БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
провадження № 2/361/3513/24, cправа № 361/3508/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

«22» січня 2025 року м.Бровари Київської області

Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Василишина В.О.,

за участю секретаря судових засідань - Бас Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

в с т а н о в и в:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на свою користь основну суму заборгованості за договором позики від

06 грудня 2022 року у розмірі - 35 000 грн. 00 коп., 3 % річних від простроченої суми заборгованості в розмірі - 336 грн. 57 коп., що разом становить 35 336 грн. 57 коп., а також понесені судові витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування вимог зазначається, що 06 грудня 2022 року між ОСОБА_1 та

ОСОБА_2 укладено договір позики, за умовами якого позичальник отримав грошову суму у розмірі - 72 000 грн. 00 коп., із зобов`язанням повернути суму боргу до 06 квітня 2023 року. На підтвердження укладення договору позики та передачі коштів відповідач написав розписку в присутності двох свідків. В обумовлені договором строки відповідач суму позики не повернув, за період з 06 грудня 2022 року до моменту подання позовної заяви відповідачем повернуто - 37 000 грн. 00 коп.

Між сторонами вівся облік погашення боргу та за кожний факт погашення боргу відповідач розписувався власноруч. Останнє погашення відбулося у березні 2023 року, після чого відповідач припинив погашати борг та взагалі відмовився від спілкування з позивачем.

Позивач неодноразово звертався до відповідача про повернення коштів та 19 грудня

2023 року відповідачу було направлено претензію з проханням повернути заборговані кошти, однак відповідь позивач не отримав.

З підстав стягнення заборгованості за договором позики позивач звернувся до суду.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 квітня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено справу до судового розгляду.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 не з`явилися, 22 січня 2025 року на адресу суду направив заяву, в якій просив справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, відповідач правом подати відзив на позовну заяву не скористався. Поважності причин неявки суду не повідомив.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи згідно із положеннями статті 280 ЦПК України.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що 06 грудня 2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_2 отримав у позику від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі - 72 000 грн. 00 коп., зі строком погашення до 06 квітня 2023 року.

Факт отримання коштів у борг підтверджується копією розписки від 06 грудня

2022 року написаної власноручно ОСОБА_2 зі змісту якої можливо установити, що відбулася безпосередня передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.

З матеріалів справи також вбачається, що відповідач взяті на себе зобов`язання щодо повернення коштів до 06 квітня 2023 року не виконав в повному обсязі, а саме не погасив залишок заборгованості в розмірі - 35 000 грн. 00 коп.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (стаття 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)).

Згідно з частинами першою, другою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків стаття 11 ЦК України визначає договори та інші правочини.

Підставою позову у цій справі є невиконання відповідачем зобов`язання щодо повернення позивачу коштів за договором позики.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із статтею 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Тобто, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

У той самий час за змістом частин першої, другої статті 207 і частини другої статті

1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов`язанням її повернення), так і дати її отримання.

Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суди для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Відповідні правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України містяться в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63 цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, та в постановах Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 658/689/17, від 15 листопада 2018 року у справі № 361/5718/16-ц.

При цьому процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності - достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

При розгляді даної справи встановлено, що у грудні 2022 року ОСОБА_2 написав боргову розписку про отримання коштів у розмірі - 72 000 грн. 00 коп.

Подана на підтвердження укладення між сторонами договору позики копія розписки містить необхідні умови такого виду правочину, зокрема, дату її складання, отримання боржником від кредитора грошових коштів саме в позику із зобов`язанням щодо повернення позичених грошей у погоджений сторонами строк, що становить основний зміст та істотні обставини позичкового зобов`язання, передбаченого частиною першою статті 1046 ЦК України.

Враховуючи наведене, а також той факт, що у визначений договором строк, відповідач грошові кошти не повернув в повному обсязі, чим порушив умови договору позики, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики у розмірі - 35 000 (тридцять п`ять тисяч) грн. 00 коп.

Також позивачем заявлено вимогу про стягнення 3% річних у розмірі - 336 грн. 57 коп.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом

Тож суд приходить до висновку, що з відповідача також підлягають стягненню 3% річних в розмірі - 336 (триста тридцять шість) грн. 57 коп.

Оцінивши у сукупності всі докази, суд дійшов висновку про задоволення даного позову.

Відповідно до статті 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає понесений судовий збір у розмірі - 1 211 грн. 20 коп.

Положеннями статті 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з частинами першою та другою статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом.

За змістом частини першої пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

У рахунок відшкодування судових витрат позивач також просить стягнути з відповідача на свою користь витрати на правову допомогу у розмірі - 6 000 грн. 00 коп.

На підтвердження понесення витрат на правову допомогу позивачем додано до суду договір про надання правничої допомоги № 1512-1/23 від 15 грудня 2023 року, укладений між АО «Радник» та ОСОБА_1 , додаткову угоду № 1 від 18 грудня 2023 року, а також квитанції до платіжної інструкції від 20 грудня 2023 року та 02 квітня 2024 року про сплату грошових коштів у розмірі - 6 000 грн. 00 коп. на підставі договору № 1512-1/23 від 15 грудня 2023 року.

Понесені позивачем витрати на правову допомогу також слід відшкодувати та стягнути з відповідача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 141, 263-265, 279, 280-282 ЦПК України, Броварський міськрайонний суд Київської області,

в и р і ш и в:

Позов - задовольнити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заборгованість за договором позики від 06 грудня 2022 року, що складається з суми основного боргу в розмірі - 35 000 (тридцять п`ять тисяч) грн. 00 коп., три відсотки річних у розмірі - 336 (триста тридцять шість) грн. 57 коп.

Cтягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі - 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Cтягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правничу допомогу у розмірі - 6 000 (шість тисяч) грн. 00 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивачем рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя В.О.Василишин