441/5/25 2/441/336/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

11.02.2025 Городоцький районний суд Львівської області в складі:

головуючого - Ференц О.І.,

за участю секретаря судових засідань - Пеленської Х.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Городок Львівської області за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Великолюбінської селищної ради Львівського району Львівської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - Головне управління держгеокадастру у Львівській області, Львівська районна державна адміністрація, про визнання недійсним та скасування розпорядження, Державного акту, реєстрації права власності та визнання права на земельну частку (пай) іжитловий будинок в порядку спадкування

В С Т А Н О В И В:

02.01.2025 представник позивачки звернулася до суду із позовом до Великолюбінської селищної ради Львівського району Львівської області про визнання за ОСОБА_2 права власності на житловий будинок з господарськими та надвірними спорудами на АДРЕСА_1 та права на земельну частку (пай) площею 1.07 умовних кадастрових га, що належало ОСОБА_3 на підставі Сертифікату серії ЛВ № 145917 від 20.05.1997, що зареєстрований в книзі записів Сертифікатів за № 3391, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 . Позов мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати - ОСОБА_3 , яка до дня смерті проживала і була зареєстрована на АДРЕСА_1 . За життя ОСОБА_3 розпорядилась своїм майном, зокрема, склала заповіт, що посвідчений 09.08.1993 головою виконкому Завидовицької сільської ради Городоцького району Львівської області, яким заповіла своїй дочці - ОСОБА_4 , житловий будинок в с Залужани. Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на майно - житловий будинок з господарськими та надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 1,3885 га., що належала їй на підставі Державного акту серії І-ЛВ № 085802, виданого 15.01.2002 на підставі розпорядження голови Городоцької РДА № 9 від 11.01.2002 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів за № 1067. Позивачка звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 , на яку 17.10.2024 отримала відповідь про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючого документу на житловий будинок, а також через те, що Державний акт на право власності на землю було видано після смерті спадкодавця у 2002 році.

Зазначала, що оскільки розпорядження голови Городоцької РДА № 9 від 11.01.2002, на підставі якого і був виданий ОСОБА_3 . Державний акт на право приватної власності на землю, був виданий після смерті спадкодавця, такий слід визнати недійсними та скасувати на підставі ст. 126, 182, 210 ЦК України. Оскільки ОСОБА_3 за життя була внесена до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай), і отримала Сертифікат серії ЛВ № 145917 від 20.05.1997, що зареєстрований в книзі записів Сертифікатів за № 3391, таке її право не може бути звужене видачею Державного акту на право приватної власності на землю після її смерті. А відтак належне ОСОБА_3 на час смерті право на земельну частку (пай) площею 1.07 умовних кадастрових гектари увійшло в склад її спадкового майна.

З технічного паспорта на житловий будинок АДРЕСА_1 вбачається, що будинок 1960 року забудови. Статус будинковолодіння «колгоспний двір». Згідно витягів з погосподарських книг станом на 15.04.1991 в цьому будинку проживали і були зареєстровані ОСОБА_3 - мама позивачки, та позивачка. Відтак саме позивачка є останнім членом колгоспного двору.

Просила суд визнати за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами на АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати недійсними розпорядження голови Городоцької РДА № 9 від 11.01.2002 в частині передачі у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 1.3885 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ЛВ № 085802, виданий 15.01.2002 на ім`я ОСОБА_3 на підставі розпорядження голови Городоцької РДА № 9 від 11.01.2002 та зареєстрований в Книзі записів державних актів за № 1067, скасувавши в Поземельній книзі запис про державну реєстрацію права власності, а також визнати за позивачкою право на земельну частку (пай) площею 1.07 умовних кадастрових га, що належало ОСОБА_3 на підставі Сертифікату серії ЛВ № 145917 від 20.05.1997, що зареєстрований в книзі записів Сертифікатів за № 3391, в порядку спадкування за законом першої черги після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В позасудовий порядок позивачка позбавлена можливості оформити спадщину, а тому звернулась із цим позовом до суду, просила такий задоволити.

Представник позивача та позивачка в судове засідання не з`явились, від представника надійшла письмова заява про розгляд справи у їх відсутності, позов підтримують у повному обсязі та просять його задоволити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, відзиву на позов не надав, причини неявки суду не повідомив.

Представники третіх осіб в судове засідання не з`явилися.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Проаналізувавши підстави позовної заяви, оглянувши та оцінивши матеріали справи, дослідивши зібрані у справі докази, суд вважає, що позов слід задоволити з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є дочкою ОСОБА_3 (а.с. 12-13).

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Завидовичі Городоцького району Львівської області (а.с.14). Згідно довідки виконавчого комітету Великолюбінської селищної ради № 243 від 20.11.2024 ОСОБА_3 до дня смерті проживала та була зареєстрована на АДРЕСА_1 з дочкою ОСОБА_4 (а.с. 17).

За життя ОСОБА_3 склала заповіт, що посвідчений 09.08.1993 головою виконкому Завидовицької сільської ради Городоцького району Львівської області Заразівським Н. і зареєстрований в реєстрі за № 17, яким заповіла своїй дочці ОСОБА_4 належний їй житловий будинок в с Залужани з приналежними до нього будівлями і спорудами (а.с. 15).

Згідно даних технічного паспорта на житловий будинок на АДРЕСА_1 від 23.07.2024 він збудований у 1960 році, складається із двох кімнат та кухні, загальна площа 57,7 м?, житлова 32,1 м?, при будинку є сарай, вбиральня, погріб, криниця, будинковолодіння огороджене (а.с.18-27).

Із копій погосподарських книг за 1986-1995 роки вбачається, що житловий будинок на АДРЕСА_1 мав статус «колгоспного двору», головою двору була ОСОБА_3 (померла 1999), членами колгоспного двору були дочки ОСОБА_6 (вибула у 1987), ОСОБА_7 (вибула у 1988) та ОСОБА_8 (вибула у 1990) (а.с.39-40).

З довідки виконавчого комітету Великолюбінської селищної ради № 245 від 22.11.2024 вбачається, що за господарством на АДРЕСА_1 числиться земельна ділянка загальною площею 0,70 га (а.с. 28).

Довідкою Самбірського МБТІ № 2031 від 26.08.2024 підтверджується, що право власності на будинковолодіння на АДРЕСА_1 не зареєстровано (а.с.16).

Як убачається із копії Витягу з Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) на території Львівського району (колишня Завидовицька сільська рада) Львівської області б/н, ОСОБА_3 на підставі сертифікату серії ЛВ № 145917 від 20.05.1997 належало право на земельну частку (пай) розміром 1,07 у.к.га на території Завидовицької сільської ради (а.с.38).

15.01.2002 на ім`я ОСОБА_3 було видано Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ЛВ № 085802, згідно з яким ОСОБА_3 передано у приватну власність земельну ділянку площею 1.3885 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Завидовицької сільської ради. Вказаний акт було видано на підставі розпорядження голови Городоцької райдержадміністрації № 9 від 11.01.2002 (а.с. 29).

Позивачка звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері - ОСОБА_3 , нотаріусом було заведено спадкову справу № 195/2024, однак постановою № 657/02-31 від 17.10.2024 їй відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки на житловий будинок на АДРЕСА_1 відсутній правовстановлюючий документ, листом № 658/01-16 від 17.10.2024 ОСОБА_1 повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку площею 1,3885 га., що розташована на території Завидовицької сільської ради, оскільки Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ЛВ № 085802 було видано після смерті спадкодавця у 2002 році(а.с. 36-37, 51-67).

В ч.1 ст.3 ЦПК України закріплено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Як роз`яснено у п.1 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК в редакції 2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати, застосовується чинне на той час законодавства, зокрема, відповідні правила ЦК 1963, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Згідно ст. 529, 549 ЦК України в редакції 1963 спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

У відповідності до ч.2 ст.9 Закону СРСР «Про власність в СРСР», який набрав чинності 01.07.1990, майно селянського господарства належить його членам на праві загальної спільної власності, якщо інше не передбачено законодавчими актами союзної і автономної республіки.

Пунктом 4 Постанови Верховної Ради УРСР від 26.03.1991 № 885-12 «Про введення в дію Закону Української РСР «Про власність» (що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що правила, які містяться в Законі УРСР «Про власність» і були передбачені Законом СРСР «Про власність СРСР», застосовуються з дня введення в дію Закону СРСР, тобто з 1 липня 1990.

Як роз`яснив Пленум ВСУ в п. 6 постанови від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (з наступними змінами) положення статей 17, 18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Розмір частки члена двору визначається виходячи із рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних у відповідності до ст.123 ЦК УРСР. Згідно зі ст. 4 Постанови Верховної Ради України "Про введення в дію Закону "Про власність" загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990.

Як видно із матеріалів справи, ОСОБА_3 була останнім членом колгоспного двору, яка не втратила частку в майні цього двору.

Відповідно до ст.16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

Згідно ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За правилами ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що житловий будинок на АДРЕСА_1 належав колгоспному двору, останнім членом якого, який не втратив право на частку у його майні, була мати позивачки ОСОБА_3 , позивачка є єдиним спадкоємцем за заповітом спірного житлового будинку, відтак за нею слід визнати право власності на такий в порядку спадкування за заповітом після смерті матері.

За п.2 Указу Президента України від 08.08.1995р. № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Статтею 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни-спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай).

Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.2 цього ж Закону основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Оскільки матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_3 належало право на землю (середню земельну частку) площею 1.07 гектари без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, яка знаходиться на території Завидовицької сільської ради, що підтверджується Витягом з Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), сертифікат серії ЛВ № 145917 від 20.05.1997, який зареєстровано в Книзі записів сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) за № 3391, таке право увійшло до складу її спадкового майна.

Відповідно до ч.4 ст.25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Оскільки розпорядження голови Городоцької РДА № 9 від 11.01.2002 та Державний акт на право приватної власності на землю, який був виданий на підставі вищевказаного розпорядження, були видані після смерті ОСОБА_3 , а саме у 2002 році, такі слід визнати недійсними та скасувати.

Враховуючи те, що позивач ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем за законом іншого, не охопленого заповітом, майна ОСОБА_3 , лише позивач прийняла спадщину після смерті матері, що підтверджується даними спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3 , позивачка звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак через те, що Державний акт на право власності на землю було видано після смерті спадкодавця у 2002 роціїй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, суд доходить висновку про необхідність задоволення позову також і в частині визнання за нею права на землю (середню земельну частку) площею 1.07 гектара без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, яка знаходиться на території Завидовицької сільської ради, що підтверджується Витягом з Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), сертифікат серії ЛВ № 145917 від 20.05.1997, який зареєстровано в Книзі записів сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) за № 3391.

За клопотанням позивачки судові витрати слід залишити за нею.

На підставі ст.373, 392 ЦК України, ст.529, 548-549 ЦК України в ред.1963р., керуючись ст. 5, 10, 12, 18, 141, 258, 263-265, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті матері - ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами на АДРЕСА_1 .

Визнати недійсним та скасувати розпорядження голови Городоцької районної державної адміністрації № 9 від 11.01.2002 в частині передачі у власність ОСОБА_3 земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Визнати недійсними та скасувати Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ЛВ № 085802 від 15.01.2002 про передачу у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 1.3885 га на території Завидовицької сільської ради Городоцького району для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1067, скасувавши запис про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , право на земельну частку (пай) розміром 1.07 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що належало ОСОБА_3 на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛВ № 145917, виданого 20.05.1997 і зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 3391.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду.

Головуючий Ференц О.І.