УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/6093/24

Номер провадження 2/495/946/2025

10 лютого 2025 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючої судді Анісімової Н.Д.,

при секретарі судового засідання Кракатиці В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білгород-Дністровський у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства «Українська залізниця» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача, Акціонерного товариства «Українська залізниця», адвокат Нікогосян О.С. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, у якому просив суд стягнути з відповідача на користь позивача 16 782,06 грн., з яких 9028,21 грн. основна заборгованість, 6752,79 грн. пеня, 405,2 грн. три проценти річних, 595,86 грн. інфляційні втрати. Судові витрати, пов`язані із розглядом справи просив покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 01.07.2024 відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін.

11.09.2024 від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог.

07.02.2025 від представника відповідача, Семенової І.В., адвоката Стрезєва А.І. надійшло клопотання про закриття провадження по справі.

Клопотання мотивоване тим, що позивач звернувся до суду з приводу стягнення боргу за договором укладеним між АТ «Укрзалізниця» та ФОП ОСОБА_1 щодо компенсації сплати земельного податку за користування ФОП ОСОБА_1 в своїй господарській діяльності частиною земельної ділянки, що належить на праві користування позивачу.

На думку сторони відповідача, справа за цим позовом не підсудна Білгород-Дністровському міськрайонному суду Одеської області як суду загальної юрисдикції, а за метою договору та суб`єктним складом учасників правочину (на підставі якого виник спір) повинна розглядатись в порядку господарського судочинства.

Так, дані правовідносини виникли: між двома юридичними особами; виникають з питань здійснення господарської діяльності кожної зі сторін правочину.

Також, в своєму позові АТ «Укрзалізниця» посилається на ту обставину, що відносно ФОП ОСОБА_1 21.12.2021 було проведено державну реєстрацію в ЄДРПОУ за її власним рішенням. Одночасно, Позивач посилається на Постанову Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 910/8729/18р як на підставу переходу до ОСОБА_1 усіх прав і обов`язків ФОП ОСОБА_2 .

Адвокат звертає увагу суду, що дана Постанова в цілому стосувалась саме визначення правил підсудності у випадку припинення ФОП (аналогічно до спірних правовідносин по цій справі).

Таким чином наявні обставини, що передбачають обов`язкове закриття провадження по справі.

Сторони у судове засідання не з`явилися, клопотали про проведення судового засідання за їх відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За ч. 4 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 268 ЦПК України).

Суд, дослідивши подане клопотання та перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що даний спір не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Судом встановлено, що 20.10.2020 між Акціонерним товариством «Українська залізниця» та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 був укладений Договір про компенсацію сплати земельного податку сторонніми особами за користування землею Акціонерного товариства «Українська залізниця» на ділянках, що не мають кадастрових номерів.

За вказаним Договором Платник /ФОП ОСОБА_1 / зобов`язується на умовах та на підставі цього Договору компенсувати (відшкодувати) Товариству /АТ «Українська залізниця»/ витрати, пов`язані зі сплатою Товариством земельного податку за земельну ділянку, яка знаходиться у постійному користуванні АТ «Укрзалізниця» на підставі Державного акту на право користування землею серії II-ОД № 003996 від 10.03.1999, та якою Платник користується з метою проходу та проїзду на транспортному засобі по наявному шляху (автостоянка) для технічних потреб (п.п. 1.1. п. 1 Договору).

Згідно з даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що 22.12.2021 здійснено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 за її рішенням.

Відповідно до ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб`єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

За змістом ч. 1-3 ст. 3 ГПК України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватися і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність). Діяльність не господарюючих суб`єктів, спрямована на створення і підтримання необхідних матеріально-технічних умов їх функціонування, що здійснюється за участі або без участі суб`єктів господарювання, є господарчим забезпеченням діяльності не господарюючих суб`єктів.

У вирішенні питання про те, чи можна вважати правовідносини та відповідний спір - господарськими, слід керуватися ознаками, наведеними у статті 3 ГК України.

Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, урегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського й цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

У відповідності до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 ЦК України фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Згідно з ч. 1 ст. 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала позицію щодо юрисдикції спору за позовом суб`єкта господарювання до фізичної особи, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, що виник при виконанні умов укладеного між ними господарського договору (постанови від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 13 лютого 2019 року у справі № 910/8729/18 (провадження № 12-294гс18), від 05 червня 2019 року у справі № 904/1083/18 (провадження № 12-249гс18), від 09 жовтня 2019 року у справі № 127/23144/18 (провадження №14-460цс19).

Фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур не позбавляється статусу фізичної особи, а набуває до свого статусу фізичної особи нової ознаки - суб`єкта господарювання. Вирішення питання про юрисдикційність спору залежить від того, чи виступає фізична особа - сторона у відповідних правовідносинах - як суб`єкт господарювання, та від визначення цих правовідносин як господарських. Вказані правові висновки сформовані Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 916/1261/18 (провадження № 12-37гс19).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі № 415/2542/15-ц (провадження № 14-40цс18) зазначено, що з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ господарські суди мають юрисдикцію, зокрема, щодо розгляду спорів стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 25 червня 2019 року у справі № 904/1083/18 та від 13 лютого 2019 року у справі № 910/8729/18 дійшла висновків про належність спорів до господарської юрисдикції відповідно до суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача із втратою його статусу як ФОП не припинились, наголосивши на тому, що з 15 грудня 2017 року господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України у вказаній редакції спорів, у яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Статтею 45 ГПК України встановлено, що сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу (як приклад, пункти 5, 10, 14 цієї статті).

Відтак господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за п. 1 ч.1 ст. 20 ГПК України спорів, у яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Частиною третьою статті 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» передбачено, що фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до ЄДР запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ФОП.

Як вже було зазначено судом, господарська діяльність ФОП ОСОБА_1 була припинена 22.12.2021, проте відповідна обставина не змінює предметну підсудність, оскільки спори щодо зобов`язань ФОП, яка на дату подання позову втратила такий статус, перед іншими юридичними обставинами розглядаються в порядку господарського судочинства.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що припинення підприємницької діяльності ОСОБА_1 як ФОП до звернення з позовом до суду не є перешкодою для розгляду справи в порядку господарського судочинства. Припинення надалі підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 не змінює правовий статус особи у цих правовідносинах, а отже даний спір повинен розглядатись за правилами господарського судочинства.

Відповідно до визначеного ст. 8 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» права на повноважний суд, ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом. Вказана норма кореспондується з положеннями ст. 6 Конвенції, відповідно до якої, в поняття «суд, встановлений законом», входить лише той суд, до підсудності якого віднесений розгляд тієї чи іншої справи.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

У справі «Сокуренко і Стригун проти України» ЄСПЛ указав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу існування суду, але й на дотримання таким судом норм, які регулюють його діяльність. У рішенні в справі «Занд проти Австрії» («Zand v. Austria», заява № 7360/76) Європейська комісія з прав людини висловила думку, що термін «судом, встановленим законом» у п. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів» («Sokurenko and Strygun v. Ukraine», заяви № 29458/04 та № 29465/04,§ 24).

Відповідно до п. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає що клопотання представника відповідача, ОСОБА_1 , адвоката Стрезєва А.І. про закриття провадження по справі підлягає задоволенню, а провадження у справі закриттю, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Закриваючи провадження по справі, суд роз`яснює АТ «Українська залізниця» право на звернення з позовом до господарського суду в порядку, встановленому Господарським процесуальним позовом України.

Відповідно до ч. 2 ст. 261 ЦПК України ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

На підставі викладеного, керуючись ст. 255, 258, 260 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника відповідача, ОСОБА_1 , адвоката Стрезєва А.І. про закриття провадження по справі - задовольнити.

Провадження у цивільній справі № 495/6093/24 за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - закрити.

Роз`яснити позивачу, Акціонерному товариству «Українська залізниця», що справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому даної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 10 лютого 2025 року.

Суддя Н.Д.Анісімова