КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи 369/9656/22 Апеляційне провадження № 22-ц/824/4165/2025Головуючий у суді першої інстанції - Фінагєєва І.О. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,

секретар Кравченко А.С.,

за участю:

представника відповідача Ярошинської І.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від її імені та в її інтересах адвокатом Сергієнко Катериною Сергіївною, на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Софіївські липки" про зобов`язання надати наказ про звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Софіївські липки» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що з 02 жовтня 2020 року позивачка перебувала у трудових відносинах з ТОВ «Софіївські липки» відповідно до трудового договору № 01 від 02 жовтня 2020 року. Заробітна плата перераховувалася позивачці на картковий рахунок.

04 липня 2022 року позивачка з керівником товариства погодили усною домовленістю звільнення позивачки за згодою сторін в порядку пункту 1 частини першої статті 36 КЗпП, на підставі якої ОСОБА_1 подала заяву.

З 05 липня 2022 року позивач не з`являлася на робочому місці, заробітну плату не отримувала, водночас наказ про звільнення не отримувала, трудову книжку відповідач їй не видавав. На її неодноразові звернення відповідач наказ про звільнення не надав, трудову книжку не видав.

08 липня 2022 року позивачка звернулася з листом до відповідача про повернення трудової книжки.

Також, позивачка зверталася до органів прокуратури та до ГУ Держпраці з заявою про сприяння у поверненні трудової книжки від відповідача.

Разом з тим, станом на час звернення з позовом до суду трудову книжку позивачці не повернуто, наказ про звільнення не видано.

Такі дії, на переконання позивачки, порушують її цивільне право, а також завдали їй моральної шкоди, в зв`язку з чим, з врахуванням уточнень, вона просила суд:

- визнати незаконним наказ про звільнення ОСОБА_1 від 26 вересня 2022 року з ТОВ «Софіївські липки»;

- зобов`язати ТОВ «Софіївські липки» скасувати наказ про звільнення ОСОБА_1 від 26 вересня 2022 року, змінити формулювання причин звільнення на пункт 1 частини першої статті 36 КЗпП, дату звільнення на 04 липня 2022 року та зобов`язати внести відповідні записи до трудової книжки;

- зобов`язати ТОВ «Софіївські липки» надати ОСОБА_1 наказ про звільнення та трудову книжку;

- стягнути з ТОВ «Софіївські липки» середній заробіток за час прогулу з 05 липня 2022 року до ухвалення судового рішення;

- стягнути з ТОВ «Софіївські липки» відшкодування моральної шкоди у розмірі 30000 грн;

- вирішити питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15.10.2024 у задоволенні позову відмовлено (а.с. 76-82).

В апеляційній скарзі позивачка, посилаючись на неповне встановлення обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що розгляд справи відбувся без належного її повідомлення про час та місце розгляду справи, що позбавило її можливості особисто надати пояснення по суті справи.

При цьому, вважає, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було взято до уваги позицію відповідача та повністю проігноровано та не надано оцінки доказам, які були подані нею на підтвердження позовних вимог (а.с. 84-88).

Представник відповідача у судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на її безпідставність та необгрунтованість.

Позивачка та її представник у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не сповістили.

Разом з тим, враховуючи положення ч.2 ст. 372 ЦПК України, судом апеляційної інстанції визнано за можливе розглянути справу за відсутності позивачки, оскільки її неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 02 жовтня 2020 року ТОВ «Софіївські липки» та ОСОБА_1 уклали трудовий договір №01. Вказаний договір укладений на невизначений термін відповідно до пункту 8.1 договору.

Наказом від 26 вересня 2022 року ТОВ «Софіївські липки» звільнило ОСОБА_1 з посади бухгалтера відповідно до пункту 4 частини 1 статті 40 КЗпП України.

Так, відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений статтею 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно зі статтею 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Прогул, під яким розуміється відсутність на робочому місці без поважних причин більше трьох годин протягом робочого дня, за своєю правовою природою є порушенням трудової дисципліни (дисциплінарним проступком), під яким варто розуміти невиконання чи неналежне виконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пунктах 22, 24 постанови від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 частини першої статті 40, пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Таким чином, визначальними факторами для вирішення питання про законність звільнення з роботи за прогул є не тільки встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, а й встановлення поважності причин відсутності.

Законодавством не визначено перелік обставин, за наявності яких прогул вважається вчиненим з поважних причин, тому, вирішуючи питання про поважність причин відсутності працівника на роботі, звільненого за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати будь-які докази з числа передбачених ЦПК України.

Основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які повністю виключають вину працівника.

Такий висновок узгоджується з висновками Верховного Суду,

викладеними у постановах від 14.04.2021 року у справі № 758/10562/19 (провадження № 61-18014св20), від 25.01.2023 року у справі № 734/2607/20 (провадження № 61-10371св22) та від 26.04.2023 року у справі № 206/3355/19 (провадження № 61-6258св21).

Разом з тим, у відповідності до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

При цьому, ч.1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, з урахуванням цих норм, суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Звертаючись, до суду з позовом, позивачка, як на підставу для задоволення позовних вимог, посилалася на те, що 04.07.2022 вона з керівником товариства погодили усною домовленістю звільнення позивачки за згодою сторін в порядку п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП, на підставі якої ОСОБА_1 подала заяву, однак наказ про звільнення та трудову книжку їй надано не було.

Разом з тим, вказані доводи позивачки колегія суддів вважає безпідставними, оскільки на підтвердження вказаних обставин ОСОБА_1 не було надано жодного належного доказу.

Наявна у матеріалах справи заява позивачки від 04.07.2022 про звільнення з посади за угодою сторін не містить ані підпису директора відповідача в графі під назвою "Погоджено", ані вхідного номеру відповідача про отримання цієї заяви товариством, а отже не може слугувати підтвердженням вищенаведених обставин, викладених позивачкою в обгрунтування заявлених позовних вимог.

Натомість, як вірно встановлено судом першої інстанції з наявних у матеріалах справи доказів в їх сукупності, перебуваючи у трудових відносинах з ТОВ "Софіївські липки", позивачка у період з 08.07.2022 до 23.09.2022 без поважних причин була відсутня на робочому місці протягом часу, тривалість якого трудове законодавство визначає як істотну ознаку вчинення працівником прогулу.

Так, наказом ТОВ «Софіївські липки» від 14 липня 2022 року № 8 створено комісію для проведення службового розслідування причин відсутності ОСОБА_1 на роботі.

Відповідно до змісту доповідної записки від 08 липня 2022 року фінансовий директор ТОВ «Софіївські липки» повідомив директору ТОВ «Софіївські липки» про відсутність на робочому місці ОСОБА_1 в період з 21 червня 2022 року до 01 липня 2022 року та з 05 липня 2022 року до 08 липня 2022 року.

20 липня 2022 року ТОВ «Софіївські липки» направило ОСОБА_1 лист № 243 з запрошенням з`явитися особисто 29 липня 2022 року о 10 год 00 хв для надання пояснень щодо причин відсутності, який був отриманий ОСОБА_1 26 липня 2022 року, що підтверджується зворотним поштовим повідомленням з трек-номером 636.

15 серпня 2022 року ТОВ «Софіївські липки» направило ОСОБА_1 лист №250 з запрошенням з`явитися особисто 19 серпня 2022 року о 10 год 00 хв для надання пояснень, який було отримано позивачем, що підтверджується зворотним поштовим повідомленням з трек-номером 729.

Втретє, ТОВ «Софіївські липки» 22 серпня 2022 року направило ОСОБА_1 лист № 252 в якому рекомендувало в строк до 02 вересня 2022 року надати пояснення щодо причин відсутності на робочому місці. Факт направлення підтверджений квитанцією з трек-номером 516.

