КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 367/6717/23
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/3709/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання Гладкої І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Глотова Юрія Олександровича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 09 вересня 2024 року у складі судді Мерзлого Л.В.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,-

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2023 року ОСОБА_2 звернувся у суд із позовом до ОСОБА_1 , у якому просив: стягнути ОСОБА_1 на свою користь у національній валюті України за офіційним курсом НБУ на момент здійснення платежу суму заборгованості згідно договору позики грошей від 11 вересня 2018 року еквівалентну 4 500 доларів США, неустойку за несвоєчасне виконання зобов`язання згідно договору позики грошей від 11 вересня 2018 року еквівалентну 16 425 доларів США, 3% річних від суми основної заборгованості за прострочення виконання грошового зобов`язання згідно договору позики грошей від 11 вересня 2018 року еквівалентну 398,71 доларів США. Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 8 403 грн 60 коп та витрати на правову допомогу в розмірі 12 000 грн.

Позов обґрунтовано тим, що 11 вересня 2018 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики грошей, посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Матвієць Н.П. з реєстраційним номером №1737.

Згідно пункту 1 умов договору позикодавець надав позичальникові у власність грошові кошти у розмірі 126 903 грн 10 коп, що за курсом НБУ на час укладення договору є еквівалентом 4 500 доларів США. Вказані грошові кошти позичальник зобов`язувався повернути у строк до 12 березня 2019 року (включно). Однак, станом на 12 березня 2019 року та в подальший період, вказані кошти відповідачем не повернуті ані повністю, ані частково. Вказані дії відповідача є незаконними, порушують умови договору та права й законні інтереси позивача.

Таким чином, вказує про те, що заборгованість за вказаним договором повинна бути повернута позивачу в судовому порядку. Відповідно до розрахунків позивача, вказана грошова заборгованість, складається з: основної заборгованості грошових коштів відповідно до умов договору, які були надані позичальникові, що становить 4 500 доларів США; неустойки за несвоєчасне виконання зобов?язання відповідно до п. 6 Договору, згідно якого позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцеві неустойку у розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення, що становить 16 425 доларів США; компенсації за порушення грошового зобов?язання у вигляді 3% річних від суми заборгованості починаючи з 13 березня 2019 року, що складає 398,71 доларів США.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 09 вересня 2024 року позов ОСОБА_2 задоволено. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі адвокат Глотов Ю.О. в інтересах ОСОБА_1 ,просить скасувати рішення Ірпінського міського суду Київської області від 09 вересня 2024 року в частині стягненнянеустойки за несвоєчасне виконання зобов`язання та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовної вимоги в частині стягнення неустойки; скасувати рішення в частині стягнення судових витрат на правову допомогу в сумі 12 000 грн та ухвалити нове судове рішення, яким зменшити їх розмір.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що оскаржуване рішення не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, є незаконним і необґрунтованим.

Вказує, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доказів наведених у відзиві на позовну заяву від 19 липня 2024 року.

Посилається на те, що строк позовної давності для стягнення неустойки визначений ст. 258 ЦК України повинен був закінчитись 13 березня 2020 року.

Звертає увагу суду, що відповідні зміни в ЦК України щодо карантину на які посилається позивач як на підставу для продовження строку спеціальної позовної давності з`явились вже після спливу строку передбаченого ст. 258 ЦК України за договором позики грошей від 11 вересня 2018 року.

Вказано, що позовна заява подана позивачем лише 25 серпня 2023 року, а отже вимога позивача про стягнення неустойки не підлягала задоволенню через сплив позовної давності (строк закінчився 13 березня 2020 року, а підстава для продовження строків визначених, зокрема, ст. 258 ЦК України як карантин, з`явилась з 02 квітня 2020 року) про застосування якої було заявлено стороною у спорі до винесення судом рішення, що є підставою для відмови у позові в частині стягнення неустойки.

Щодо витрат на правову скаржник вважає, що заявлена сума витрат на правову допомогу в розмірі 12 000 грн є неспівмірною зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Шевчук Д.В. в інтересах ОСОБА_2 , просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Ірпінського міського суду Київської області від 09 вересня 2024 року залишити без змін. Стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмір 6 000 грн.

