Провадження № 2/459/890/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2025 року Червоноградський міський суд Львівської області в складі головуючого судді Мельникович М. В., з участю секретаря судового засідання Горощук А. О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Шептицькому за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «1 безпечне агентство необхідних кредитів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

У С Т А Н О В И В :

Представник позивача звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за Договором позики №2214923 від 14.04.2024 у розмірі 17 250 гривень, а також судові витрати.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що 14.04.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 безпечне агентство необхідних кредитів» (далі ТОВ «1 БАНК») та ОСОБА_1 (далі позичальник, клієнт) за допомогою веб сайту (https://clickcredit.ua/ru), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» було укладено договір позики №2214923 шляхом обміну електронними повідомленнями, який підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідача 32сJIh (надалі Договір позики №2214923). Відповідно до умов Договору позики №2214923 TOB «1 безпечне агентство необхідних кредитів» надало відповідачу у власність грошові кошти (позику) в сумі 10 000 гривень строком на 30 днів, перерахувавши кошти на банківський рахунок відповідача. Відповідач зобов`язувався повернути позику та сплатити відсотки за користування грошовими коштами. Однак ОСОБА_1 порушила умови Договору позики №2214923 та не виконувала покладені на неї зобов`язання належним чином у зв`язку з чим станом на 17.09.2024 сума заборгованості відповідача склала 17 250 гривень, з яких: 10 000,00 грн сума заборгованості за тілом кредиту, 2250,00 грн сума заборгованості за процентною ставкою 0,75 %, 5 000,00 грн. - заборгованість за процентною ставкою 2.70% (проценти за понадстрокове користування). Відповідач заборгованість не сплатила. Враховуючи наведене, представник позивача просить позов задовольнити та стягнути вказану заборгованість.

Ухвалою від 09.12.2024 у справі було відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до судового розгляду, який відкладався у зв`язку з неявкою відповідача.

15.01.2025 від відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначила, що позов визнає частково, а саме в сумі 12250 гривень. В іншій частині позов вважає необґрунтованим та безпідставним. ОСОБА_1 вказала, що між нею та позивачем був укладений договір позики №2214923 на суму 10 000,00 гривень строком на 30 днів. Орієнтовна загальна вартість кредиту повинна була складати 12250,00 гривень. Відповідачу не зрозуміло на якій підставі позивачем нараховано борг у сумі 17250 гривень та вважає, що позивач нарахував проценти за користування кредитом поза межами строку кредитування. Тому просила у цій частині відмовити у задоволенні позову. Окрім цього, відповідачка вважає завищеними витрати на правову допомогу, які просить стягнути на свою користь позивач. Вона зауважила, що такі витрати становлять для неї надмірний тягар, оскільки на даний час перебуває у декретній відпустці. Таким чином, просила зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу.

17.01.2025 до суду надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача зазначив, що у п. 2.2 Договору позики №2214932 сторони погодили, що денна процентна ставка в день 0,75%, процентна ставка за понаднормове користування позикою за день - 2,70%. Тому представник позивача вважає, що заперечення відповідачки є безпідставними, а проценти за понадстрокове користування грошовими коштами нараховано правомірно. Також представник позивача зазначив, що не погоджується із доводами відповідачки щодо завищених витрат на правову допомогу, вважає заявлений розмір витрат обґрунтованим та таким, що підлягає відшкодуванню відповідачкою за результатами розгляду даної справи. Таким чином, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

03.02.2025 сторони у судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи, підтвердження чого міститься в матеріалах справи.

Представник позивача у позовній заяві просив здійснити розгляд даної справи у його відсутності.

Відповідачка у судові засідання не з`являлася, хоча належним чином повідомлялася про дату, час та місце судового розгляду даної справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (судової повістки), які повернулися до суду із відміткою про вручення, а також розпискою про вручення повістки, які містяться в матеріалах справи. Разом з цим, відповідачка скористалася своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву.

Таким чином, суд вважає, що відповідачка повідомлена про розгляд даної справи належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на зазначені обставини, суд, у відповідності до ст. 247 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних у справі матеріалів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки усіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його оголошення.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Оскільки повне рішення виготовлено 10 лютого 2025 року, то незважаючи на те, що судове засідання відбулося 3 лютого 2025 року, датою ухвалення даного рішення є саме 10 лютого 2025 року в силу ч. 5 ст. 268 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 14.04.2024 між ТОВ «1 БАНК» та ОСОБА_1 за допомогою веб сайту (https://clickcredit.ua/ru), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «1 БАНК» було укладено Договір позики №2214932 шляхом обміну електронними повідомленнями, який підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідача 32сJIh (а. с. 10-12).

Відповідно до п. 2.1, 2.2. Договору позики №2214932 ТОВ «1 БАНК» надало відповідачу ОСОБА_1 грошові кошти (позику) в сумі 10 000 гривень, строком на 30 днів, зарахувавши кошти на банківський рахунок позичальника, на наступних умовах: дата надання позики: 14.04.2024, дата повернення позики: 14.05.2024, денна процентна ставка: 0,75%, процентна ставка за понаднормове користування позиком: 2,70%, пеня 2,70%, орієнтовна реальна річна процентна ставка: 1081,20%, орієнтовна загальна вартість кредиту: 12250,00 гривень.

Підписанням цього договору позичальник підтверджує, що ознайомився на сайті https://clickcredit.ua/informaciya з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, в тому числі інформацією, що передбачена ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», ст. 7 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» та нормативно-правовими актами Національного банку України, (п. п. 5.1 Договору позики №2214932).

Відповідно до п. 5.3. Договору позики №2214932 позичальник до моменту підписання Договору вивчив цей Договір та Правила надання грошових коштів у позику за допомогою веб-сайту та мобільного додатку «ClickCredit» (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://clickcredit.ua/informaciya, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань Сторін та наслідки укладення цього Договору, йому зрозумілі.

Відповідно до п. 8 Договору позики №2214932 позичальник має право протягом 14 календарних днів з дня укладення Договору відмовитися від Договору без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів.

Згідно з п. 21 Договору позики №2835954 сторони погодили технологію (порядок) укладання договору позики, а саме Договір укладений у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-комунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису позикодавця та електронного підпису одноразовим ідентифікатором позичальника згідно Закону України «Про електронну комерцію» та із додатковим накладанням кваліфікованого електронного підпису уповноваженого працівника Позикодавця із кваліфікованою електронною позначкою часу згідно вимог Положення про додаткові вимоги до договорів небанківських фінансових установ про надання коштів у позику (споживчий, фінансовий кредит), затвердженого постановою Національного банку України від 03.11.2021 № 113.

Як вбачається з додатку № 1 до Договору позики № 2214932 сторони погодили таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальну річну процентну ставку за договором про споживчий кредит (а. с. 13).

Також у матеріалах справи міститься Паспорт споживчого кредиту (Інформація, яка надавалася споживачу до укладення договору про споживчий кредит), який підписаний відповідачкою ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису (а. с.25-26).

Довідкою про укладення договору (ідентифікацію) підтверджується, що ОСОБА_1 була ідентифікована в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «1 БАНК» за одноразовим ідентифікатором 32сJIh, вказана дата заявки на кредит 14.04.2024 та дані заявника (а. с. 27, 28).

14.04.2024 на картковий рахунок ОСОБА_1 , вказаний у договорі №537541хххххх2922 було перераховано грошові кошти в сумі 10000,00 гривень, що підтверджується довідкою ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» № КД-000000795 від 20.09.2024 (а. с. 29, 30).

Як вбачається з розрахунку заборгованості за Договором позики №2214932 загальна заборгованість відповідача станом на 17.09.2024 становить 17250,00 гривень, з яких: тіло кредиту 10000,00 гривень, проценти 2250,00 гривень, проценти за понадстрокове користування 5000,00 гривень.

Кредитор виконав свої зобов`язання за укладеним договором, надавши відповідачу кредитні кошти на умовах, передбачених договором та в межах встановлених кредитних лімітів. У свою чергу, відповідач не виконав умови взятих на себе зобов`язань, не сплатив кредит та проценти за користування кредитними коштами у повному обсязі, у зв`язку із чим загальна заборгованість відповідача перед позивачем не погашена та становить 17250,00 гривень, у зв`язку із чим позивач просить її стягнути з відповідача.

При ухваленні рішення суд керується наступними правовими нормами.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.

В силу ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до положень ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч. 2 ст. 639 ЦК України).

У п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами. Договір про надання споживчого кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Саме така позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 , від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 22 листопада 2021 року у справі № 234/7719/20, від 17 січня 2022 року у справі № 234/7723/20.

Судом встановлено, що 14.04.2024 між ТОВ «1 БАНК» та ОСОБА_1 було укладено електронний договір позики № 2214932, який був підписаний останнім за допомогою електронного підпису з одноразовим ідентифікатором 32сJIh, який відповідно до вимог чинного законодавства був власноручно введений відповідачем для електронного підпису, у відповідності до вимог частини 6 та 8 статті 11 і статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що відповідач ознайомився та погодився з умовами договору, а тому сторони досягли усіх істотних умов та уклали в належній формі договір позики.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ст. 1048 позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

За приписами частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За правилами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановленні договором або законом.

Згідно з частинами першою та другою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Згідно із ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 отримала грошові кошти у позику, проте зобов`язань за договором перед позивачем не виконала, чим порушила права останнього та внаслідок чого утворилася заборгованість.

Як вбачається із матеріалів позовної заяви, ТОВ «1 БАНК» просить стягнути з відповідача заборгованість за Договором позики, яка становить 17250,00 гривень, з яких: тіло кредиту 10000,00 гривень, проценти 2250,00 гривень, проценти за понадстрокове користування 5000,00 гривень.

Доказів повернення відповідачем ОСОБА_1 позивачу ТОВ «1 БАНК» отриманої у позику за вказаним договором грошової суми у розмірі 10 000 гривень матеріали справи не містять, у зв`язку з чим вимога позивача про стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 10 000,00 гривень є обґрунтованою та підлягає до стягнення.

Вирішуючи питання про стягнення процентів за користування кредитом (у межах дії строку поговору позики) у розмірі 2250,00 гривень суд враховує те, що при укладенні договору позичальник був ознайомлений з орієнтованою вартістю кредиту та загальними витратами по ньому. Укладаючи договір ОСОБА_1 усвідомлювала та підтвердила, що умови договору для неї зрозумілі, відповідають її інтересам, є розумними та справедливими. Також вона підтвердила, що отримала від позикодавця до укладення договору усю необхідну інформацію, визначену Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Законом України «Про споживче кредитування», повідомлена про свої права відповідно до Закону України «Про захист персональних даних», інформація, надана позикодавцем, відповідає вимогам законодавства про захист прав споживачів та забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання.

Таким чином, проценти в сумі 2250,00 гривень правомірно нараховані позивачем та підлягають до стягнення.

Як вбачається з позиції відповідачки, висловленої у відзиві на позовну заяву, остання частково визнає позовні вимоги позивача в сумі 12250, 00 гривень (10000,00 гривень тіло кредиту, 2250,00 гривень проценти за користування коштами), проте заперечує позовні вимоги в сумі 5000,00 гривень проценти за понадстрокове користування грошовими коштами.

Даючи правову оцінку щодо стягнення з відповідача процентів в сумі 5000,00 гривень за понадстрокове користування кредитними коштами, суд дійшов до наступного висновку.

Як вже зазначалося вище, відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами Договору позики № 2214932 (п. 6) позичальник має право продовжити строк користування позикою (пролонгація) шляхом звернення до позикодавця в електронній формі через особистий кабінет та підписання додаткової угоди, що підписується одноразовим ідентифікатором. У цьому разі користування позикою продовжується на узгоджений в додатковій угоді строк.

Однак, матеріали справи не містять доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування позикою шляхом звернення до позикодавця в електронній формі через особистий кабінет.

Такі проценти нараховувалися позивачем по 02.06.2024, при цьому строк дії Договору позики закінчився 14.05.2024.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 зазначено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, припис абзацу другого ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 року у справі № 910/4518/16.

Позов не містить вимоги про застосування передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України наслідків порушення позичальником грошового зобов`язання.

З огляду на вищевикладене, нарахування позивачем процентів в розмірі 5000 гривень поза межами строку дії Договору позики №2214932 є неправомірним, а тому позовні вимоги в цій частині до задоволення не підлягають.

Відтак, позовні вимоги слід задовольнити частково та стягнути з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «1 БАНК» заборгованість за Договором позики №2214932 від 14.04.2024 у загальному розмірі 12250,00 гривень, з яких: 10 000,00 гривень сума заборгованості за тілом кредиту, 2250,00 гривень сума заборгованості за процентами, нарахованими в межах строку дії договору позики.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Так, між позивачем ТОВ «1 БАНК» та адвокатським об`єднанням «Правовий курс» 02 вересня 2024 року було укладено Договір про надання правової допомоги №0924-1.

Згідно з умовами даного Договору про надання правової допомоги винагорода на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі наданої правничої допомоги виплачується у гривнях. Факт надання правничої допомоги засвідчується актом приймання-передачі наданої правничої допомоги (а. с. 37-42).

Відповідно до акту прийому-передачі наданої правничої допомоги від 21 жовтня 2024 року згідно договору №0924-1 від 02 вересня 2024 року АО «Правовий курс» надало клієнтові ТОВ «1 БАНК» послуги, пов`язані із складанням проекту позовної заяви та представництво в суді першої інстанції щодо боржника ОСОБА_1 . Вартість послуг - 7 100 гривень (а. с. 43).

Із платіжної інструкції від 24.10.2024 вбачається, що на рахунок адвокатського об`єднання позивачем були перераховані кошти в сумі 7 100 гривень за надання правової допомоги відповідно до акту надання послуг №9 від 21.10.2024 (а. с. 45).

Суд вважає, що надані документи є належними та допустимими доказами, які підтверджують факт понесення позивачем витрат, що пов`язані з наданою правничою допомогою адвокатом.

Проте, варто зауважити, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (пункти 107-109 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року N 922/1964/21).

Велика Палата Верховного Суду у пункті 5.44 постанови від 12 травня 2020 у справі N 904/4507/18 зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Також суд враховує те, що відповідачка просила зменшити витрати на правову допомоги, посилаючись на скрутне матеріальне становище.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги тривалість розгляду справи, складність справи, яка не є складною та є однотипною для адвоката, розглядалася така у спрощеному позовному провадженні, що не потребує значного витрачання часу адвокатом на виконання адвокатських робіт (наданих послуг), обсяг наданих доказів є невеликим, участі в судових засіданнях представник позивача не брав, суд вважає, що вимоги про стягнення витрат на оплату професійної правничої допомоги у даній справи підлягають частковому задоволенню, в розмірі 5000,00 гривень.

Саме такий розмір витрат є розумним, співмірним з виконаною адвокатом роботою у цій справі.

Щодо стягнення з відповідачки судового збору, суд враховує, що відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно платіжної інструкції №2042217 від 11.10.2024 позивачем було сплачено судовий збір у сумі 3028 гривень.

Враховуючи те, що позовні вимоги задоволено частково, понесені позивачем витрати на сплату судового збору необхідно стягнути з ОСОБА_1 пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 2150,32 гривень, виходячи з такого розрахунку: 12 250 гривень (розмір задоволених позовних вимог) / 17 250 гривень (розмір заявлених позовних вимог) х 3028 гривень (сума сплаченого судового збору).

Керуючись ст. 1048 ЦК України, ст. 7, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 280-282, 354 ЦПК України, ст. ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «1 безпечне агентство необхідних кредитів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «1 безпечне агентство необхідних кредитів» заборгованість за Договором позики №2214932 від 14.04.2024 у загальному розмірі 12 250 (Дванадцять тисяч двісті п`ятдесят) гривень, з яких: 10 000,00 (десять тисяч) гривень - сума заборгованості за тілом кредиту, 2250,00 (дві тисячі двісті п`ятдесят) гривень - сума заборгованості за процентами.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «1 безпечне агентство необхідних кредитів» судовий збір в сумі 2150,32 гривні 60 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «1 безпечне агентство необхідних кредитів» судові витрати, понесені на професійну правничу допомогу в сумі 5 000 (п`ять тисяч) гривень.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 10.02.2025.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «1 безпечне агентство необхідних кредитів» (, місцезнаходження: м. Київ, пл. Арсенальна,1Б, адреса для листування: 02094, м. Київ, пр-т Леоніда Каденюка,23);

Відповідач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ).

Суддя: М. В. Мельникович