на ньому, з точки зору суду не має принципового значення при вирішенні спору, адже між сторонами було досягнуто згоди саме стосовно участі відповідача в судовому засіданні.

Також убачається, що 23.01.2019 р., 20.02.2019 року по справі були призначені судові засідання, на які з`явився відповідач, однак які фактично судом не були проведені. У той же час, хоча надані до справи докази і підтверджують факт призначення судового засідання 05.06.2019 р., однак не містять жодного доказу прибуття на нього відповідача, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості враховувати таке засідання при вирішенні справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що у позивачем у відповідності до досягнутої сторонами домовленості мало б бути оплачена участь відповідача у 3 судових засіданнях (3000,00 грн.), а також 2 прибуття відповідача до суду в дати, коли не з вини відповідача такі засідання проведені не були (1000,00 грн.).

З представлених до суду матеріалів справи № 359/10179/18 також вбачається, що в рамках зазначеної справи до Бориспільського міськрайонного суду Київської області стороною позивача подавався попередній розрахунок судових витрат по справі, відповідно до якого вартість складання та подання позовної заяви була заявлена у розмірі 1500,00 грн.

У відповідності до правової позиції, сформованої Великою Палатою Верховного Суду 11 квітня 2024 року у справі № 990/330/23, адвокат як представник, який бере участь у судовому процесі від імені учасника справи (сторони чи третьої особи), інтереси якого він представляє, наділений і процесуальними правами та обов`язками учасника справи, якого представляє, за умови, що в документі, який підтверджує повноваження представника (ордері, договорі про надання правової допомоги, довіреності) немає застережень про обмеження повноважень. Участь адвоката як представника у судовому процесі головним чином і полягає у реалізації процесуальних прав та обов`язків особи, яку він представляє, від імені цієї особи і для цієї особи. Це означає також, що процесуальні дії (рішення, позиція) представника у судовому процесі створюють юридичні наслідки саме для особи, від імені якої він діє. Участь позивача (учасника справи) у судовому процесі через свого представника, повноваження якого належним чином підтверджені, слід розцінювати як участь самого позивача, у зв`язку із чим і наслідки вчинених представником процесуальних дій поширюються на особу, яку представляють (позивача), незалежно від того, якою є особиста поведінка цієї особи. Інше суперечило б самій сутності інституту представництва.

Оскільки вищезазначена заява в рамках справи № 359/10179/18 була подана до суду саме від сторони ОСОБА_2, апеляційний суд вважає таку заяву належним підтвердженням з його боку вартості послуг адвоката із складання та подання позовної заяви до суду.

З матеріалів справи також вбачається вчинення відповідачем в рамках справи № 359/10179/18 інтересах ОСОБА_2 й інших дій, зокрема подання ряду заяв, направлення адвокатських запитів, тощо, в той же час в ході розгляду справи не було здобуто жодного доказу з приводу погодження сторонами в рамках договору про надання правової допомоги від 31 жовтня 2018 року вартості таких послуг, відтак посилання апелянта на необхідність врахування вартості таких дій не можуть бути враховані при вирішенні справи.

Як було встановлено судом першої інстанції, відповідач отримав від позивача в рамках виконання зобов`язань останнього по договору про надання правової допомоги від 31 жовтня 2018 року серед іншого 100,00 доларів США. При цьому вартість такої іноземної валюти має бути встановлена саме на дату їх передачі відповідачу, а не на час вирішення справи, оскільки саме 24.02.2019 року валютні цінності були фактично отримані останнім. Курс НБУ долара США на вказану дату становив 27.0026 грн. За таких умов загальна вартість отриманої відповідачем валюти становила 2700,26 грн.

З урахуванням наведеного колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що сумарно позивачем на виконання договору про надання правової допомоги від 31 жовтня 2018 року було передано 5200,26 грн. (2500,00 грн. + 2700,26 грн.).

Натомість відповідачем в рамках вищезгаданого договору фактично було надано позивачу послуг загальною вартістю 5500,00 грн. (3000,00 грн. вартості участі в судових засіданнях + 1000,00 грн. вартості явки в судові засідання, які не відбулися, + 1500,00 грн. вартості складання та подання до суду позовної заяви).

Зважаючи на наведене, твердження позивача про те, що ним було сплачено відповідачу грошові кошти, на які не було отримано послуг, не знайшли свого підтвердження. В свою чергу це обумовлює відсутність підстав для задоволення позову.

Згідно ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України якщо інше не передбачено законом, у разі залишення без задоволення позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Зважаючи на наведене сплачений апелянтом при подачі апеляційної скарги судовий збір підлягає компенсації йому за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 листопада 2022 року скасувати, ухвалити по справі нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Компенсувати ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) за рахунок держави судовий збір у розмірі 1488 (одна тисяча чотириста вісімдесят вісім) грн. 60 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених п. 2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Текст постанови складено 12.02.2025 р.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько