РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2025 рокуСправа № 495/9004/24
Номер провадження 2/495/4436/2024

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Волкової Ю.Ф.,

із участю секретаря судового засідання Мартиненко Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

встановив:

датою ухвалення судового рішення є дата складення повного судового рішення (друге речення частини п`ятої статті 268 ЦПК України).

27.09.2024 ПАТ «МТБ Банк» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про заборгованості за кредитним договором № R09331/2021 від 08.07.2021 у сумі 39 649 грн.

1.Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

1.1. Позовна заява мотивована тим, що 08.07.2021 року між Публічним Акціонерним товариством «МТБ БАНК» та ОСОБА_1 укладено Договір № R09331/2021 про споживчий кредит, за умовами п. 1.1 якого на умовах цього договору банк надає позичальнику споживчий кредит, а позичальник отримує його на наступних умовах: на споживчі цілі: 100 000 грн, строк кредитування - з 08.07.2021 по 05.07.2024, зі сплатою щомісяця процентів за фіксованою процентною ставкою 0,01 % річних.

Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 16.09.2024 утворилась заборгованість за Кредитним договором у сумі 39649 грн, що складається з 16469 грн 43 коп. заборгованості за основним договором, 0,04 грн заборгованості за строковими відсотками, 0,58 грн заборгованість за простроченими відсотками, 2600 грн заборгованості за строковою комісією, 20578 грн 95 коп. заборгованість за простроченою комісією.

1.2. Відзиву на позов відповідач суду не подав.

2. Рух справи у суді

Ухвалою від 02.10.2024 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд справи по суті призначено на 05.11.2024, відкладено на 04.12.2024, 13.01.2025, 12.02.2025.

3. Заяви, клопотання учасників процесу та насідки їх вирішення; порядок судового розгляду.

Представник позивача в судове засідання не з`явився; у письмовій заяві від 10.09.2024 просив справу розглянути без його участі.

Відповідач у судове засідання не з`явився; про дату, час, місце судового розгляду належно повідомлений шляхом направлення судових повісток; про поважність причин неявки, відкладення розгляду справи не заявив.

Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось у зв`язку з неявкою всіх учасників справи (частина друга статті 247 ЦПК України).

4. Фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що 08.07.2021 ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «МТБ Банк» з заявою про приєднання до Договору банківського рахунку та надання послуг дистанційного банківського обслуговування.

08.07.2021 відповідачу у ПАТ «МТБ Банк» було відкрито банківський рахунок № НОМЕР_1 .

08.07.2021 між Публічним Акціонерним товариством «МТБ БАНК» та ОСОБА_1 укладено Договір № R09331/2021 від 08.07.2021 про споживчий кредит, за умовами п. 1.1 якого на умовах цього договору банк надав позичальнику споживчий кредит, а позичальник отримує його на наступних умовах: на споживчі цілі: 100000 грн, строк кредитування - з 08.07.2021 по 05.07.2024, зі сплатою щомісяця процентів за фіксованою процентною ставкою 0,01 % річних.

Згідно умов п. 1.2 Договору Банк надає позичальнику споживчий кредит, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за його користування та інші платежі визначені вищезазначеним кредитом.

Кредит надається позичальником шляхом безготівкового перерахування з позичкового рахунку на рахунок № НОМЕР_1 відкритий в ПАТ «МТБ Банк».

Пунктом 1.4 Кредитного договору, встановлено, що сума отриманого кредиту погашається щомісяця на рахунок № НОМЕР_2 в розмірі, зазначеному в Графіку платежів.

Згідно п. 1.5 Кредитного договору та Графіку платежів, позичальник сплачує комісії за зарахування кредитних коштів на рахунок, вказаний у п.1.2 зазначено кредитного договору та щомісячну комісію за розрахунково-касове обслуговування, розмір та порядок сплати яких зазначено в Графіку платежів на рахунок вказаний у п. 1.4 цього договору.

Однак, відповідачка неналежно виконує свої обов`язки щодо повернення кредиту.

Відповідно до розрахунку боргу за тілом кредиту, станом на 16.09.2024 відповідач фактично сплатив в рахунок погашення тіла кредиту - 83530 грн 57 коп., заборгованість становить 16 469 грн 43 коп.

Відповідно до розрахунку боргу за відсотками, станом на 16.09.2024 відповідач фактично сплатив в рахунок погашення % - 20 грн 88 коп., заборгованість становить 0,62 грн.

Відповідно до розрахунку боргу за комісією, станом на 16.09.2024 відповідач фактично сплатив в рахунок погашення комісії 67 221 грн 05 коп., заборгованість становить 23 178 грн 95 коп.

Отже станом на 16.09.2024 утворилась заборгованість за Кредитним договором у сумі 39 649 грн, що складається з:

-16 469 грн 43 коп. заборгованості за основним договором;

-0,62 грн - заборгованість за відсотками;

-23 178 грн 95 коп. заборгованості за строковою, простроченою комісією.

5. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України та статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (стаття 641 ЦК України).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом ( стаття 642 ЦК України).

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони.

У силу статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Договір є обов`язковим для виконання сторонами, що передбачено статтею 629 ЦК України.

Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до частин першої четвертої статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Таким чином, при вирішенні вимог щодо стягнення процентів має значення строк виконання відповідного зобов`язання і природа нарахованих процентів.

У постановах від 05.03.2023 у справі № 910/4518/16, від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів за користування коштами може бути застосований лише у межах погодженого сторонами договору строку надання позики (тобто за період правомірного користування нею). Після спливу такого строку чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право позикодавця нараховувати проценти за позикою припиняється. Права та інтереси позикодавця в охоронних правовідносинах (тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання) забезпечує частина друга статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Свобода договору дозволяє сторонам визначати особливі (не типові) умови врегулювання правовідносин з дотриманням загальних вимог, необхідних для чинності договору (стаття 203 ЦК України)

Згідно із частинами першою - третьої, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 вирішувала питання: чи можливе встановлення комісії за обслуговування кредиту згідно Закону України «Про споживче кредитування; чи має кваліфікуватися умова договору, що передбачає комісію, як дійсна /нікчемна/оспорювана.

Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові вказала, що Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту, а згідно з п. 3.2.4 кредитного договору позичальник має право не частіше одного разу на місяць вимагати у банку безоплатного надання інформації про поточний розмір його заборгованості. Разом з тим зробила висновок про нікчемність в цілому пунктів 1.4 та 6 кредитного договору, зокрема не лише щодо щомісячного інформування про розмір заборгованості, але й опрацювання запитів позичальника, надання інформації по рахунку. Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше ніж один раз на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин 1, 2 ст.11, ч. 5 ст.12 цього Закону.

Зокрема, оскільки позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що положення пунктів кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними.

З урахуванням наведеного, аналізуючи зміст кредитного договору, укладеного між ПАТ «МТБ Банк» та відповідачем, суд дійшов висновку про те, що відповідачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватися безоплатно, а надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено, пункти кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними, а відтак частина заборгованості, яка є предметом спору та нарахована на підставі умов договору, які є нікчемними, а саме: комісія - нарахована сума плати за обслуговування кредиту у розмірі 23 178 грн 95 коп. не підлягає стягненню з відповідача.

Відповідно до розрахунку заборгованості щомісячної комісії, змісту позовних вимог, позивач не заперечує, що сплачені ОСОБА_1 кошти в сумі 67 221,05 грн зараховані позивачем в рахунок погашення щомісячної комісії.

Враховуючи, що умову договору про платну послугу з розрахунково-касового обслуговування по рахунку (щомісячна комісія за супроводження кредиту) суд визнав нікчемною, тому сплачену суму (67 221,05 грн) необхідно віднести до суми на погашення тіла кредиту та відсотків за користування кредитними коштами (16 469 грн 43 коп., 0,62 грн відповідно).

Встановлені обставини свідчать про недоведення позивачем наявної заборгованості відповідача перед банком, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

6. Розподіл судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із відмовою у задоволенні позову, понесені витрати на сплату судового збору необхідно покласти на позивача.

Керуючись статтями 12, 81, 141, 247, 263-265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

у задоволенні позову відмовити.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 12.02.2025.

Повне найменування сторін:

позивач Публічне Акціонерне товариство «МТБ Банк», , місцезнаходження: провулок Миру, 28, місто Чорноморськ, Одеська область, 68003;

відповідач ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Ю.Ф. Волкова