ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 615/192/24 Головуючий суддя І інстанції Токмакова А. П.
Провадження № 22-ц/818/406/25 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: за законом.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Мальованого Ю.М., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Холод М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кот Тетяни Вікторівни на рішення Валківського районного суду Харківської області від 19 серпня 2024 року, у справі № 615/192/24, за позовом ОСОБА_1 до Валківської міської ради Богодухівського району Харківської області, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватний нотаріус Богодухівського районного нотаріального округу Харківської області Дем`яненко Валентина Олександрівна, про визнання права власності на спадкове майно

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 09.02.2024 через свого представника ОСОБА_4 звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила визнати за нею право власності на гідротехнічну споруду ставка у с. Михайлівка на території Валківської міської територіальної громади Богодухівського району Харківської області, що знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером :01:000:0208.

В обґрунтування позовних вимог було вказано, що вона є спадкоємцем після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловіка ОСОБА_5 , яку вона прийняла разом з іншими спадкоємцями, синами ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , кожен зі спадкоємців отримали свідоцтва про право на спадщину щодо майна, відомості про яке було наявне у відповідних реєстрах. Також спадкоємцями укладено договір про поділ спадкового майна від 01.10.2019.

В подальшому позивачу стало відомо, що у власності спадкодавця ОСОБА_5 перебувала також гідроспоруда ставка в с. Михайлівка, яка є нерухомим майном, але зареєструвати її у встановленому порядку спадкодавець не міг. На підтвердження права власності спадкодавця на гідроспоруду, позивач покликалася на Акт приймання-передачі майна у власність від 29.06.2002, згідно якому спадкодавець на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного підприємства серії ХА №009555, виданого 12.06.2002, отримав у власність в тому числі гідроспоруду дамбу ставка в с. Михайлівка 1961 року будівництва.

Зауважила, що органами прокуратури порушувались питання законності факту отримання померлим дамби у власність, але підстави для скасування права власності були відсутні.

Зазначає, що отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальному порядку на цей час неможливо, оскільки право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації, але законодавством не встановлено порядку державної реєстрації права власності саме на гідротехнічні споруди, тому державний реєстратор вимагає для внесення відомостей про таку споруду наявність технічної документації на неї.

Спадкодавець намагався отримати необхідну для державної реєстрації технічну документацію, але через прогалини у діючому законодавстві не зміг це зробити. Найбільш актуальні технічні характеристики гідроспоруди містяться у виготовленому в 2007 році Водогосподарському паспорті ставка в с. Михайлівка, який не є технічною документацією на гідроспоруду.

Вважає, що визнання права власності на гідроспоруду в порядку спадкування можливо лише в судовому порядку.

Рішенням Валківського районного суду Харківської області від 19 серпня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Кот Т.С. посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення скасувати, задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Позивач не погоджується із рішенням суду першої інстанції, оскільки прийнято за неповного з`ясування обставин, що мають значення для вирішення спору, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що спадкоємці прийняли спадщину, але не оформили належним чином право власності саме на гідроспоруду у зв`язку з відсутністю необхідних правовстановлюючих документів (підтверджується інформаційною довідкою від нотаріуса, що додається), вони мають бути залучені до участі у справі саме в якості третіх осіб.

Покликається на те, що у постанові Верховного Суду від 18 грудня 2019 року в справі № 265/6868/16-ц (провадження № 61-34234св18) були висловлені наступні правові висновки: "у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування».

Вважає, що оскільки спадкоємці прийняли спадщину, але не оформили належним чином право власності саме на гідроспоруду у зв`язку з відсутністю необхідних правовстановлюючих документів (підтверджується інформаційною довідкою від нотаріуса, що додається), вони мають бути залучені до участі у справі саме в якості третіх осіб, а не відповідачів, як помилково вважав суд першої інстанції.

Також вказує, що згідно з Інформаційною довідкою №374196631 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна: в електронних реєстрах право власності на спірну гідротехнічну споруду не реєструвалось.

Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача,розглянула справу за відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, які не з`явилися у судове засідання, що відповідно до ст. 372 ЦПК України не перешкоджає її розгляду.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України колегія суддів перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову суд перший інстанції вказав наступні мотиви свого рішення.

З аналізу досліджених в судовому засіданні доказів в сукупності, після смерті ОСОБА_5 прийняли спадщину три спадкоємці. Натомість, позов пред`явлений до Валківської міської ради Богодухівського району Харківської області. При цьому особи, інтересів яких стосуються заявлена вимога (інші співвласники), до участі у справі залучені як треті особи.

Оскільки позивачем позов пред`явлений до неналежного відповідача, в задоволенні позову слід відмовити з мотивів незалучення до участі у справі належного відповідача.

При цьому суд відзначає, що надані представником позивача докази не підтверджують право власності померлого на спірне майно.

Колегія суддів у цілому погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Згідно Акту приймання-передачі майна у власність ОСОБА_5 від 29.06.2002: на підставі рішення загальних зборів співвласників-орендодавців ПСП «Маяк» від 11.03.2002, протокол №1, свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного підприємства серії ХА №009555 від 12.06.2002, рішення спостережної ради спілки громадян співвласників-орендодавців ПСП «Маяк» від 27.06.2002, протокол №8, 29.06.2002, складено акт приймання-передачі у власність ОСОБА_5 проданої частини майна цілісного майнового комплексу (пайового фонду), який складається із майнових часток (паїв) громадян-співвласників пайового фонду КСП «Маяк». До складу пайового фонду (майнового комплексу), що передається у власність ОСОБА_5 входить перераховане в акті майно, загальною вартістю 1 921 698,66 грн., яке знаходиться в с. Велика Губщина Валківського району Харківської області на території КСП «Маяк», зокрема, ставок 1961 року в с. Михайлівка, який значиться під № НОМЕР_1 .

12.06.2002 Мельниківською сільською радою Валківського району Харківської області на ім`я ОСОБА_5 видано свідоцтво серії НОМЕР_2 про право власності на майновий пай члена КСП (майновий сертифікат), згідно якого він має право на пайовий фонд майна КСП «Маяк» с. Велика Губщина Валківського району Харківської області відповідно до договорів купівлі-продажу майнових паїв. Загальна вартість майна пайового фонду підприємства на 01.11.2000 становить 2 094 257 грн., частка ОСОБА_5 визначена в розмірі 1 921 698,66 грн. або 91,760403%.

Свідоцтво має рукописний запис на ім`я ОСОБА_5 , як генерального директора ПСП «Маяк», про виділення майна в натурі відповідно до Акту приймання-передачі майна у власність ОСОБА_5 від 27.12.2000.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 07.11.2006 у справі № 44/347-06 встановлено, що згідно акту розділу майна колгоспу ім. ХХІ з`їзду КПРС між створеними колгоспами ім. ХХІ з`їзду КПРС та «Маяк», складеного 28.03.1991, останньому перейшов ставок.

Паювання КСП «Маяк» завершено в березні 1999 року. Станом на 01.11.2000 перелік майна пайового фонду ПСП «Маяк» уточнено (протокол №1 зборів співвласників майна від 01.11.2000).

Право на майновий пай отримали 200 членів КСП, що посвідчено майновим сертифікатом, виданим Мельниківською сільською радою 07.05.2001 відповідно до протокольного рішення співвласників від 01.11.2000.

У квітні 1999 року створено ПСП «Маяк», яке згідно п.1.2 статуту є правонаступником КСП «Маяк». Таким чином, у власність ПСП «Маяк» перейшло все майно КСП «Маяк», тому до пайового фонду перейшов і ставок 1961 року.

Прокурором пред`явлено вимогу про виключення ставка та гідроспоруди в с. Михайлівка із переліку майна пайового фонду станом на 01.11.2000, що не відповідає формам захисту цивільних прав та обов`язків, передбачених законом, оскільки майно ПСП «Маяк» розпайоване ще у 1999 році, тобто до прийняття постанови КМУ №177 від 28.02.2001, на яку посилався прокурор.

Щодо вимоги повернення ставка та гідроспоруди господарський суд з урахуванням вимог ст.1,6 Водного кодексу України погодився з поясненнями представника ПСП «Маяк», що ставок останньому не належить на праві приватної власності, землею водного фонду та відповідним об`ємом води користується на підставі договору оренди. На думку представника ПСП, за актом йому передано не сам ставок, а гідроспоруда, яка побудована на ньому.

Спадкодавець ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У ст.ст. 12, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:

1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:

1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України:

1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ст 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У даній справі спірним є належність спірної гідротехнічної споруди до спадкового майна та незалучення до розгляду спору усіх належних відповідачів за заявленими позовними вимогами.

Спірна спадщина відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок смерті чоловіка позивачки - ОСОБА_5 , яку вона прийняла разом з іншими спадкоємцями, синами ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , які були залучені позивачкою в якості третіх осіб. Кожен зі спадкоємців отримали свідоцтва про право на спадщину щодо майна, відомості про яке було наявне у відповідних реєстрах. Також спадкоємцями укладено договір про поділ спадкового майна від 01.10.2019.є

Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з вимогами ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки.

У справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який (які) прийняв (прийняли) спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем буде відповідний орган місцевого самоврядування (постанова ВC від 14.11.2023 у справі №759/19779/18).

З аналізу досліджених в судовому засіданні доказів в сукупності, після смерті ОСОБА_5 прийняли спадщину три спадкоємці. Натомість, позов пред`явлений до Валківської міської ради Богодухівського району Харківської області. При цьому особи, інтересів яких стосуються заявлена вимога (інші співвласники), до участі у справі залучені як треті особи.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. з цього приводу правові висновки ВП ВС у постанові від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Оскільки крім позивачки спадкоємцями також діти померлого, які є спадкоємцями однієї з позивачкою першої черги, і вони не відмовились від своєї частки спадщини, то колегія суддів погоджується з тим, що вони також мають бути відповідачами, а не третіми особами у даній справі.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

У статті 50 ЦПК України передбачено, що позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права та обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов`язки.

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦПК України).

Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див., зокрема, висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18, пункт 41)).

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у процесі»: сторонами в процесі є такі її учасники, як позивач і відповідач; тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута чи має бути звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача. Такі висновки сформульовані у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункт 70), від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (провадження № 14-376цс18, пункт 66), від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 (провадження № 14-448цс19, пункт 27), від 09 лютого 2021 року у справі № 635/4741/17 (провадження № 14-46цс20, пункт 33.2). Отже, належним відповідачем є особа, яка є суб`єктом матеріального правовідношення, тобто особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача (див. пункт 8.10. постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 910/15792/20 (провадження № 12-31гс22)).

Визначення в позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) повинно відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2023 року у справі № 686/20282/21 (провадження № 14-102цс22)).

У постанові від 26 червня 2019 року у справі № 910/17792/17 (провадження

№ 12-280гс18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що підставою для вступу (залучення) в судовий процес третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, є її заінтересованість у результатах вирішення спору - ймовірність виникнення у майбутньому в неї права на позов або пред`явлення до неї позовних вимог зі сторони позивача чи відповідача. Водночас предмет спору повинен перебувати за межами цих правовідносин, інакше така особа може мати самостійні вимоги на предмет спору. Для таких третіх осіб неможливий спір про право з протилежною стороною в зазначеному процесі. Якщо такий спір допускається, то ця особа повинна мати становище співвідповідача у справі, а не третьої особи.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 травня 2023 року у справі № 201/2760/20 (провадження № 61-2790св23) вказано, що «процесуальне становище третьої особи є відмінним від процесуального становища відповідача. При цьому суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, розглядаючи спір між сторонами, оскільки відповідно до частини першої статті 53 ЦПК України така особа вступає у справу або залучається до участі у справі на стороні позивача або відповідача у разі, коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Наведений правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 766/8113/17 та від 29 червня 2022 року у справі № 753/7478/18».

Пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2019 року у справі № 555/1289/14-ц, від 18 жовтня 2023 року в справі № 300/808/19, Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 липня 2020 року у справі № 200/5153/15-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 липня 2021 року у справі №264/632/19, Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26 вересня 2023 року у cправі № 910/2392/22).

Отже, встановлення належності відповідачів є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає. Якщо у справі наявна обов`язкова співучасть відповідачів, то неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі як співвідповідача. Тому пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною та безумовною підставою для відмови в позові незалежно від доводів учасників справи, стадії її розгляду або залучення такої особи (осіб) до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі як співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 січня 2022 року в справі № 457/726/17 (провадження № 61-43201св18)).

