СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/23212/24

пр. № 2/759/1220/25

29 січня 2025 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Петренко Н.О.

за участю секретаря судових засідань Ганнисика А.А.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про встановлення конкретного порядку користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ :

І. Зміст позовних вимог.

У листопаді 2024 року позивач звернувся до суду з позовом про встановлення конкретного порядку користування житловим приміщенням.

Позовну заяву мотивує тим, що сторони є співвласниками трикімнатної квартири АДРЕСА_3 . 3/4 частини квартири належить позивачу на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане Святошинською районною в м. Києві державною адміністрацією 21 листопада 2006 року, згідно із розпорядженням № 2573 від 21 листопада 2006 року та договору дарування квартири, посвідченого Черниш Н.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу від 30 травня 2007 року за реєстровим № 789 . 1/4 частини квартири належить відповідачу на підставі свідоцтва про право власності на житло. Відповідно до інформаційної довідки № 14361, виданої 29 квітня 2024 року Комунальним підприємством Київської міської ради « Київське міське бюро технічної інвентаризації право власності зареєстровано. Відповідно до технічного паспорту квартира складається із трьох кімнат загальною площею 60,2 кв.м , житловою площею 44,5 кв.м., в тому числі кімнати площею 15, 2 кв.м. . кімнати площею 14,9 кв.м. кімнати площею 14,4 кв.м , кухні площею 7,7 кв.м. ванної кімнати площею 2.0 кв.м. вбиральні площею 0,9 кв.м. коридору площею 5,1 кв.м. балкону площею 2,4. Оскільки відповідачка чинить перешкоди у користуванні квартирою виникли складнощі у користуванні спільною квартирою, тому позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав.

ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 08.11.2024 року відкрито провадження у вказаній справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

09 грудня 2024 року ухвалою Святошинського районного суду м. Києва підготовче провадження закрито та призначено розгляд справи по суті.

ІІІ. Позиції учасників судового провадження.

Позивач у судовому засіданні відмовився від частини позовних вимог, а саме усунення перешкод у користуванні, оскільки на час розгляду відповідач перестала чинити перешкоди, підтримав іншу частину позовних вимог та просив її задовольнити.

Відповідач не заперечувала проти задоволення позовних вимог.

ІV. Фактичні обставини встановлені судом та норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи.

Згідно свідоцтва про право власності на житло виданого 21.11.2006 року згідно розпорядження № 2573 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві приватної власності належить по частині квартири АДРЕСА_3 .

Згідно договору дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черниш Н.В. від 30 травня 2007 року № 489 ОСОБА_1 подаровано 2/4 частини квартири АДРЕСА_3 .

Відповідно до інформаційної довідки № 14361, виданої 29 квітня 2024 року Комунальним підприємством Київської міської ради « Київське міське бюро технічної інвентаризації» право власності на 2/4 частини квартири зареєстровано за ОСОБА_1 , частини квартири за ОСОБА_2 .

Відповідно до технічного паспорту квартира складається із трьох кімнат загальною площею 60,2 кв.м , житловою площею 44,5 кв.м., в тому числі кімнати площею 15, 2 кв.м. . кімнати площею 14,9 кв.м. кімнати площею 14,4 кв.м , кухні площею 7,7 кв.м. ванної кімнати площею 2.0 кв.м. вбиральні площею 0,9 кв.м. коридору площею 5,1 кв.м. балкону площею 2,4.

Відповідно до ст. 355 ЦК України встановлено, що майно, що є у власності двох і більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Згідно зі ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди

Відповідно п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року, судам роз`яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним із співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє у користування сторонам спору в натурі частки, відповідно до розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Вирішуючи питання про визначення порядку користування житловим приміщенням, суд вважає за можливе встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_3 наступним чином: виділити у користування ОСОБА_1 кімнату площею 14,4 кв.м та кімнату площею 14.,9 кв. м.,виділити у користування ОСОБА_2 , кімнату площею 15.2 кв.м.

Кухню площею 7,7 кв.м. , вбиральню площею 0.9 кв. м., ванну кімнату площею 2,0 кв.м. , коридор площею 5.1 кв.м залишити у спільному користуванні сторін.

Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Частиною 1,2 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1 ст. 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, суд вважає, що такий порядок користування житловими приміщеннями є найбільш зручним для сторін, враховуючи розташування кімнат у спірній квартирі та порушень житлових прав будь-яких зі сторін суд не вбачає. Суд вважає обґрунтованими заявлені у справі вимоги про визначення порядку користування житловим приміщенням у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 150 ЖК Української РСР, ст.ст. 319, 355, 358, 360, 391,396 ЦК України, ст. ст. 77-84, 141,142, 259, 260, 264-266, 269 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про встановлення конкретного порядку користування житловим приміщенням, - задовольнити.

Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_3 наступним чином:

виділити у користування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 кімнату площею 14,4 кв.м та кімнату площею 14.,9 кв. м.

виділити у користування ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 кімнату площею 15.2 кв.м.

Кухню площею 7,7 кв.м. , вбиральню площею 0.9 кв. м., ванну кімнату площею 2,0 кв.м. , коридор площею 5.1 кв.м залишити у спільному користуванні сторін.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення сторін зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи якому рішення не було вручене у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Київського апеляційного суду, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.

Суддя Н.О. Петренко