Зазначає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

В судовому засіданні адвокат Глотов Ю.О. в інтересах ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу задовольнити, адвокат Черкасов Д.О. в інтересах ОСОБА_2 просив залишити без задоволення апеляційну скаргу.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду оскаржується лише в задоволеній частині про стягнення неустойки за несвоєчасне виконання зобов`язання та витрат на правничу допомогу, а тому в іншій частині не переглядається.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвалене по справі рішення в оскаржуваній частині не відповідає.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є зокрема, змагальність сторін, диспозитивність, пропорційність, розумність строків розгляду справи судом, неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (стаття 598 ЦК України).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Зі справи убачається, що 11 вересня 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір позики грошей, посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Матвієць Н.П. з реєстраційним номером № 1737 (а.с. 18).

Згідно пункту 1 умов договору позикодавець надав позичальникові у власність грошові кошти у розмірі 126 903 грн 10 коп, що за курсом НБУ на час укладення договору є еквівалентом 45 00 доларів США.

Вказані грошові кошти ОСОБА_1 зобов`язувався повернути у строк до 12березня 2019 року (включно).

Ухвалюючи рішення про стягнення неустойки, в сумі 16 425 доларів США за період з 13 березня 2019 року по 11 березня 2020 року, суд першої інстанції вважав, що вказана сума обраховувалася до введення в Україні карантину та воєнного стану.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками районного суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України).

Згідно з ч. 3. ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У постанові Верховного Суду від 10 серпня 2022 року у справі № 754/16771/17 (провадження № 61-12636св21) вказано, що "у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) зазначено, що статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18)".

Звертаючись у серпні 2023 року до суду з указаним позовом, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 неустойку за період з 13 березня 2019 року по 11 березня 2020 року.

Відповідно до умов договору позики 11 вересня 2018 року ОСОБА_1 взяв у борг у ОСОБА_2 4 500 доларів США, які зобов`язалася повернути до 12 березня 2019 року (включно).

Отже, умовами укладеного між сторонами договору позики строк його виконання визначено 12 березня 2019 року, а тому нарахування обумовленої в договорі неустойки припиняється після спливу визначеного цим договором строку виконання зобов`язання.

За таких обставин відсутні правові підстави для задоволення позовної вимоги в частині стягнення з відповідача неустойки за невиконання умов договору позики, що нарахована позивачем після настання строку платежу (повернення позики).

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 10 серпня 2022 у справі № 754/1677/17, у постанові від 02 серпня 2023 у справі № 758/13264/19.

Згідно положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Між тим, суд першої інстанції в порушення вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України під час вирішення спору не врахував висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду у подібних правовідносинах.

Відповідно до приписів ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, дана норма покладає на суд прямий обов`язок вирішити справу у відповідності із приписами норм матеріального права незалежно від доводів апеляційної скарги.

З урахуванням меж апеляційного перегляду справи та необхідності врахування висновку касаційного суду щодо застосування норм права, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині постановлено з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги й скасування рішення суду в частині стягнення неустойки з ухваленням по справі в цій частині нового судового рішення про відмову ОСОБА_2 у задоволенні позову.

Крім того, підлягає також зміні рішення суду в частині понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та судового збору з урахуванням відмови в частині позовних вимог.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Частиною 1 зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 вказаної статті якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд має керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 при подачі позову поніс витрати на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 12 000 грн, які заявлені до стягнення при розподілі судом судових витрат та підтверджені відповідними доказами.

При подачі позову позивачем заявлено до стягнення з відповідача загальну суму 21 323, 71 доларів США.

Позовні вимоги позивача задоволено частково на загальну суму 4 898, 71 доларів США.

Таким чином на користь позивача з відповідача підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 640 грн (4 898,71 (задоволені позовні вимоги) х 100 % (заявлені позовні вимоги) = 22 % (процент задоволених позовних вимог), 12 000 грн (загальні судові витрати) х 22 % : 100 % = 2 640 грн).

З урахуванням пропорційності задоволених вимог підлягає зменшенню й судовий збір, що підлягав стягненню з відповідача на користь позивача.

Оскільки судом задоволено частково позовні вимоги (7 797,78 * 22%) =1 715 грн 51 коп та відповідно судовий збір за подання апеляційної скарги становить (11 696,67 *22 %) = 2 573 грн 26 коп, а тому разом судовий збір складає 4 288 грн 77 коп.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Глотова Юрія Олександровича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 09 вересня 2024 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення неустойки скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в позові.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 09 вересня 2024 року в частині вирішення судових витрат змінити, а саме стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) судовий збір в розмірі 4 288 грн 77 коп, а також витрати на правову допомогу в розмірі 2 640 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 07 лютого 2025 року.

Суддя-доповідач:

Судді: