КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,

секретар Кравченко А.С.

за участю:

заявника ОСОБА_1 ,

представника заінтересованої особи Григораш К.М..

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану від її імені та в її інтересах адвокатом Шурином Ігорем Васильовичем, на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2024 року у справі за заявою громадянина Турецької Республіки ОСОБА_1 , про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Святошинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2024 року ОСОБА_3 через свого представника-адвоката Коваль Я.Ю. звернувся до Святошинського районного суду м. Києва із клопотанням про визнання на території України рішення Сімейного суду N?4 м. Конья (Республіка Туреччина) у справі N?2024/242, прийняте 21.03.2024 року суддею Дуйгу ХЕКІМОГЛУ СОМУК, що набрало законної сили 03/05/2024 року, яким було розірвано шлюб між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 ( ОСОБА_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , який був зареєстрований 17.07.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у м. Севастополі, про що зроблено відповідний актовий запис N?569 та визначено місце проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 з батьком ОСОБА_3 .

В обґрунтування клопотання зазначено, що 17.07.2010 між громадянином Турецької Республіки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та громадянкою України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на території України, було укладено шлюб, який зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юистиції у м. Севастополі, про що зроблено відповідний актовий запис №569 в Книзі реєстрації шлюбів, про що видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від 17.07.2010.

В період шлюбу у подружжя, на території України, народились спільні діти:

- ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (ІНФОРМАЦІЯ_8), що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , яке видане 27.06.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Коломиї реєстраційної служби Коломийського міського управління юстиції в Івано-Франківській області (актовий запис № 339);

- ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (ІНФОРМАЦІЯ_9), що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , яке видане 04.10.2011 року року Відділом державної реєстрації актів про народження Сімферопольського міського управління юстиції Автономної Респубілки Крим (актовий запис № 3645);

- ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (ІНФОРМАЦІЯ_10), що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , яке повторно видане 07.11.2019 року Києво-Святошинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області (актовий запис № 78).

У 2022 році у зв`язку зі збройною агресією на території України, з метою збереження життя та здоров`я, вся сім`я була вимушена виїхати на проживання до Республіки Туреччина та проживала там до кінця травня 2024 року.

Проте, в подальшому сімейні відосини у подружжя не склались, виникли непорозуміння, через що Заявник звернувся до суду за місцем їхнього проживання в Республіці Туреччина із позовною заявою про розірвання шлюбу.

21.03.2024 суддею Дуйгу ХЕКІМОГЛУ СОМУК Сімейного суду №4 м. Конья (Республіка Туреччина) у справі №2024/242 за позовом ОСОБА_3 - НОМЕР_5 до ОСОБА_5 - АДРЕСА_1 , прийнято рішення, яким суд постановив наступне:

1. Беручи до уваги положення Статті 166/3 Сімейного кодексу Турецької Республіки, РОЗІРВАТИ ШЛЮБ між ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6., сином ОСОБА_6 та ОСОБА_15 , ідентифікаційний номер громадянина Турецької Республіки НОМЕР_5 , зареєстрованим у родинній книзі провінції ИСПАРТА, район МЕРКЕЗ, квартал/село ГЮЧЛЮ, том 10, родина НОМЕР_6 , персональний номер НОМЕР_7 , та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочкою ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , ідентифікаційний номер громадянина Турецької Республіки НОМЕР_8 , зареєстрованій у тій самій родинній книзі під персональним номером 13.

2. Опікуном неповнолітніх дітей сторін ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер громадянина Турецької Республіки НОМЕР_9 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер громадянина Турецької Республіки НОМЕР_10 , та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний номер громадянина Турецької Республіки НОМЕР_11 , визначити позивача - батька дітей.

3.Для встановлення особистих відносин між матір`ю та дітьми, опікунство над якими надано батькові, дозволяється перебування дітей разом із матір`ю з 09:30 години ранку до 17:30 години вечора кожної 2-ї та 4-ї суботи місяця, під час релігійних свят з 09:30 години ранку 2-го святкового дня до 17:30 години вечора 3-го святкового дня, під час семестрових шкільних канікул кожного року з 09:30 години ранку понеділка першого тижня канікул до 17:30 години вечора наступної неділі, під час щорічних проміжних шкільних канікул у листопаді місяці з 09:30 години ранку першого дня канікул до 17:30 години вечора наступної неділі, а також щорічно у липні місяці, починаючи з 09:30 години ранку першого дня місяця до останнього дня місяця. Ці умови також дійсні до набуття чинності рішення.

4.Починаючи з дати прийняття рішення протягом одного місяця, сторона, яка призначена опікуном, має звернутися до суду та пред`явити Виписку з Журналу реєстрації майна зі списком майна, що зареєстроване на особу, яка недосягла 18-річного віку, у разі наявності такого майна, а також повідомити суд у разі істотних змін у складі майна або зроблених накопичень. Нагадати опікуну про відповідальність, яку він може понести у разі недбалого ставлення до розпорядження майном неповнолітньої особи згідно умов статей 360 та 361 Сімейного кодексу Турецької Республіки.

5.Сторони не мають претензій одна до одної з питання виплат матеріальних та моральних компенсацій, а також призначення сплати на утримання.

6.Встановлено, що позивач передав відповідачу золотий браслет вагою 95 грам та золоту обручку вагою 5 грамів у вигляді махру, а також що між сторонами більше не має спірних питань щодо передачі/отримання цінних речей.

7.Встановлено, що у сторін не має зобов`язань одна перед одною, які виникають після припинення дії регулювання майна.

8.Протокол про розірвання шлюбу, який був підписаний сторонами 13/03/2024 року, а також заяву суду щодо встановлення особистих стосунків між батьками та спільними дітьми, прийняту та підписану сторонами, зробити додатками рішення.

9.Не стягувати з відповідача витрати на захисника позивача через відсутність вимоги на це останнього.

10.Збір сплачений у повному обсязі, тому інших платежів немає.

11.Витрати на розгляд справи, які сплачені позивачем, залишити за позивачем.

12.При набутті чинності рішення невитрачені кошти авансу повернути позивачу.

Прийняте судом рішення від 21.03.2024 було оголошено сторонам 16.04.2024.

03.05.2024 Рішення набуло чинності, оскільки сторони його не оскаржували.

У заявика виникла необхідність у визнанні рішення іноземного суду про розірвання шлюбу в Україні задля отримання у органах реєстрації актів цивільного стану документального підтвердження, того, що в Україні немає зареєстрованого шлюбу.

З цією метою, ОСОБА_1 звернувся до Святошинського відділу РАЦС в м. Києві, за місцем свого проживання фактичного проживання та просив внести відомості в Державний реєстр актів цивільного стану (шляхом проставлення відмітки про розірвання шлюбу в актовому записі про шлюб) проте працівниками РАЦС йому було відмовлено в усному порядку, та повідомлено, що для отримання в органах реєстрації актів цивільного стану документального підтвердження розірвання шлюбу йому необхідно звернутись із клопотанням про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню.

Ухвалою Святошинського районного м. Києва від 04.10.2024 клопотання громадянина Турецької Республіки, ОСОБА_1 , подане в його інтересах адвокатом Коваль Яною Юріївною про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, задоволено. Визнано на території України рішення Сімейного суду №4 м. Конья (Республіка Туреччина) у справі №2024/242, прийняте 21.03.2024 року суддею Дуйгу Хекімоглу Сомук, що набрало законної сили 03.05.2024 року, яким було розірвано шлюб між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 ( ОСОБА_2 / ОСОБА_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований 17.07.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юистиції у м. Севастополі, про що зроблено відповідний актовий запис №569 та визначено місце проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 з батьком, ОСОБА_3 та встановлено графік спілкування матері з дітьми (а.с. 67-71).

В апеляційній скарзі представник заінтересованої особи ОСОБА_2 - ОСОБА_20 , посилаючись на неповне встановлення обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права та недотримання норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, в частині визначення місця проживання неповнолітніх дітей з батьком ОСОБА_3 .

В обгрунтування апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції не було вчинено достатньо процесуальних дій для можливості належного повідомлення ОСОБА_21 про час та місце розгляду справи, у зв`язку з чим вона була позбавлена можливості надати докази, які свідчать про наявність між сторонами спору стосовно місця проживання спільних дітей, а також щодо особи заявника.

При цьому, вказує, що суд першої інстанції, визнавши на території України рішення іноземного суду щодо здійснення опіки на спільними дітьми, фактично визнав право заявника на здійснення одноособової опіки над дітьми, не дослідивши при цьому умови їх проживання, моральний та психологічний стан батька, не переконавшись у фінансовій можливості утримувати трьох дітей, не дослідивши, який рівень освіти отримують діти, чи соціалізувалися діти до умов проживання в Україні під час воєнних дій тощо (а.с. 76-78).

Заявник у судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на її безпідставність та необгрунтованість.

Представник заінтересованої особи Кравченко Р.С. у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити, наголосивши, при цьому, що справа розглянута з порушенням підсудності, тобто неповноважним судом.

Інша заінтересована особа у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суд не сповістила.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України, судом апеляційної інстанції визнано за можливе розглянути справу за відсутності заінтересованої особи, оскільки її неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного рішення та направлення справи на розгляд за встановленою підсудністю до Києво-Святошинського районного суду Київської області, виходячи з наступного.

Відкриваючи провадження у даній справі та здійснюючи розгляд справи по суті, суд першої інстанції виходив з того, що клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, відповідає вимогам, передбаченим ч.ч. 1, 2 ст. 472 ЦПК України, справа підсудна Святошинському районному суду м. Києва згідно з ч. 1 ст. 464 ЦПК України.

Колегія суддів не може погодитися з вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, згідно з ч. 1 ст. 472 ЦПК України клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, подається заінтересованою особою до суду в порядку, встановленому статтями 464-466 цього Кодексу для подання клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, з урахуванням особливостей, визначених цією главою.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 466 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду подається у письмовій формі і повинно містити: ім`я (найменування) особи, яка подає клопотання, зазначення її місця проживання (перебування) або місцезнаходження, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; ім`я (найменування) боржника, зазначення його місця проживання (перебування), його місцезнаходження чи місцезнаходження його майна в Україні; мотиви подання клопотання. Суд за заявою особи, яка подає клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду такого клопотання, якщо невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Тобто, у клопотанні про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, повинні бути зазначені усі сторони справи, в якій ухвалювалося відповідне рішення іноземним судом, щодо якого заявлено клопотання про визнання.

При цьому, у відповідності до положень ст. 464 ЦПК України питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника. Якщо боржник не має місця проживання (перебування) або місцезнаходження на території України, або його місце проживання (перебування) чи місцезнаходження невідоме, питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцезнаходженням в Україні майна боржника.

Отже, з урахуванням викладеного, в клопотанні про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, поданому ОСОБА_3 , мала б бути зазначена в якості заінтересованої особи ОСОБА_2 , а подання такого клопотання мало б здійснюватися з урахуванням вимог ст. 464 ЦПК України, а саме за місцем проживання (перебуванням) ОСОБА_2 .

Однак, судом першої інстанції не було взято до уваги, що, у порушення вимог ст. 466 ЦПК України, заявником у клопотанні не було зазначено в якості заінтересованої особи ОСОБА_2 , а також не зазначено жодних відомостей стосовно її місця проживання (перебування).

У свою чергу, згідно з наявної у матеріалах справи довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 27.02.2017 місцем проживання ОСОБА_2 є АДРЕСА_3 .

Отже, на час пред`явлення даного клопотання та станом на час розгляду справи судом апеляційної інстанції, місцем проживання ОСОБА_2 є АДРЕСА_3 , що не відноситься до територіальної підсудності Святошинського районного суду м. Києва.

Також, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про недотримання судом при розгляді клопотання порядку, визначеного ч.ч. 1, 2 ст. 473 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 378 ЦПК України передбачено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Згідно з 2 ст. 378 ЦПК України справа не підлягає направленню на новий розгляд у зв`язку з порушеннями правил територіальної юрисдикції (підсудності), якщо учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи.

Проте, вимоги ч. 2 ст. 378 ЦПК України у даному випадку не можуть бути застосовані, оскільки доказів того, що апелянт була належним чином повідомлена про розгляд справи у суді першої інстанції, матеріали справи не містять.

Також, слід зазначити, що у відповідності до вимог ст. 473 ЦПК України про надходження клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, суд у п`ятиденний строк письмово повідомляє заінтересовану особу і пропонує їй у місячний строк подати можливі заперечення проти цього клопотання.

Після подання заінтересованою особою заперечень у письмовій формі або у разі її відмови від подання заперечень, а також якщо у місячний строк з часу повідомлення заінтересованої особи про одержане судом клопотання заперечення не подано, суддя постановляє ухвалу, в якій визначає дату, час і місце судового розгляду клопотання, про що заінтересовані особи повідомляються письмово не пізніше ніж за десять днів до його розгляду.

Розгляд клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, проводиться суддею одноособово у відкритому судовому засіданні.

Неявка без поважних причин у судове засідання заінтересованих осіб або їх представників, стосовно яких суду відомо про своєчасне вручення їм повістки про виклик до суду, не є перешкодою для розгляду клопотання, якщо будь-якою із заінтересованих осіб не було порушено питання про перенесення його розгляду.

За наслідками розгляду клопотання, а також заперечення у разі його надходження суд постановляє ухвалу про визнання в Україні рішення іноземного суду та залишення заперечення без задоволення або про відмову у задоволенні клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню.

Разом з тим, жодних належних доказів того, що повідомлення заінтересованій особі про подане клопотання, яке було сформовано 01.10.2024, було направлено та вручено апелянту, матеріали справи не містять.

Більш того, матеріали справи не містять ухвали суду із визначенням дати, часу та місця судового розгляду клопотання, про що учасники справи мали б бути повідомлені письмово не пізніше ніж за десять днів до його розгляду.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю до Києво-Святошинського районного суду Київської області.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 369, 374, 378, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану від її імені та в її інтересах адвокатом Шурином Ігорем Васильовичем, - задовольнити частково.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2024 року у справі за заявою громадянина Турецької Республіки ОСОБА_1 , про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Святошинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції - скасувати, а справу направити для розгляду до Києво-Святошинського районного суду Київської області за встановленою підсудністю.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений 07 лютого 2025 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова