УХВАЛА

10 лютого 2025 року

м. Київ

справа № 405/3850/23

провадження № 61-1368ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 09 вересня 2024 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 31 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення витрат з оплати житлово-комунальних послуг та утримання будинку,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2023 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення витрат з оплати житлово-комунальних послуг та утримання будинку.

В обґрунтування позову посилався на те, що 27 листопада 2021 року розірвано шлюб, укладений з ОСОБА_1 . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 26 жовтня 2022 року йому на праві приватної спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер НОМЕР_1 , виданого 20 лютого 2013 року реєстраційною службою Кіровоградського міського управління юстиції Кіровоградської області, належить 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 290,7 кв. м, житловою площею 118,3 кв. м. Відповідачу на підставі договору дарування, серія та номер 9337, також належить 1/2 частки вказаного житлового будинку. Крім того, сторонам належить по 1/2 частці земельної ділянки площею 0,1 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та земельна ділянка площею 0,0035 га для індивідуального садівництва за адресою: АДРЕСА_1 . Поділ будинку в натурі не здійснювався, порядок користування нерухомим майном між сторонами не визначений.

Вказував, що після припинення шлюбних відносин у 2020 році відповідачка, як співвласник нерухомого майна, ухиляється від сплати комунальних платежів, категорично відмовляється приймати участь у витратах по утриманню житла, і це становить додаткове фінансове навантаження на нього, як добросовісного власника, оскільки через загрозу відключення таких послуг чи руйнування житла та приладів, він змушений одноосібно здійснювати комунальні платежі, витрати на охорону приміщення, на ремонтні роботи та необхідні будівельні матеріали.

У період з січня 2022 року до травня 2023 року він сплатив за спожитий природний газ (опалення будинку) та газопостачання - 10 337,13 грн, за послуги водопостачання - 4 140,51 грн, за використану електроенергію - 17 158,40 грн, за послуги охорони - 9 605,00 грн, всього - 41 241,10 грн, отже він сплатив замість відповідача грошові кошти у розмірі 20 620,55 грн за надані комунальні та інші послуги, а тому вказана сума підлягає стягненню із відповідача на його користь.

Крім того, на утримання та ремонт будинку, ремонт побутових приладів він витратив 24 012,80 грн, а саме на обслуговування та ремонт котла у грудні 2022 року - 700,00 грн, дверну ручку замка в листопаді 2022 року - 480,00 грн, батарейку для приладу охоронної сигналізації в листопаді 2022 року - 318,00 грн, будівельні матеріали для ремонту сходів у липні та жовтні 2022 року - 1 244,50 грн, для ремонту будинку через виконавця робіт ОСОБА_4 у квітні 2021 року - 20 270,30 грн.

Посилаючись на зазначені обставини просив стягнути з відповідачки на свою користь витрати на житлово-комунальні та охоронні послуги у сумі 20 620,55 грн, на утримання та ремонт будинку в сумі 13 006,40 грн, а всього 32 626,95 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 09 вересня 2024 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на житлово-комунальні та охоронні послуги в сумі 20 620,55 грн, на утримання та ремонт будинку в сумі 13 006,40 грн, а всього 32 626,95 грн.

Додатковим рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17 вересня 2024 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на правничу допомогу у розмірі 7 500,00 грн.

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 31 грудня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , задоволено частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 09 вересня 2024 року скасовано в частині задоволених позовних вимог про стягнення витрат на водопостачання у розмірі 4 140,51 грн та ухвалено в цій частині нове про відмову у задоволенні позову. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Додаткове рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17 вересня 2024 року скасовано. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 4 802,05 грн витрат на правничу допомогу. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати, понесені за подання позовної заяви, пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 937,36 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені за подання апеляційної скарги, пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 163,48 грн.

У січні 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 09 вересня 2024 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 31 грудня 2024 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судаминорм матеріального права та порушення процесуальних норм, просить скасуватиоскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023, зокрема, визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

У касаційному порядку може бути здійснений перегляд судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, проте лише у випадках, визначених Кодексом (абзац четвертий пункту 7.5. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023)

Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Внормування процесуальних відносин у спосіб визначення в Кодексі підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики (абзац другий пункту 7.8. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Припис пункту 2 частини третьої статті 389 Кодексу, що встановлює один із «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, - визнання справи малозначною - є зрозумілим за змістом та передбачним за наслідками застосування. Зазначений припис Кодексу також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності (пункт 7.9. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, ціна позову у цій справі станом на 01 січня 2025 року не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028,00 грн х 30 = 90 840,00 грн) та становить 32 626,95 грн.

Касаційна скарга містить посилання на випадки, передбачені підпунктом «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Проте аналіз судових рішень у справі та наведені заявником у скарзі доводи не дають підстав для висновку про те, що вказана справа має виняткове значення для заявниці (підпункт «в») пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

З огляду на наведені доводи, Верховний Суд визнає, що винятки, зазначені у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявницею не обґрунтовані.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).

При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до верховного суду є правомірною та обгрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36).

З урахуванням наведеного, оскільки заявником подано касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 09 вересня 2024 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 31 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення витрат з оплати житлово-комунальних послуг та утримання будинку відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. Ю. Гулейков Р. А. Лідовець Д. Д. Луспеник