Справа № 644/ 3921 /24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

06 лютого 2025 року м. Харків

Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Сітало А.К.,

за участю секретаря Трач М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Орджонікідзевського районного суду м. Харкова, в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та відшкодування моральної шкоди спричиненої кримінальним правопорушенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулися до суду з позовною заявою в якій просять: 1) стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в якості відшкодування спричиненої кримінальним правопорушенням моральної шкоди 30000,00 грн.; 2) стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в якості відшкодування спричиненої кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди у розмірі 26516,67 грн.; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в якості відшкодування спричиненої кримінальним правопорушенням моральної шкоди 15000,00 грн.

Ціна позову визначена позивачами в загальному розмірі 71516,67 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 22.12.2022 р. ОСОБА_1 разом зі своєю дружиною ОСОБА_2 знаходився в магазині «АТБ-маркет» за адресою: АДРЕСА_1 де покупав продукти. Відповідач ОСОБА_3 знаходячись разом зі своїм товаришем в магазині у нетверезому стані, в присутності ОСОБА_2 почав штучно створювати конфліктну ситуацію, ображав його та дружину нецензурною лайкою, агресивно поводив себе, кидався у бійку, принижував їх спочатку вербально, а потім знімаючи усе на свій телефон. Підійшов до них на близьку відстань, дочекався поки ОСОБА_1 відвернеться, наніс йому удар кулаком з обличчя.

Після цього, ОСОБА_1 відібрав телефон у ОСОБА_3 , віддав його у руки ОСОБА_2 , щоб надалі передати телефон представникам поліції. Позивачі покликали охорону та викликали поліцію. Коли охорона встала між ними, ОСОБА_3 завдав ще один удар ОСОБА_1 .

Своїми діями ОСОБА_3 спричинив ОСОБА_1 тілесні ушкодження у вигляді синця на обличчі та садна на правій руці, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 09/8-С/2023 відносяться до легких тілесних ушкоджень.

За даним фактом, відділом поліції № 1 ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області 04.01.2023 року були внесені відомості Єдиного реєстру досудових розслідувань за 0000002 за ч. 1 ст. 125 КК України.

Позивач ОСОБА_1 у вказаному кримінальному провадженні визнаний потерпілим, оскільки внаслідок злочинних дій ОСОБА_3 йому було завдано тілесних ушкоджень.

Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 06.02.2023 року по справі 644/433/23, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 13.03.2023 року по справі № 644/ 237/23, ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП, за фактом хуліганський дій, які мали місце 22.12.2022 року в магазині «АТБ» за адресою: АДРЕСА_1 , за те, що він висловлювався нецензурною лайкою та кидався в бійку до ОСОБА_2 , чим скоїв дрібне хуліганство.

Позивачі вважають, що діями відповідача їм спричинена матеріальна та моральна шкода, яка в добровільному порядку відповідачем не відшкодована.

Ухвалою суду від 08.08.2024 року відкрито провадження та призначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Вказаною ухвалою визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову.

Відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Оскільки ухвала суду про відкриття провадження у справі направлялась відповідачу на відому адресу місця його проживання і повернулась до суду неврученою, суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі та встановлення строку для подання відзиву.

Крім того, інформація про час та дату судового розгляду справи також розміщена на сайті Орджонікідзевського районного суду м. Харкова, що дозволяє відповідачу самостійно її переглянути.

Відповідно до ч.1, п.п.1,2 ч.3 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку, що підтверджується матеріалами справи. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідачем у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подавався.

Позивачі надали суду заяви з проханням проводити розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги просили задовольнити у повному обсязі.

Відповідно до вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за наявними у справі матеріалами, у зв`язку з відсутністю клопотання сторін про інше, відповідно до положень ст. ст. 274-279 ЦПК України.

Суд приходить до висновку про наявність підстав для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Пунктом третім частини другої статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно пунктів 8-9 частини 2 статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до статей 12, 76, 77 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 22.12.2022 року приблизно о 19-50 год., ОСОБА_3 знаходячись в магазині «АТБ-маркет» за адресою: АДРЕСА_1 , на ґрунті словесного конфлікту з ОСОБА_1 , маючи раптово виниклий умисел направлений на протиправне заподіяння тілесних ушкоджень, наніс один удар правою рукою в область між підборіддям та переніссям праворуч, після чого ОСОБА_1 , щоб зупинити ОСОБА_3 взяв його за зап`ястя, на що останній подряпав потерпілому праву руку.

В результаті своїх дій ОСОБА_3 спричинив ОСОБА_1 згідно висновку судово-медичної експертизи № 09/8-С/2023 від 10.01.2023 року, тілесні ушкодження у вигляді синця на обличчі, які утворилися від дії тупих твердих предметів та садна на правій руці, які виникли від дії тупих твердих предметів за механізмом тертя ковзання, які за ступенем тяжкості викликали незначні, скороминущі наслідки, тривалість яких не перевищує 6-ти діб та за цією ознакою відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 06.02.2023 року по справі 644/433/23, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. Вирок набрав законної сили 09.03.2023 року.

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 13.03.2023 року по справі № 644/ 237/23, ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП, за фактом хуліганський дій, які мали місце 22.12.2022 року в магазині «АТБ» за адресою: АДРЕСА_1 , за те, що він висловлювався нецензурною лайкою та кидався в бійку до ОСОБА_2 , чим скоїв дрібне хуліганство.

Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Загальні підстави відповідальності за завдану шкоду передбачені статтею 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Частиною першою статті 1177 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно - курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Зі змісту цієї норми вбачається, що шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, складається з втраченого заробітку (доходу), додаткових витрат, викликаних необхідністю посиленого харчування, санаторно - курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Тобто будь-які витрати, які стягуються на користь потерпілого на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язані з лікуванням та заходами, спрямованими на відновлення здоров`я.

Специфіка шкоди, яка завдана здоров`ю, полягає також і в тому, що вона не може бути відшкодована в натурі та оцінена в грошовому еквіваленті. Саме тому об`єктом відшкодування буде не зазначена шкода, а лише майнові втрати, що зазнала фізична особа, внаслідок завдання цієї шкоди. До таких втрат законодавець відносить: а) заробіток (дохід), втрачений потерпілим внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності; б) додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Однак цей перелік є орієнтовним і у випадку, коли потерпілий має ще й інші втрати, які пов`язані з відповідним ушкодженням здоров`я, то він має право вимагати і їх відшкодування.

Відповідне тлумачення викладено у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 311/2467/16-ц, провадження № 61-30575св18.

При цьому, пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що розмір витрат на ліки, лікування, протезування (крім протезів із дорогоцінних металів), предмети догляду за потерпілим визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість.

Відповідно до п. 4 вказаної Постанови, шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

3 огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

Чеками, які долучені до позову, підтверджується придбання позивачем ОСОБА_1 ліків та витрати на лабораторні дослідження на загальну суму 26516,67 грн.

Доказів того, що відповідачем в добровільному порядку відшкодовані завдані позивачу збитки, матеріали справи не містять, у зв`язку з чим вказані витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Щодо відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частиною другої вказаної статті передбачено, що моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частиною 4 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів (частина перша статті 1168 ЦК України).

У пунктах 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Тобто, суд повинен з`ясувати усі доводи позивачів щодо обґрунтування ними, як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

У рішенні від 12 липня 2007 року у справі «Stankov v. Bulgaria» Європейський суд з прав людини зазначив, що оцінка моральної шкоди, за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом.

Чинне законодавство не містить методики чи способів обчислення моральної шкоди, та при оцінці розміру відшкодування моральної шкоди необхідно враховувати, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю та спокою особи, а будь-яка компенсація моральної школи не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.

В позовній заяві міститься вимога про стягнення з відповідача моральної шкоди на користь ОСОБА_1 у розмірі 30000,00 грн., яка виразилась у душевних стражданнях внаслідок отримання тілесних ушкоджень в результаті неправомірних дій ОСОБА_3 , які відбулися 22 грудня 2022 року та моральної шкоди на користь ОСОБА_2 у розмірі 15000,00 грн.

В обґрунтування спричиненої моральної шкоди ОСОБА_1 зазначено, що ОСОБА_3 ображав його нецензурною лайкою у магазині на очах у десятків людей, в присутності дружини наніс удар по обличчю. Також в присутності свідків відповідач погрожував йому та його дружині ОСОБА_2 подальшою розправою, незважаючи на те, що все проходило під наглядом камер, аудіозаписом та при свідках. Усе проходило у цинічній, хамській манері, з відчуттям безкарності за свої вчинки. Відповідач після скоєного жодного разу не вибачився, а ні перед ним, а ні перед його дружиною.

