Дата документу 11.02.2025 Справа № 333/5090/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/5090/22
Провадження №22-ц/807/599/25
Головуючий в 1-й інстанції Ковальова Ю.В.
УХВАЛА

про відмову у відкритті апеляційного провадження

11 лютого 2025 р. місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача Кухаря С.В.,

суддів: Онищенка Е.А., Трофимової Д.А.

при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжі від 09 лютого 2023 року розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , зареєстрований 09.08.1980 року Комсомольською сільською радою Гуляйпільського району Запорізької області, актовий запис № 8.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 , 30 січня 2025 року подала безпосередньо до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу та заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду, яку обґрунтовує тим, що рішення суду від 09.02.2023 року вона отримала 28.01.2025 року по її заяві про видачу копії рішення суду. Не отримала вчасно рішення суду на руки в зв`язку з тим, що знаходилась за кордоном як біженка після повномасштабного вторгнення Росії до України і приїхати отримати його на руки не могла через тяжкий стан чоловіка і незмогу полишити його без догляду. З цих підстав просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення суду.

Розглянувши доводи заявленого клопотання та дослідивши матеріали справи, слід зазначити наступне.

Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (пункт 8 статті 129 Конституції України).

Водночас, таке право не є абсолютним і з метою забезпечення належного здійснення правосуддя та дотримання, зокрема, принципу правової визначеності, підлягає певним обмеженням.

Згідно з частиною першою статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду (частина друга статті 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу (частина третя статті 354 ЦПК України).

Згідно з частиною другою статті 358 ЦПК України незалежності від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складання повного тексту судового рішення, крім випадків:подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки;пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Зі змісту статті 354 ЦПК України слідує, що клопотання про поновлення строку на подання апеляційної скарги повинно містити обґрунтування поважності пропуску цього строку. Цивільно-процесуальний кодекс України не пов`язує право суду відновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку, оцінює доводи, наведені на обґрунтування клопотання про його відновлення, та робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

За приписами ч.1 ст.126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Відповідно до ч.1 ст.127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини пропуску поважними.

При цьому, поважні причини це ті обставини, що вказують на безпосереднє унеможливлення або ускладнення можливості вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, що виникли об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк.

Як на поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження заявник апеляційної скарги посилається на те, що з поважних причин не мала можливості своєчасно отримати копію рішення суду.

Колегія суддів приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 про поновлення процесуального строку на оскарження рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09 лютого 2023 року не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, у листопаді 2022 року ОСОБА_1 особисто звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. В позовні заяві, зокрема в прохальній її частині, просила проводити судовий розгляд без її присутності (а.с.1-3).

Позивач ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією довідки про внесенні відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру. Дану адресу позивачем також зазначено і в апеляційній скарзі.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 січня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомлення (викликом) сторін, призначено судове засідання на 09 лютого 2023 року о 09 год. 40 хв.

Копія вищезазначеної ухвали Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 січня 2023 року разом з судовою повісткою про виклик до суду, була направлена ОСОБА_1 поштою рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення на адресу її місця реєстрації, що підтверджується супровідним листом суду першої інстанції від 20.01.2023 року за вих.№333/5090/22/770/2023 (а.с.15).

Проте, зазначена кореспонденція повернута до суду 02 лютого 2023 року з відміткою поштового відділення "адресат відсутній за вказаною адресою", що в розумінні п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України є днем вручення судової повістки (а.с.23).

Стаття 43 ЦПК України регламентує права та обов`язки учасників справи.

В силу вимог ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

В рішенні Європейського Суду з прав людини від 03.04.2008 року у справі "Пономарьов проти України" Європейським судом було наголошено на тому, що сторони в розумні інтервали мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Про що також зазначалося в рішенні у справі "Олександр Шевченко проти України" від 26.04.2007 року.

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі "Пономарьов проти України" від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії" від 07 липня 1989 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 759/14068/19 (провадження № 61-8505св22).

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі "Мусієнко проти України", № 26976/06).

Матеріали справи не містять відомостей про те, що позивач ОСОБА_1 повідомляла суд у відповідності до вимоги ст.131 ЦПК України про зміну свого місця проживання (перебування) або місцезнаходження.

З огляду на зазначене, відсутні підстави стверджувати про те, що ОСОБА_1 , як ініціатору розгляду справи, не було відомо про судове провадження за її позовом, враховуючи також належне повідомлення про судове засідання.

Стаття 272 ЦПК України передбачає порядок вручення судового рішення.

Відповідно до частини п`ятої статті 272 ЦПК України, учасники справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складання у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Відповідно до пункту першого частини шостої статті 272 ЦПК України, днем вручення судового рішення є: день вручення судового рішення під розписку.

Установлено, що рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя було ухвалено у відсутності учасників справи 09 лютого 2023 року.

Згідно супровідного листа за вих.№333/5090/22/1726/2023 від 10.02.2023 року копія оскаржуваного судового рішення, відповідно до ч.5 ст.272 ЦПК України, була направлена позивачу ОСОБА_1 поштою на адресу її місця проживання та реєстрації (а.с.26).

Відомості про отримання ОСОБА_1 копії повного тексту оскаржуваного рішення матеріали справи не містять.

Проте, як вбачається із заяви ОСОБА_1 від 23.01.2025 року про видачу копії судового рішення, яка подана на адресу Комунарського районного суду м. Запоріжжя, остання отримала копію судового рішення нарочно 28 січня 2025 року в приміщенні суду першої інстанції, про що свідчить її особистий підпис на зазначеній заяві (а.с.36).

З наведеного слідує, що ОСОБА_1 була обізнана про ухвалення судового рішення у даній справі.

При цьому, випадків, передбачених пунктом 2 частини 2 ст. 358 ЦПК України, колегією суддів не встановлено.

Оцінивши всі доводи заяви та апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що будь-яких поважних підстав та мотивів поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення вона не містить, а зазначені скаржником підстави для поновлення такого строку є тільки формальне посилання на поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення.

Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Разом із тим, право суду на поновлення строку не є безмежним.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

Із практики ЄСПЛ випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження остаточного судового рішення є порушенням принципу resjudicata (правової визначеності), про що неодноразово наголошувалося у прецедентній практиці ЄСПЛ.

Так, у параграфі 41 рішення ЄСПЛ у справі "Пономарьов проти України" від 03 квітня 2008 року зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Аналогічні висновки викладені ЄСПЛ у справах "Науменко проти України" від 09 листопада 2004 року, "Полтораченко проти України" від 18 січня 2005 року та "Тімотієвич проти України" від 08 листопада 2005 року.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Особа, яка заявляє клопотання про поновлення встановленого законом процесуального строку, повинна надати докази на підтвердження того, що пропуск такого строку дійсно пов`язаний з об`єктивно непереборними обставинами чи істотними перешкодами.

Враховуючи, що позивач не проявила інтересу до стану провадження за її позовною заявою, підписант позову за наявною у справі адресою не отримує процесуального документу суду, судом повідомлялась про розгляд справи із дотриманням вимог чинного законодавства, тому вказані заявником підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду спростовуються наявними у справі доказами.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження не підлягає задоволенню. У зв`язку з цим апеляційне провадження у справі не може бути відкрите.

Керуючись 127, 358, 374, 381 ЦПК України, апеляційний суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09 лютого 2023 року - відмовити.

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, - відмовити.

Справу повернути до суду першої інстанції.

Копії ухвали надіслати учасникам справи в порядку, визначеному ч.4 ст.358 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий С.В. Кухар

Судді: Е.А. Онищенко

Д.А. Трофимова