Провадження №: 2/336/98/2025
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

06 лютого 2025 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Дацюк О.І.

при секретарі Пустовіт В.О., за участі позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Говіної Л.В., третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи без самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Цекеєва Ірина Олександрівна, ОСОБА_2 , про визнання права особистої приватної власності на майно, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_3 , вказавши, що сторони перебували у шлюбі з 1985 року по 10.06.2023 року. Під час шлюбу 23.09.2002 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 уклали зі ОСОБА_4 (матір`ю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ) договір довічного утримання, за умовами якого ОСОБА_1 та ОСОБА_2 набули право власності в рівних частках на квартиру АДРЕСА_1 , зобов`язавшись утримувати ОСОБА_4 довічно. До смерті ОСОБА_4 , яка сталась ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач та ОСОБА_2 виконували умови договору, надавали утримання матері, натомість як відповідач будь-якої участі у виконанні зобов`язань за договором не приймав. Посилаючись, що договір вона уклала не в інтересах родини, тож частка у справі власності на квартиру є особистою приватною власністю позивача, у зв`язку з чим просила визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на частку квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 30.08.2023 року позовну заяву було залишено без руху.

Ухвалою суду від 12.09.2023 року провадження у справі було відкрите, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Згідно розпорядження керівника апарату суду від 17.01.2024 року здійснено повторний автоматизований розподіл справи та справу передано у провадженні судді Дацюк О.І.

Ухвалою суду від 03.12.2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд.

Відповідач про місце та час розгляду справи сповіщався шляхом розміщення оголошення на сайті суду за відсутності відомостей щодо його місця проживання. У наданий судом строк своїм правом подання до суду відзиву на позовну заяву не скористався, відзив на позов не подав, будь-яких клопотань та заяв від відповідача подано до суду не було.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала на зазначених підставах, вказуючи, що вона та ОСОБА_2 самостійно утримувати ОСОБА_4 , але ОСОБА_3 участі у цьому не приймав. Після смерті матері позивач та ОСОБА_2 вирішили продати квартиру, натомість нотаріусом було відмовлено, адже не було згоди ОСОБА_3 на таку угоду. Оскільки позивач не знає, де перебуває ОСОБА_3 , згоду на продаж квартири вона отримати не може. Тож позивач просила визнати частку у квартирі її особистою приватною власністю.

Представник позивача на позові наполягала на зазначених у позовній заяві підставах.

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 позов підтримала.

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Цекеєва І.О. в судове засідання не з`явилась, про місце та час розгляду справи сповіщена в установленому порядку.

В ході розгляду справи сторонами заяви чи клопотання не подавались.

Керуючись ст. 280 ЦПК України, суд розглянув справу заочно.

В ході судового розгляду справи судом досліджувались письмові докази, з яких встановлено наступне.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі з 30.06.1985 року, який був розірваний 10.06.2003 року.

23.09.2002 року між ОСОБА_4 з одного боку, та ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з іншого був укладений договір довічного утримання, за яким ОСОБА_4 передала у власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках належу їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 , а ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зобов`язались забезпечувати ОСОБА_4 харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою вартістю у сумі частки мінімальної заробітної плати на місяць з кожного набувача квартири.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, що підтверджено копією свідоцтва про смерть.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 68 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Статтями 69, 70 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Статтею 57 СК України встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є:

1) майно, набуте нею, ним до шлюбу;

2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;

3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто;

4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду";

5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Оскільки на момент укладення договору довічного утримання сторони перебували у шлюбі, будь-яких передбачених законом підстав для визнання частки квартири особистою власністю позивачем не зазначено, тож суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Крім того, суд зауважує, що згідно із поясненнями позивача, спорів з приводу права власності на частку у квартирі з відповідачем у неї не виникало, а підставою звернення до суду стали відсутність відомостей про місце перебування відповідача та неможливість отримати його згоду на укладення угоди, та відмова нотаріуса у посвідченні угоди без згоди відповідача. Тож фактично між сторонами відсутній спір про право, вирішення якого віднесено до компетенції суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 89, 133, 141, 258, 259, 263-265, 280-282, 352, 354 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи без самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Цекеєва Ірина Олександрівна, ОСОБА_2 , про визнання права особистої приватної власності на майно залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 265 ч. 5 ЦПК України зазначаються наступні відомості:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована проживаючою за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Цекеєва Ірина Олександрівна, місце перебування: м. Запоріжжя, вул. Кругова, 152.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом двадцяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.І. Дацюк

Повне судове рішення складено 10 лютого 2024 року

06.02.25