В обґрунтування спричиненої моральної шкоди ОСОБА_2 зазначено, що їй завдана моральна шкода внаслідок нічим не спровокованих, агресивних хуліганських дій ОСОБА_3 , які були скоєні публічно з явною неповагою до неї з чоловіком та до суспільства в присутності багатої кількості пересічних громадян. ОСОБА_3 наніс тілесні ушкодження її чоловіку, намагався утворити сутичку з нею, висловлювався на їх адресу нецензурною лайкою та погрожував їй та її чоловіку розправою, а також погрожував втратою нею робочого місця, звинувачуючи її у спробі крадіжки його телефону.

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 13.03.2023 року по справі № 644/ 237/23, ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП, за фактом хуліганський дій, які мали місце 22.12.2022 року в магазині «АТБ» за адресою: АДРЕСА_1 , за те, що він висловлювався нецензурною лайкою та кидався в бійку до ОСОБА_2 , чим скоїв дрібне хуліганство.

Під час судового розгляду встановлена наявність завданої моральної шкоди позивачам, яка полягала у моральних стражданнях у зв`язку із завданням позивачу ОСОБА_1 легких тілесних ушкоджень внаслідок протиправних дій відповідача, які супроводжувались перенесенням фізичного болю, та емоційним стресом, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням ОСОБА_3 та вини останнього в її заподіянні, а тому суд приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для відшкодування позивачам заданої діями відповідача моральної шкоди.

Що стосується розміру відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Згідно роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.

Згідно ч. 1 ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Так, виходячи з принципу справедливості та розумності, факту завдання позивачу ОСОБА_1 саме легких тілесних ушкоджень, та обґрунтування в ході розгляду справи обсягу перенесених ним моральних страждань, враховуючи ступінь вини відповідача, характер та обсяг душевних страждань позивача, поведінку відповідача та тривалість завданої позивачу моральної шкоди, суд вважає, що визначена позивачем моральна шкода у розмірі 30000,00 грн. є завищеною.

Оскільки розмір моральної шкоди залежить від характеру вчиненого правопорушення, його тяжкості та наслідків, то визначення розміру такої шкоди повинно бути співмірним з вчиненим діянням.

Виходячи з ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, які спричинені позивачу ОСОБА_1 (легкі тілесні ушкодження, що спричинили незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів), необхідності лікування, характеру ушкоджень та їх наслідків, завдання позивачу додаткових незручностей, тривалості вимушених змін в організації його життя, суд за своїм внутрішнім переконання, вважає, що достатнім способом відновлення прав позивача ОСОБА_1 буде відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн., що піддягає стягненню з відповідача.

Розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача ОСОБА_2 , суд за своїм внутрішнім переконанням, враховуючи характер та обсяг душевних страждань позивача та тривалість завданої позивачу моральної шкоди, вважає, що достатнім способом відновлення прав позивача ОСОБА_2 , буде відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн., що піддягає стягненню з відповідача.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача ОСОБА_1 матеріальну шкоду завдану кримінальним правопорушенням у розмірі 26516,67 грн., а також моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн. На користь позивача ОСОБА_2 , з відповідача підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 5000,00 грн.

Розподіл судових витрат, суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

На підставі п. п. 2, 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи; та позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, звільнені від сплати судового збору під час розгляду справи.

Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь держави необхідно стягнути судові витрати у розмірі 1211,20 грн., який визначений Законом України «Про Державний бюджет на 2024 рік» на 1-ше січня календарного року, в якому подано позовну заяву.

Керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 82, 95, 133, 141, 247, 258-259, 263-265, 280-282 ЦПК України, ст. ст. 22, 23, 1166, 1187, 1191, 1192 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та відшкодування моральної шкоди спричиненої кримінальним правопорушенням задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) матеріальну шкоду у розмірі 26516,67 грн. та 10000,00 грн. в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди грошові кошти у розмірі 5000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків встановлених ст.354 ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на заочне рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення до Харківського апеляційного суду.

Повний текст судового рішення складено 11.02.2025 року.

Суддя: А. К. Сітало