1Справа № 335/9697/24 6/335/15/2025
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 лютого 2025 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі
головуючого - судді Мінаєва М.М.,
за участю секретаря судового засідання - Печерей О.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву відповідача ОСОБА_1 про розстрочку виконання рішення суду у справі за позовом Комунального підприємства «Запоріжремсервіс» Запорізької міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті за послуги з управління багатоквартирним будинком,
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11.12.2024 позовні вимоги Комунального підприємства «Запоріжремсервіс» Запорізької міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті за послуги з управління багатоквартирним будинком задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ), на користь Комунального підприємства «Запоріжремсервіс» Запорізької міської ради (, р/р НОМЕР_2 у банку Запорізьке РУ ПАТ КБ «Приватбанк», МФО 313399) заборгованість по оплаті за послуги з управління багатоквартирним будинком АДРЕСА_1 , у загальній сумі 22487,56 грн. (двадцять дві тисячі чотириста вісімдесят сім грн. 56 коп.) та судовий збір у розмірі 1614,93 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

27.01.2025 ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про розстрочення виконання рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11.12.2024 у цивільній справі №335/9697/24 за позовом Комунального підприємства «Запоріжремсервіс» Запорізької міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті за послуги з управління багатоквартирним будинком, у якій просила розстрочити виконання вказаного рішення на 12 місяців та проводити розгляд заяви без її участі.

В обґрунтування заяви зазначено, що відповідач - ОСОБА_1 перебуває у скрутному фізичному становищі, має травму суглоба, не може вільно пересуватися без сторонньої допомоги та спеціальних предметів, не може повноцінно працювати та забезпечувати себе.

11.02.2025 через систему «Електронний суд» від представника КП «Запоріжремсервіс» - Виноградової Х.І. надійшла заява із запереченнями проти розстрочення виконання рішення та проведення судового засідання без участі представника КП «Запоріжремсервіс».

В судове засідання 11.02.2025 сторони не з`явились, будучи належним чином повідомлені про дату та час його проведення.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Розглянувши вказану заяву, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Гарантоване особі у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд розповсюджує дію і на стадію виконання судового рішення. У своїй прецедентній практиці Європейський суд з прав людини нагадує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї із сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинно розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції. («Іммобільяре Саффі» проти Італії», заява 22774/93, 28.07.99, § 63; «Горнсбі проти Греції» від 19.03.97, § 40).

Крім того, у справі «Горнсбі проти Греції» Європейський суд з прав людини вказав, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін.

Рішенням Європейського Суду з прав людини у справі Глоба проти України №15729/07 від 05.07.2012 суд повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Стосовно системності Європейський суд з прав людини підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а, отже, сама можливість надання відстрочки виконання судового акта повинна носити виключний характер.

З метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд, суд, який надає відстрочку чи розстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити: 1) чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами; 2) чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація «потерпілій стороні» за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми; 3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача як «потерпілої сторони»; 4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.

У цьому контексті для виправдування затримки виконання рішення суду недостатньо лише зазначити про відсутність у боржника коштів. Обов`язково мають враховуватися й інтереси іншої сторони спору, на користь якої прийнято рішення. Відповідач і позивач знаходяться у рівних економічних умовах і в одній державі, тому незадовільний фінансовий стан відповідача сам по собі є недостатньою причиною для відстрочення виконання рішення суду.

Відповідно до ч.1, 2 ст.18 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч.1, 3, 4 ст.435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.33 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року за №1404-VIII, за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення.

Разом з тим, пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» від 26 грудня 2003 року №14 визначено, що при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Отже, відстрочка або розстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні рішення або наявність яких робить його не можливим.

Підстави для відстрочки або розстрочки виконання рішення повинні бути чітко встановлені та підтверджені відповідними доказами.

Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення виконання рішення, суд повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини.

Як свідчать надані відповідачем документи, а саме копія довідки лікаря-травматолога ОСОБА_2 від 14.01.2025 та копія розшифровки дослідження МРТ лікаря-рентгенолога ОСОБА_3 від 23.11.2024 - ОСОБА_1 має травму суглоба, через що позбавлена можливості повноцінно працювати, отримала рекомендацію про отримання направлення для встановлення групи інвалідності. Крім того, у ОСОБА_1 виявлено помірну лівосторонню С-подібну сколіотичну деформацію поперекового відділу хребта, МР-ознаки дегенеративно-дистрофічного ураження поперекового відділу хребта, остеохондрозу, спондильозу, вираженого спондилоартрозу тощо.

Вказавши наявність вказаних захворювань, ОСОБА_1 посилається на те, що через них вона не може повноцінно працювати, продовжувати звичний для себе спосіб життя, через що зазнає душевних страждань.

Водночас відомостей про свій майновий стан, в тому числі про свої доходи і витрати, наявність чи відсутність майна, за рахунок вартості якого б було можливо виконати рішення суду, ОСОБА_1 не надала, що унеможливлює об`єктивну оцінку того, чи дійсно вона має істотні перешкоди у виконанні рішення суду.

Крім того, надані відповідачем медичні документи не надають можливості об`єктивно встановити, що наявне у відповідача захворювання є тяжким в розумінні ст. 435 ЦПК України. Це поняття є оціночним, однак така оцінка має ґрунтуватись на відповідних висновках фахівців у галузі медицини, оскільки суд не володіє спеціальними знаннями у сфері медицини. Зокрема, суду не були надані лікарські документи, якими б підтверджувалось, що відповідач, наприклад, дійсно не може самостійно пересуватись, потребує стороннього догляду, тривалого стаціонарного лікування тощо. Рекомендація травматолога щодо отримання направлення для отримання групи інвалідності як така також не свідчить про наявність у відповідача захворювання такого ступеня тяжкості, що істотно вплинуло б виконання рішення суду.

Крім того, суд враховує і ступінь вини відповідача у виникненні спору, оскільки з неї була стягнута заборгованість за період з листопада 2017 року, і під час розгляду справи судом було встановлено, що відповідач протягом майже семи років взагалі не виконувала зобов`язання перед позивачем, і відомостей про перешкоди для цього, пов`язані із здоров`ям, суду надано не було.

З урахуванням наведеного, суд в обсязі наданих відповідачем документів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви розстрочку виконання рішення суду.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. 259-261, ст. 435 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви відповідача ОСОБА_1 про розстрочку виконання рішення суду відмовити.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що відмова у наданні розстрочки виконання рішення суду не є перешкодою для повторного звернення з того самого питання з наданням додаткових доводів і доказів на підтвердження обставин, що унеможливлюють або значно утруднюють виконання рішення суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання, але може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.

Суддя М.М. Мінаєв