Провадження № 22-ц/802/218/25 Доповідач: Осіпук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю.,

з участю секретаря судового засідання Савчук О. В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про зобов`язання припинення дій, які порушують режим тиші та правила співволодіння, за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 грудня 2024 року

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що їй на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 , яка розташована на третьому поверсі чотириповерхового будинку, в якій вона проживає. Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_5 проживають у двокімнатній квартирі АДРЕСА_2 , яка розташована на 4-му поверсі над її квартирою.

Позивач зазначала, що вона є особою пенсійного віку, страждає на ряд хронічних захворювань, а тому потребує спокою та тиші у своєму помешканні.

Однак, відповідачі, а особливо їхній малолітній син, допускають вкрай шумне поводження у своїй квартирі. Це виражається у постійному біганні та стрибках дитини по підлозі квартири, що супроводжується гучними вигуками, брязканням металевим посудом, пересовуванням по підлозі з відповідним скрипом важких предметів та постійним надміру голосним з`ясуванням сімейних відносин. На її зауваження відповідачі не реагують, у зв`язку з чим вона зверталася до поліції.

В травні 2024 року вона звернулася до Головного управління держпродспоживслужби у Волинській області для того, аби підпорядкована їм лабораторія провела вимірювання параметрів шуму у належній їй квартирі.

Протоколом № 4/2024 від 24 травня 2024 року встановлено, що параметри максимального рівня шуму у приміщенні спальної кімнати не відповідають вимогам Державних санітарних норм допустимих рівнів шуму в житлових приміщеннях (істотно перевищують їх) внаслідок джерела шуму з квартири АДРЕСА_2 , в якій проживають відповідачі.

Вважає, що відповідачі своєю поведінкою в квартирі, а також нестримуванням свого малолітнього сина від надзвичайно шумних ігор в квартирі порушують Правила користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просила суд зобов`язати відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_5 припинити дії, які порушують режим тиші, та дотримуватися надалі Державних санітарних норм допустимих рівнів шуму в житлових приміщеннях.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 грудня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_3 , ОСОБА_5 припинити дії, які порушують режим тиші та дотримуватися Державних санітарних норм допустимих рівнів шуму в житлових приміщеннях.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

На переконання скаржника, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову, оскільки матеріали справи не містять належних доказів, що джерелом шуму в квартирі позивача є квартира саме відповідачів. Факт звернення позивача в поліцію не містить жодної інформації щодо предмета доказування у цій справі, поліцією не було встановлено порушень прав позивача будь-якою особою, в тому числі і відповідачами. Також вказував, що внутрішні джерела шуму це джерела, розташовані в будинку з приміщеннями з нормованими (передбаченими технічними характеристиками) рівнями звуків та/або звукових тисків, тобто ні відповідачі, ні їх син не підпадають під поняття внутрішніх джерел шуму. Крім того, порушення права має бути реальним, стосуватися індивідуально вираженого права або інтересів. Позивачем не доведено порушення її прав відповідачами, що свідчить про відсутність у даному випадку порушеного права.

Відзиву на апеляційну скаргу позивач та її представник не подавали.

Згідно із частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції належить скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у позові, виходячи з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 , яка розташована на третьому поверсі чотириповерхового будинку, в якій вона проживає. Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_5 проживають у двокімнатній квартирі АДРЕСА_2 , яка розташована на 4-му поверсі над її квартирою.

Згідно з протоколом Волинської регіональної державної лабораторії державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів № 4/2024 від 24 травня 2024 року параметри максимального рівня шуму у приміщенні спальної кімнати квартири АДРЕСА_3 не відповідають вимогам Державних санітарних норм допустимих рівнів шуму в приміщеннях житлових та громадських будинків і на території житлової забудови згідно з Наказом МОЗ України № 463 від 22 лютого 2019 року. Місце проведення: АДРЕСА_4 ; джерело шуму: квартира АДРЕСА_2 . Фактичний рівень звуку в приміщенні спальної кімнати квартири АДРЕСА_3 становить: 20 травня 2024 року - еквівалентний - 39,1 дБА, максимальний 60,9 дБА, допустимий: еквівалентний - 40 дБА, максимальний 55 дБА, 23 травня 2024 року - еквівалентний - 40,1 дБА, максимальний 57,8 дБА, допустимий: еквівалентний - 40 дБА максимальний 55 дБА (а.с.6).

Судом також встановлено, що позивач ОСОБА_1 зверталася до Луцького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області із заявою з приводу неправомірних дій відповідачів (а.с.7).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що відповідачі чинять перешкоди позивачу у користуванні квартирою шляхом перевищення мінімального рівня шуму з квартири відповідачів, що перевищує допустимі значення для приміщень сусідньої квартири позивача.

На думку суду першої інстанції, позивачем доведено факт створення відповідачами шуму у квартирі, зокрема, такий факт підтверджується протоколом проведення вимірювань параметрів шуму. Позивач, яка є особою похилого віку, має ряд хронічних захворювань, на даний час позбавлена можливості в повній мірі користуватися кімнатою, оскільки існують перешкоди з боку відповідачів, які порушують режим тиші та не дотримуються Державних санітарних норм допустимих рівнів шуму в житлових приміщеннях.

Апеляційний суд не погоджується із такими висновками суду, враховуючи наступне.

У ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною 1 ст. 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч. 1 ст. 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст.2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 15 ЦК України, ч.1 ст. 16 ЦК України).

Отже, судовому захисту підлягають лише порушене, невизнане або оспорюване право особи, а також її законний інтерес.

Шум як несприятливий фізичний фактор навколишнього середовища - це будь-який небажаний звук чи сукупність звуків з випадковими розподілами частот і інтенсивності, що сприймається негативно, заважає слуховому сприйняттю корисної інформації, порушує тишу, завдає шкоди здоров`ю людини і знижує її працездатність.

Згідно з ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Правилами користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572 (з наступними змінами), зобов`язано власників та наймачів (орендарів) квартири, житлового приміщення гуртожитку дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері санітарних норм і правил, у тому числі вимог щодо недопущення надмірного шуму.

Заходи захисту населення від шкідливого впливу шуму передбачено також ст. 32 Закону України «Про систему громадського здоров`я».

Згідно з ст. 32 Закону України «Про систему громадського здоров`я» органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації та громадяни при здійсненні будь-яких видів діяльності з метою відвернення і зменшення шкідливого впливу на здоров`я населення шуму, неіонізуючих випромінювань та інших фізичних факторів зобов`язані:

здійснювати відповідні організаційні, господарські, технічні, технологічні, архітектурно-будівельні та інші заходи щодо попередження утворення та зниження шуму до рівнів, установлених санітарними нормами;

забезпечувати під час роботи закладів громадського харчування, торгівлі, побутового обслуговування, розважального та грального бізнесу, культури, при проведенні концертів, дискотек, масових святкових і розважальних заходів тощо рівні звучання звуковідтворювальної апаратури та музичних інструментів у приміщеннях і на відкритих площадках, а також рівні шуму в прилеглих до них жилих і громадських будівлях, що не перевищують рівнів, установлених санітарними нормами;

вживати заходів щодо недопущення впродовж доби перевищень рівнів шуму, встановлених санітарними нормами, в таких приміщеннях і на таких територіях (захищені об`єкти):

1. жилих будинків і прибудинкових територіях;

2. лікувальних, санаторно-курортних закладів, будинків-інтернатів, закладів освіти, культури;

3. готелів і гуртожитків;

4. розташованих у межах населених пунктів закладів громадського харчування, торгівлі, побутового обслуговування, розважального та грального бізнесу;

5. інших будівель і споруд, у яких постійно чи тимчасово перебувають люди;

6. парків, скверів, зон відпочинку, розташованих на території мікрорайонів і груп житлових будинків.

Органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування в межах повноважень, встановлених законом, забезпечують контроль за додержанням керівниками та посадовими особами підприємств, установ, організацій усіх форм власності, а також громадянами санітарного та екологічного законодавства, правил додержання тиші в населених пунктах і громадських місцях, інших нормативно-правових актів у сфері захисту населення від шкідливого впливу шуму, неіонізуючих випромінювань та інших фізичних факторів.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 зазначала про те, що відповідачі своєю поведінкою в квартирі, а також нестримуванням свого малолітнього сина від надзвичайно шумних ігор у квартирі, порушують режим тиші в її помешканні. Шумне поводження відповідачів у квартирі супроводжується біганням та стрибками дитини по підлозі, брязканням металевим посудом, пересуванням по підлозі важких предметів та гучним з`ясуванням відповідачами стосунків.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтями 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

У справі, яка переглядається, апеляційним судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 на доведення факту, як вона зазначає у позовній заяві, вкрай шумного поводження відповідачами у своїй квартирі (порушення режиму тиші), долучила до позовної заяви протокол Волинської регіональної державної лабораторії державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів № 4/2024 від 24 травня 2024 року, яким було встановлено, що параметри максимального рівня шуму у приміщенні спальної кімнати квартири АДРЕСА_3 не відповідають вимогам Державних санітарних норм допустимих рівнів шуму в приміщеннях житлових та громадських будинків і на території житлової забудови згідно Наказу МОЗ України № 463 від 22 лютого 2019 року. Однак, зазначений протокол не містить відомостей, за який період рівень шуму був максимальний та тривалість максимального рівня шуму, оскільки рівень шуму - це не одноразовий випадок, яким, зокрема, не може бути падіння будь-якого предмету чи інші непостійні звуки в будь-якій квартирі, будинку. Зазначений протокол не містить відомостей, що зафіксовані у ньому 20 та 23 травня 2024 року шуми у приміщенні спальної кімнати квартири АДРЕСА_3 спричинені саме діями мешканців, які проживають у квартирі АДРЕСА_2 . У протоколі зазначено лише джерело шуму - квартира АДРЕСА_2 . При цьому з протоколу не вбачається, що на час проведення замірів у квартирі АДРЕСА_2 хтось перебував та відповідно вчиняв дії, що спричиняють шум. Проведення замірів здійснено без присутності будь-яких свідків, голови чи представника ОСББ, або ж представників поліції, або ж із здійсненням відеофіксації місця здійснення замірів шуму. З протоколом відповідачі також не були ознайомлені. Позивач 20 та 23 травня 2024 року, тобто у дні коли проводилися відповідні заміри шумів, не зверталася ні в поліцію, ні до відповідачів з приводу шумного поводження будь-яких осіб. Крім того, інформація, яка міститься в зазначеному протоколі не підтверджує, що відповідачі проживаючи в своїй квартирі, перевищують допустимі рівні шуму.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_1 ствердила, що в момент проведення зазначених замірів у квартирі відповідачів чула шум, який створювався внаслідок ігор дитини ОСОБА_6 .

З пояснень відповідача ОСОБА_3 апеляційним судом встановлено, що її малолітній син відвідує дошкільний навчальний заклад, а вона та відповідач ОСОБА_5 працюють на умовах повного робочого дня та фізично не мають часу на вчинення дій, про які стверджує позивач у позовній заяві. Зазначала, що звичайні ігри дитини в квартирі не порушують прав позивача, оскільки дитина рухлива та потребує розвитку, в тому числі і за допомогою різних ігор.

Як уже було встановлено, ОСОБА_1 13 травня 2024 року зверталася до Луцького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області із заявою з приводу неправомірних дій відповідачів. Водночас, як встановлено апеляційним судом, відповідачі з приводу фактів, зазначених у зверненні позивача, до будь-якої відповідальності не притягувалися.

Разом із тим, позивачем суду не надано жодних доказів, зокрема і медичних, шкідливого впливу на її здоров`я та самопочуття, спричиненого внаслідок впливу перевищеного рівня шуму, що завдано діями відповідачів.

На думку колегії суддів, встановлені у цій справі вищенаведені обставини спростовують доводи позивача щодо порушення відповідачами постійного, як зазначає позивач, шумного їх поводження та порушення режиму тиші. Позивачем також не доведено, що відповідачі здійснюють будь-які види діяльності, що створюють надмірний шум, а рухливі ігри дитини, які виражаються у біганні та стрибках по підлозі квартири, що супроводжується гучними вигуками, що не є постійним у силу того, що дитина відвідує дошкільний навчальний заклад, не свідчать про систематичне та постійне порушення рівня шуму у квартирі позивача та не порушує будь-яких її прав та правил співжиття.

Отже, наведені у позовній заяві обставини позивачем ОСОБА_1 , всупереч ст. 81 ЦПК України, не доведені, що свідчить про відсутність порушеного права та є підставою для відмови у пред`явленому нею позові.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення суду з порушенням норм процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, а тому з підстав, передбачених ч. 1 ст. 376 ЦПК України, його належить скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у позові ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 грудня 2024 року в цій справі скасувати.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про зобов`язання припинення дій, які порушують режим тиші та правила співволодіння, відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя

Судді