Отже, якщо у справі наявна обов`язкова співучасть відповідачів, то неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі як співвідповідача. Тому пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною та безумовною підставою для відмови в позові незалежно від доводів учасників справи, стадії її розгляду або залучення такої особи (осіб) до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Спірним у даній справі є право власності на гідротехнічну споруду ставка у с. Михайлівка на території Валківської міської територіальної громади Богодухівського району Харківської області, що знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером :01:000:0208.

Колегія суддів звертає увагу, що Акт приймання-передачі майна у власність ОСОБА_5 від 29.06.2002 року гідроспоруди дамби ставка у с. Михайлівка 1961 року будівництва, що відбулося на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного підприємства серії ХА № 009555, виданого 12.06.2002 року, - не є належним та допустимим документом, який підтверджує право власності спадкодавця ОСОБА_5 на дамбу ставка, яка є гідротехнічною спорудою, оскільки відповідно до чинного на той час п. 1.5 Тимчасового Положення про порядок реєстрації прав власності (затвердженого Наказом МЮ України від 07.02.2002 р. N 7/5, зареєстровано в МЮ України 18 лютого 2002 р. за N 157/6445) обов`язковій реєстрації прав підлягало право власності на нерухоме майно фізичних та юридичних осіб.

Після прийняття рішення реєстратором та внесення запису до Реєстру прав на правовстановлювальних документах робиться відмітка (штамп) про реєстрацію відповідних прав (додаток 7), видається витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, який є невід`ємною частиною правовстановлювального документа та містить: реєстраційний номер нерухомого майна; адресу (місцезнаходження) нерухомого майна; призначення (назву) нерухомого майна; підстави виникнення права власності; особливі позначки реєстратора (дані, у разі їх наявності, про самовільно збудовані, прибудовані чи реконструйовані об`єкти, про накладення арешту, про перебування майна у податковій заставі тощо); відомості про власника (власників); дату видачі витягу про реєстрацію прав власності на нерухоме майно; прізвище, ім`я, по батькові реєстратора; підпис реєстратора; підпис начальника БТІ або уповноваженої ним особи. Зазначений витяг скріплюється печаткою БТІ (п. 3.8 вказаного вище Тимчасового Положення).

Оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна провадиться місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування: з видачею свідоцтва про право власності: фізичним особам та юридичним особам, які в разі ліквідації (реорганізації) підприємства, об`єднання, організації отримали у власність у встановленому законодавством порядку нерухоме майно підприємства, об`єднання, організації, що ліквідовується (п.п. а п. 6.1 вказаного вище Тимчасового Положення).

Тому є безпідставними покликання позивачки у доводах скарги на вищевказаний Акт приймання-передачі майна у власність ОСОБА_5 від 29.06.2002 року гідроспоруди дамби ставка у с. Михайлівка 1961 року будівництва, який не відповідає вказаним вимогам щодо підтвердження права власності на нерухоме майно.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що дамба, як гідротехнічна споруда, за змістом норм ст.ст. 186, 187 ЦК України є частиною головної речі, ставка, а тому на неї поширюються усі застереження щодо неможливості передачі водних об`єктів, які є виключно власністю народу України, у власність фізичним особам при розпаюванні (див. з цього приводу норму ст. 6 Водного Кодексу України в редакції Закону України від 6 червня 1995 року N 213/95-ВР, який був чинний на день складання вищевказаного Акту приймання-передачі майна у власність ОСОБА_5 від 29.06.2002 року.

Покликання на рішення господарського суду Харківської області від 07.11.2006 року про відмову у позові Валківського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Валківської районної державної адміністрації до ПСП «Маяк» про виключення ставка та гідроспоруди з переліку майна протоколу розпаювання у даному аспекті є також безпідставним, оскільки правові висновки суду, на відміну від обставин справи, у розумінні норми ч. 4 ст. 82 ЦПК України не мають преюдиціального значення у даній справі.

Інші доводи скарги висновків суду першої інстанції також не знайшли свого підтвердження у матеріалах справи та висновків суду не спростовують.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кот Тетяни Вікторівни залишити без задоволення.

Рішення Валківського районного суду Харківської області від 19 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складений 10 лютого 2025 року.

Головуючий В.Б.Яцина

Судді Ю.М.Мальований

О.Ю.Тичкова