КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 лютого 2025 року місто Київ.

Справа №758/13768/23

Апеляційне провадження № 22-ц/824/4739/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

судді-доповідача Желепи О.В.,

суддів: Мазурик О.Ф., Стрижеуса А.М.

за участю секретаря судового засідання Рябошапки М.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справуза апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 13 серпня 2024 року (ухвалено у складі судді Ковбасюк О.О.)

у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» про захист прав споживачів, -

ВСТАНОВИВ

У листопаді 2023 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, зазначивши, що 10.06.2021 вона підписала з АТ «ПУМБ» заяву №801 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Згідно з вказаною заявою позивачем отримано споживчий кредит в розмірі 31 000,00 грн. строком на 24 місяці зі сплатою відсотків в розмірі 0,01% річних. Пунктом 5 вказаної заяви визначено розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,99%, що складає 926,90 грн. та в сукупності за весь період строку кредитування становить 22 245,60 грн. Позивач вважає вказану умову договору нікчемною, посилаючись на ч. 1, 2 ст. 11 та ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Враховуючи викладене, 12.01.2023 вона звернулася до відповідача з вимогою про перерахування кредитної заборгованості по договору №801 від 10.06.2021 з урахуванням безпідставного нарахування комісії за обслуговування кредиту. Вказана вимога позивача розглянута банком не була, у зв`язку з чим остання звернулася до суду за захистом порушених прав та просила суд зобов`язати акціонерне товариство «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №801 від 10 червня 2021 року з огляду на нікчемність пунктів про встановлення комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Рішенням Подільського районного суду м.Києва від 13 серпня 2024 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_1 19 листопада 2024 року засобами поштового зв`язку направила до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, вказує, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що суд першої інстанції самоусунувся як від встановлення дійсних обставин справи так і від забезпечення процесуальних прав позивача.

Вказує, що позивач повідомляв суд про те, що інформацію частіше одного разу на місяць не отримувала та не вимагала, фактично консультаційних та інформаційних послуг щодо споживчого кредиту не має, з Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, Тарифами банку не була ознайомлена та жодного підпису про ознайомлення не ставила та не свідчила про це.

Звертає увагу, що АТ «ПУМБ» не зазначило та не надало жодних доказів наявності наданих позивачу переліку послуг з обслуговування кредиту та погодження їх з позивачем при укладенні оспорюваного договору. Крім того ані в договорі, ані у додатках до договору не зроблено розрахунок з чого ж саме складається комісія за обслуговування кредиту, яка більша ніж 50% щомісячного платежу по тілу кредиту.

Звертає увагу, що факт підписання заяви про обізнаність та погодження з усіма умовами договору, не спростовує нікчемність його умов щодо встановлення комісії з обслуговування кредиту.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 грудня 2024 року відкрито апеляційне провадження за даною апеляційною скаргою.

У судове засідання сторони не з`явились, про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, через електронний кабінет у системі «Електронний суд», про причини неявки суду не повідомили.

За змістом частин першої-другої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10.06.2021 позивачем підписано заяву №801 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.

Відповідно до п. 3, 4 заяви позивачу було надано кредит на загальні споживчі цілі у розмірі 31 000,00 грн. строком на 24 місяці.

Окрім того, п. 5 кредитного договору визначено розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості, який становить 2,99%.

З графіку платежів, який є частиною заяви, вбачається, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості складає 926,90 грн. щомісячно та в сукупності за весь період строку кредитування становить 22 245,60 грн., в примітці до графіку вказано, що зміст послуги банку визначається у Договорі комплексного банківського обслуговування.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що суд позбавлений можливості перевірити за який саме перелік послуг здійснювалося нарахування комісії за обслуговування кредитної заборгованості та періодичність такого нарахування, а тому відсутні підстави для визнання вказаних пунктів договору нікчемними та застосування наслідків виконання недійсного правочину. Також враховував, що, підписуючи вказану заяву, позивач підтвердила та запевнила, що ознайомлена з Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, Тарифами банку та цілком з ними згодна, всі умови договору їй зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Згідно з частинами першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини перша та друга статті 633 ЦК України).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина перша статті 634 ЦК України).

Відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно з частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Згідно із пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» статтю 11 викладено у такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набранням чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено комісію за розрахунково-касове обслуговування кредитної заборгованості, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлювлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором.

Отже, встановлення банком комісії за обслуговування кредиту, зокрема, комісії за розрахунково-касове обслуговування, відповідає положенням Закону України «Про споживче кредитування».

Подібні правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, провадження № 14-44цс21.

У справі, що переглядається, 10.06.2021 позивачем підписано заяву №801 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.

Відповідно до п. 3, 4 заяви позивачу було надано кредит на загальні споживчі цілі у розмірі 31 000,00 грн. строком на 24 місяці.

Згідно з пунктом 5 кредитного договору визначено розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості, який становить 2,99%.

З графіку платежів, який є частиною заяви, вбачається, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості складає 926,90 грн. щомісячно та в сукупності за весь період строку кредитування становить 22 245,60 грн., в примітці до графіку вказано, що зміст послуги банку визначається у Договорі комплексного банківського обслуговування.

Згідно даного графіку загальна вартість кредиту становитиме 53 248 грн 71 коп, тобто комісія за обслуговування становить майже половину вартості кредиту та становить більше ніж 2/3 суми, отриманою в кредит ОСОБА_1 на загальні споживчі цілі.

Вказані розміри плати за обслуговуваннякредиту за угодами у порівнянні з розмірами процентів та отриманого розміру кредиту ОСОБА_1 не можна визнати справедливими та розумними.

Водночас у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за розрахунково-касове обслуговування. При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування».

Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору.

АТ «ПУМБ» не було позбавлено можливості надати докази на підтвердження справедливості умов договорів щодо встановленої комісії, зокрема з урахуванням переліку та обсягу послуг, які надаються банком за таку плату.

Отже, пункт 5 угоди про надання кредиту №801 щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі № 755/11636/21, провадження № 61-7098св22, від 08 лютого 2023 року у справі № 168/349/20, провадження № 61-2223св21, від 16 листопада 2022 року у справі № 755/9486/21, провадження № 61-5581св22, постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21, провадження № 61-4202сво22, постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, провадження № 14-44цс21.

Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

За правилами вказаної статті реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним.

З огляду на встановлені у справі обставини, а також сформульовані у цій постанові висновки щодо нікчемності пункту 5 угоди, апеляційний суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача здійснити перерахунок заборгованості за Угодою.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції неправильно визначив характер спірних правовідносин, помилково витлумачив норми матеріального права, які підлягають застосуванню, а тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 13 серпня 2024 року - скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Зобов`язати Акціонерне товариство «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_1 за угодою про надання кредиту № 801, шляхом зарахування сплачених нею коштів як комісію за обслуговування кредитної заборгованості у рахунок погашення тіла кредиту за угодою про надання кредиту №801 від 10.06.2021, з огляду на нікчемність пункту 5 угоди про надання кредиту №801.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 лютого 2025 року.

Головуючий О.В. Желепа

Судді О.Ф. Мазурик

А.М. Стрижеус