Факт відсутності ОСОБА_1 на робочому місці засвідчений актами про відсутність на роботі 08 липня 2022 року, 11 липня 2022 року, 12 липня 2022 року, 13 липня 2022 року, 14 липня 2022 року, 15 липня 2022 року, 18 липня 2022 року, 19 липня 2022 року, 20 липня 2022 року, 21 липня 2022 року, 22 липня 2022 року, 25 липня 2022 року, 26 липня 2022 року, 27 липня 2022 року, 28 липня 2022 року, 29 липня 2022 року, 01 серпня 2022 року, 02 серпня 2022 року, 03 серпня 2022 року, 04 серпня 2022 року, 05 серпня 2022 року, 08 серпня 2022 року, 09 серпня 2022 року, 10 серпня 2022 року, 11 серпня 2022 року, 12 серпня 2022 року, 15 серпня 2022 року, 16 серпня 2022 року, 17 серпня 2022 року, 18 серпня 2022 року, 19 серпня 2022 року, 22 серпня 2022 року, 23 серпня 2022 року, 24 серпня 2022 року, 25 серпня 2022 року, 26 серпня 2022 року, 29 серпня 2022 року, 30 серпня 2022 року, 31 серпня 2022 року, 01 вересня 2022 року, 02 вересня 2022 року, 05 вересня 2022 року, 06 вересня 2022 року, 07 вересня 2022 року, 08 вересня 2022 року, 09 вересня 2022 року, 12 вересня 2022 року, 13 вересня 2022 року, 14 вересня 2022 року, 15 вересня 2022 року, 16 вересня 2022 року, 19 вересня 2022 року, 20 вересня 2022 року, 21 вересня 2022 року, 22 вересня 2022 року, 23 вересня 2022 року.

23 вересня 2022 року комісія з розслідування причин відсутності ОСОБА_1 на робочому місці склали акт службового розслідування, в якому зазначили, що за результатами службового розслідування причини відсутності ОСОБА_1 на робочому місці визнано неповажними та рекомендовано звільнити ОСОБА_1 за прогул.

Наказом від 26 вересня 2022 року ТОВ «Софіївські липки» звільнило ОСОБА_1 з посади бухгалтера відповідно до пункту 4 частини 1 статті 40 КЗпП України.

26 вересня 2022 року ТОВ «Софіївські Липки» направило ОСОБА_1 листи №258 і №260, в яких повідомляло про необхідність отримати наказ про звільнення та трудову книжку, а також про необхідність повернення матеріальних цінностей, які перебували у володінні працівника під час виконання ним трудових обов`язків. Факт направлення листів підтверджується листом з описом вкладення з трек номерами 456.

25 жовтня 2022 року та 26 жовтня 2022 року ТОВ «Софіївські липки» повторно направило ОСОБА_1 листи № 263 та № 264 про необхідність отримання трудової книжки, ознайомлення з копією наказу про звільнення та повернення основного засобу виконання посадових повноважень. Факт направлення підтверджується листом з описом вкладення № 934.

11 квітня 2023 року ТОВ «Софіївські липки» у відповідь на адвокатський запит направило адвокату Смілянському Я. Г. табелі обліку використання робочого часу ОСОБА_1 та наказ № 11-К від 26 вересня 2022 року про звільнення ОСОБА_1 .

Жодних належних та допустимих доказів на спростування вищевстановлених обставин позивачкою надано не було.

Таким чином, встановивши, що позивачкою не доведено факту погодження з роботодавцем індивідуально обраного порядку звільнення, а також те, що звільнення позивачки з займаної посади на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України відбулося з дотриманням вимог трудового законодавства України, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання наказу про звільнення незаконним.

Крім того, оскільки обставини, наведені позивачкою для визнання незаконним наказу про звільнення позивача не знайшли свого підтвердження, правильним є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення інших позовних вимог, оскільки ці вимоги є похідними.

Посилання апелянта на те, що розгляд справи відбувся без належного її повідомлення про час та місце розгляду справи, що позбавило її можливості особисто надати пояснення по суті справи, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки, як вбачається з наявного у матеріалах справи клопотання представника позивачки від 14.08.2024, остання просила суд першої інстанції розглянути справу за відсутності позивачки та її представника.

З вищенаведеного вбачається, що доводи апелянта щодо незаконності оскаржуваного рішення не грунтуються на вимогах закону, суперечать наявним у справі доказам та фактичним обставин справи, а отже не спростовують та не впливають на законність і обгрунтованість ухваленого судом рішення.

Крім цього, наведені в апеляційній скарзі інші доводи, які на думку апелянта, є підставою для скасування рішення суду, є тотожними із її поясненнями на обгрунтування позовних вимог, ці доводи були предметом судового розгляду в суді першої інстанції, яким суд надав грунтовну оцінку, яка узгоджується з вимогами закону і з якою у суду апеляційної інстанції відсутні підстави не погодитися.

Таким чином, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам позивача належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, та правильне по суті рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від її імені та в її інтересах адвокатом Сергієнко Катериною Сергіївною, - залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Софіївські липки" про зобов`язання надати наказ про звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 10 лютого 2025 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова