КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2025 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 761/338/22

провадження номер: 22-ц/824/1150/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

за участю секретаря - Малашевського О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 24 квітня 2024 року та на додаткове рішення цього ж суду від 08 травня 2024 року, у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коваленка Євгенія Івановича, заінтересована особа: ОСОБА_2 ,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коваленка Є.І. (далі - Шевченківський ВДВС у м. Києві, державний виконавець), заінтересована особа: ОСОБА_3 .

Скарга мотивована тим, що 06 березня 2024 року ОСОБА_1 стало відомо про те, що рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 28 листопада 2022 року у справі 761/338/22 стягнуто з нього, ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини його доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10 січня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття. Вказував, що 01 грудня 2022 року Шевченківським районним судом міста Києва у цій справі видано виконавчий лист, а в подальшому 04 січня 2024 року у цій справі судом видано інший виконавчий лист.

Вказував, що за період з 28 листопада 2022 року по 11 березня 2024 року на підставі вказаного вище рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 28 листопада 2022 року державний виконавець вчинив такі дії: 08 грудня 2022 року прийняв постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_4; 08 лютого 2023 року прийняв постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження НОМЕР_4 (загальна сума мінімальних витрат становить 195 грн 30 коп.); 15 лютого 2023 року прийняв постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника; 07 квітня 2023 року ОСОБА_1 добровільно сплатив суму у розмірі 2 616 грн 51 коп., в тому числі, мінімальні витрати виконавчого провадження у сумі 195 грн 30 коп. та аліменти у сумі 2 421 грн 21 коп.; 11 квітня 2023 року державний виконавець прийняв постанову про закінчення виконавчого провадження; 16 січня 2024 року державний виконавець прийняв постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_5; 16 січня 2024 року державний виконавець прийняв постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження НОМЕР_5 (загальна сума мінімальних витрат у розмірі 446 грн 54 коп.); 26 лютого 2024 року ОСОБА_1 у добровільному порядку сплатив заборгованість по аліментам за період з січня 2022 року по січень 2024 року, яка виникла після набрання рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 28 листопада 2022 року законної сили; 01 березня 2024 року ОСОБА_1 у добровільному порядку сплатив аліменти за лютий 2024 року.

Заявник зазначав, що 05 березня 2024 року державний виконавець підготував розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, вніс відомості про боржника до Єдиного реєстру боржників та в повідомленні зазначив, що станом на 05 березня 2024 року у ОСОБА_1 наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої згідно розрахунку від 05 березня 2024 року за період з 01 листопада 2023 року по 29 лютого 2024 року, становить 5 881 грн 28 коп., що перевищує суму платежів за три місяці.

Цього ж дня, тобто, 05 березня 2024 року державний виконавець прийняв постанову про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні НОМЕР_5, згідно з якою звернено стягнення у розмірі 6 327 грн 82 коп., у тому числі, мінімальні витрати виконавчого провадження - 446 грн 54 коп., та аліменти в сумі 5 881 грн 28 коп. Також 05 березня 2024 року державний виконавець прийняв постанову про арешт майна боржника та постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Вказував, що при прийняті постанови про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_5 державний виконавець порушив вимоги ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки він фактично створив копію виконавчого провадження НОМЕР_4, яке закінчено 11 квітня 2023 року, що не передбачено законом. Зазначав, що виконавчим документом від 04 січня 2024 року не передбачено відкриття нового виконавчого провадження за рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 28 листопада 2022 року у справі 761/338/22.

Тому вважав, що всі дії державного виконавця, які вчинялися ним 05 березня 2024 року у виконавчому провадженні НОМЕР_5, не ґрунтуються на вимогах Закону України «Про виконавче провадження» та як наслідок, порушують права ОСОБА_1 .

Стверджував, що при винесенні 05 березня 2024 року постанови про розмір мінімальних витрат у виконавчому провадженні НОМЕР_5, державний виконавець здійснив стягнення мінімальних витрат у розмірі 446 грн 54 коп., однак ці витрати вже були стягнуті у виконавчому провадження НОМЕР_4 у розмірі 195 грн 30 коп. При підготовці 05 березня 2024 року розрахунку заборгованості зі сплати аліментів державний виконавець не обчислив розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а склав розрахунок заборгованості поквартально. При цьому, державний виконавець не врахував, що заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Крім того, заявник вважав, що розрахунок заборгованості від 05 березня 2024 року викликає сумнів у його математичній правильності. Державним виконавцем не долучено до матеріалів справи розрахунок про те, що станом на 29 лютого 2024 року у ОСОБА_1 наявна заборгованість у розмірі 5 881 грн 28 коп. Державним виконавцем безпідставно зазначено, що згідно розрахунку від 05 березня 2024 року за період з 01 листопада 2023 року по 29 лютого 2024 року заборгованість становить 5 881 грн 28 коп., що сукупно перевищує суму відповідних платежів за три місяці. Матеріали виконавчого провадження НОМЕР_4 та виконавчого провадження НОМЕР_5 не містять розрахунку, який виконано у відповідності до вимог ч.4 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», ч.1 ст.195 СК України. При винесенні постанови від 05 березня 2024 року про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні НОМЕР_5 державним виконавцем не перевірено чи може бути забезпечено в інший спосіб виконання рішення про стягнення періодичних платежів, ніж звернення стягнення на майно боржника.

Також вважав, що при винесенні 05 березня 2024 року постанови про арешт майна боржника у виконавчому провадженні НОМЕР_5 державним виконавцем не доведено, що наявна заборгованість із сплати аліментів перевищує суму сукупного розміру платежів за три місяці. Крім того, накладення арешту на майно, не є обов`язковою дією у виконавчому провадженні.

Вказував, що 26 лютого 2024 року він самостійно погасив заборгованість по сплаті аліментів на суму 44 728 грн 00 коп., а 01 березня 2024 року - на суму 2 925 грн 00 коп. Тому вважав, що державним виконавцем безпідставно вчинені дії щодо арешту майна боржника.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 просив:

зобов`язати державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби скасувати постанови, які винесені у виконавчому проваджені НОМЕР_5;

повернути ОСОБА_1 надмірно нараховані та сплачені мінімальні витрати у розмірі 446 грн 54 коп. у виконавчому провадженні НОМЕР_5;

виключити відомості про боржника, які внесені 05 березня 2024 року до Єдиного реєстру боржників у виконавчому провадженні № НОМЕР_6.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 24 квітня 2024 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Коваленка Є.І. - відмовлено в повному обсязі.

26 квітня 2024 року представник заінтересованої особи: ОСОБА_3 - адвокат Топчій П.І. звернувся до суду першої інстанції із заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення із заявника на користь ОСОБА_3 , понесених нею витрат на правову допомогу в сумі 10 000 грн 00 коп. Крім того, просив поновити пропущений строк на подання до суду доказів, понесених ОСОБА_3 витрат на професійну правничу допомогу.

07 травня 2024 року ОСОБА_1 подав до суду першої інстанції заяву про зменшення розміру судових витрат при ухваленні додаткового рішення, в якій просив розмір судових витрат, які адвокат Топчій П.І. просить покласти на ОСОБА_1 , зменшити до 0,00 грн (а.с.1-33, т.2).

Додатковим рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 24 березня 2024 року поновлено представнику ОСОБА_3 - адвокату Топчію П.І. пропущений строк для подання доказів, понесених ОСОБА_3 витрат на професійну правничу допомогу.

Заяву представника ОСОБА_3 - адвоката Топчій П.І. про ухвалення додаткового рішення задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 грн 00 коп.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить її скасувати та постановити нове рішення, яким визнати протиправними дії державного виконавця Шевченківського ВДВС у м. Києві Коваленка Є.І. щодо накладення арешту на кошти/майно боржника та внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників. Скасувати постанову Шевченківського ВДВС у м. Києві від 05 березня 2024 року про арешт коштів боржника у розмірі 6 327 грн 82 коп., посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув увагу та не з`ясовував чи дійсно звернення стягнення, з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів у сумі 6 327 грн 82 коп., перевищує суму платежів за три місяці. Вказує, що 24 квітня 2024 року судом першої інстанції було встановлено та зазначено в ухвалі суму платежів за три місяці із наступного розрахунку (2 925 грн 17 коп. ? 3 = 8 775 грн 51 коп). Сума заборгованості, яка встановлена державним виконавцем станом на 05 березня 2024 року - 5 881 грн 28 коп. (6 327 грн 82 коп. - з урахуванням суми 446 грн 54 коп. мінімальних витрат виконавчого провадження) є меншою суми платежів за три місяці у розмірі 8 775 грн 51 коп. Вважає, що оскільки сума покладена в основу оскаржуваних постанов від 05 березня 2024 року про арешт коштів/майна боржника є меншою суми платежів за три місяці, то у виконавця були відсутні підстави для внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників та винесення постанов від 05 березня 2024 року. За таких обставин постанова Шевченківського ВДВС у м. Києві від 05 березня 2024 року про арешт коштів/майна боржника у розмірі 6 327 грн 82 коп. винесена упереджено.

Також ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 08 травня 2024 року, у якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити адвокату Топчію П.І. у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду мотивована тим, що ОСОБА_1. та ОСОБА_5 безпідставно не були допущені до участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. Також суд першої інстанції безпідставно поновив строки на подання доказів, оскільки клопотання від 06 травня 2024 року та докази що долучені до клопотання, подано поза межами процесуального строку, який встановлено ч.8 ст.141 ЦПК України. Вказує, що судом першої інстанції не встановлено, чи існували подані докази станом на 24 квітня 2024 року на момент прийняття ухвали судом першої інстанції. Вважає, що докази, які подав адвокат Топчій П.І. до заяви про ухвалення додаткового рішення та клопотання про поновлення строків, не містять інформацію, відповідно до якої можна встановити, що ці докази існували намомент прийняття ухвали судом першої інстанції.

Також вказує, що адвокатом Топчієм П.І. не доведено, а судом першої інстанції не встановлено, що домовленістьміж адвокатом Топчій П.І. та ОСОБА_3 про сплату гонорару у розмірі 10 000 грн 00 коп. існували на момент прийняття ухвали судом першої інстанції.

Зазначає, що судом першої інстанції не з`ясовано, чи становлять заявлені витрати на правничу допомогу надмірний тягар для іншої сторони. Так, відповідно до розрахунку зі сплати аліментів від 01 квітня 2024 року заробітна плата ОСОБА_1 за період з квітня 2023 року по березень 2024 року знаходиться в межах 8 100 грн 71 коп. - 11 700 грн 67 коп. Тому заявлена сума судових витрат становить надмірний тягар для ОСОБА_1 , на утриманні якого знаходяться двоє неповнолітніх дітей.

Вказує, що суд першої інстанції не встановив, чи зафіксована домовленість про відстрочення оплати до вимоги договором про надання правової допомоги, додатками та додатковими угодами до договору. Вважає, що витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн 00 коп. не узгоджуються з умовами договору від 19 липня 2022 року та додатками до нього, а відтак відносяться до позадоговірних розрахунків між адвокатом та клієнтом.

Також зазначає, що адвокат Топчій П.І. не надав суду інших доказів, які вказують, що детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Топчій П.І. у цивільній справі №761/338/22, а також інші докази щодо витрат на правову допомогу,існували до моменту проголошення ухвали 24 квітня 2024 року. До того ж адвокатом Топчієм П.І. та/або його клієнтом не надавався попередній розрахунок суми судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи 761/338/22.

У відзиві на апеляційну скаргу представник заінтересованої особи: ОСОБА_3 - адвокат Топчій П.І. зазначає, що ухвала Шевченківського районного суду міста Києва від 24 квітня 2024 року та додаткове рішення цього ж суду від 08 травня 2024 року у даній справі, є законними і обґрунтованими, ухваленими на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Вважає, що ОСОБА_1 недобросовісно користується процесуальними правами, подає безліч надуманих та необґрунтованих скарг у цій та інших справах за участю сторін. На думку адвоката, скарга ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця Коваленка Є.І. у виконавчому провадженні НОМЕР_5 про стягнення аліментів була викладена за власним вибірковим та помилковим трактуванням вимог Закону України «Про виконавче провадження». Вимоги скарги суперечать процесуальному закону. Скарга має сутяжницький характер і подана з метою процесуального переслідування та спричинення додаткових фінансових витрат для стягувача. У той же час, виконавець приймав усі процесуальні рішення в межах своїх повноважень та на виконання приписів Закону України «Про виконавче провадження». Щодо оскарження додаткового рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 грн 00 коп., то адвокат Топчій П.І. вважає, що у справі достатньо доказів на підтвердження підстав стягнення цих коштів із заявника. Такий розмір витрат є обґрунтованим та співмірним, виходячи зі складності справи, витраченим часом адвоката на виконання робіт та наданих послуг, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

До відзиву на апеляційну скаргу адвокат Топчій П.І. долучив свідоцтво про шлюб від 19 квітня 2024 року серія НОМЕР_1 , згідно з яким ОСОБА_3 після одруження змінила прізвище на « ОСОБА_3 » (а.с.187, т.2).

02 лютого 2025 року ОСОБА_1 подав до суду апеляційної інстанції клопотання про постановлення окремої ухвали відносно адвоката Топчія П.І., в якому просить на підставі ст.262 ЦПК України для усунення виявлених недоліків та порушень під час виконання рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 28 листопада 2022 року у справі 761/338/22, запобіганню їх повторенню, постановити окрему ухвалу стосовно адвоката Топчія П.І., якою довести до відома кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури міста Києва, для вжиття передбачених законом заходів реагування обставин, які викладені у цій заяві.

Клопотання мотивоване тим, що процесуальні дії адвоката Топчія П.І. не сприяють об`єктивному встановленню всіх обставин справи, а направлені виключно на введення суду в оману, що є правопорушенням. Надаючи до апеляційного суду відзив, адвокат Топчій П.І. свідомо маніпулює даними, яких не існувало на час винесення постанови про арешт коштів та майна боржника, внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників. Адвокат Топчій П.І. свідомо надає Київському апеляційному суду завідомо неправдивий розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, який суперечить розрахункам державного виконавця, які виконані 05 березня 2024 року у виконавчому провадженні №7380119. У діях адвоката наявні ознаки порушення присяги адвоката.

Також 02 лютого 2025 року ОСОБА_1 подав до суду апеляційної інстанції клопотання про постановлення окремої ухвали щодо державного виконавця Коваленка Є.І., в якому просить на підставі ст.262 ЦПК України для усунення виявлених недоліків та порушень під час виконання рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 28 листопада 2022 року у справі 761/338/22, запобіганню їх повторенню, постановити окрему ухвалу стосовно державного виконавця, якою довести до відома керівника Шевченківського ВДВС у м. Київ про обставини, які викладені у цій заяві.

Клопотання мотивоване тим, що державний виконавець Коваленко Є.І. неналежно виконав свої професійні обов`язки та безпідставно закінчив виконавче провадження НОМЕР_4 за виконавчим листом №761/338/22 від 04 грудня 2022 року. Таке неналежне виконання обов`язків державним виконавцем Коваленком Є.І. у виконавчому провадженні НОМЕР_5 призводить до безпідставного внесення відомостей про боржника до Єдиного державного реєстру боржників, арешту коштів та майна боржника, а також стягнення витрат виконавчого провадження. Вважає, що державний виконавець вчинив заходи примусового виконання рішення суду упереджено, не ефективно, не своєчасно та без дотримання засад виконавчого провадження.

03 лютого 2025 адвокат Топчій П.І. подав додаткові пояснення, в яких вказує, що державним виконавцем здійснено правильні розрахунки заборгованості зі сплати аліментів. Наголошує, що станом на 01 березня 2024 року боржник мав заборгованість зі сплати аліментів, що сукупно перевищує суму платежів за три місяці, із наступного розрахунку: 2 925 грн 17 коп. ? 3 = 8 775 грн 51 коп., а сукупний розмір заборгованості з моменту відкриття провадження - 12 775 грн 48 коп. Відомості про боржника до Єдиного реєстру боржників було внесено з метою спонукати ОСОБА_1 належним чином виконувати свої обов`язки щодо сплати аліментів, що мало позитивний наслідок, оскільки ОСОБА_1 самостійно сплатив поточну та прострочену заборгованість по аліментам. Вказує, що боржник ОСОБА_1 фактично оскаржує розмір заборгованості зі сплати аліментів станом на 05 березня 2024 року, однак такий спір має розглядаються судами в порядку позовного провадження. Отже, скарга ОСОБА_1 в частині оскарження розміру заборгованості зі сплати аліментів не може бути розглянута в порядку судового контролю за виконанням судових рішень.

Також 03 лютого 2025 року ОСОБА_1 подав додаткові письмові пояснення, у яких вказує, що розрахунки адвоката Топчія П.І., які викладені в додаткових поясненнях та відзиві, не заслуговують на увагу, оскільки зазначені обчислення є власним баченням адвоката, суперечать ст.195 СК України, ч.8 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, ці обчислення спростовуються розрахунками, наданими державним виконавцем у письмових поясненнях від 03 лютого 2025 року. Наголошує, що розрахунки адвоката Топчія П.І. не ґрунтуються на документах, які були наявні у державного виконавця станом на 05 березня 2024 року і надаються виключно для введення суду в оману.

Державний виконавець не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційні скарги, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційних скарг до апеляційного суду не направив.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Ухвалю Київського апеляційного суду від 04 лютого 2025 року, внесеною до протоколу судового засідання, відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення доказів від 20 січня 2025 року.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та додаткового рішення цього ж суду, в межах доводів та вимог апеляційних скарг, враховуючи обставини, викладені у відзиві на апеляційну скаргу та в додаткових поясненнях, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції слід залишити без задоволення, а апеляційну скаргу на додаткове рішення - задовольнити частково, з таких підстав.

Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що підстави скарги на дії та рішення державного виконавця не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, скаржником не доведено в чому саме порушено його права, інших обставин, які мають значення для розгляду вказаної скарги судом не встановлено.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на вимогах закону та відповідають матеріалам справи.

Відповідно до змісту ст.ст.12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ч.1 ст.76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до приписів ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 28 листопада 2022 року у справі №761/338/22 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини доходів ОСОБА_1 , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10 січня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

Допущено до негайного виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

01 грудня 2022 року Шевченківським районним судом міста Києва видано виконавчий лист в частині негайного виконання рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 28 листопада 2022 року в межах суми платежу за один місяць (а.с.7-8, т.1).

За заявою стягувача ОСОБА_3 від 05 грудня 2022 року постановою державного виконавця від 08 грудня 2022 року було відкрито виконавче провадження НОМЕР_4. До заяви стягувача ОСОБА_3 додано оригінал виконавчого листа від 01 грудня 2022 року №761/338/22.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих документів, зокрема виконавчих листів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Виконавчий лист є виконавчим документом (ч.ч.1, 3 ст.431 ЦПК України).

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч.1 ст.8 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з п.1 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

За змістом норм чинного законодавства, що регулюють питання, пов`язані з виконанням судових рішень і рішень інших органів, що підлягають примусовому виконанню, виконавчий документ, прийнятий виконавцем до виконання, є підставою для початку здійснення виконавцем примусового виконання рішення. Оригінал (дублікат) виконавчого документа подається до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця разом із заявою про примусове виконання рішення (див. постанову Верховного суду 26 вересня 2024 року у справі № 824/131/23 (провадження № 61-10265ав24)).

Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Установлено та не заперечується сторонами, що виконавчий лист №761/338/22 від 01 грудня 2022 року відповідав вимогам, встановленим у ст.4 Закону України «Про виконавче провадження». Зокрема, у виконавчому документі щодо дати набрання рішенням законної сили було зазначено, що рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах сплати суми платежу за один місяць.

З огляду на вказані вище імперативні приписи Закону України «Про виконавче провадження» постановою державного виконавця від 08 грудня 2022 року було відкрито виконавче провадження НОМЕР_4 про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до ч.1 ст.42 Закону України «Про виконавче провадження» кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Згідно з пунктом 2 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29 вересня 2016 року № 2832/5) та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802 (далі - Інструкція), витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження. Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження.

Встановлено, що постановою державного виконавця від 08 грудня 2022 року у виконавчому провадженні НОМЕР_4 відповідно до ст.42 Закону України «Про виконавче провадження» та пункту 2 розділу VI Інструкції для боржника ОСОБА_1 було визначено мінімальний розмір витрат виконавчого провадження у сумі 195 грн 30 коп.

Листом Шевченківського ВДВС у місті Києві від 15 лютого 2023 року №7510/27/10/23 було повідомлено стягувача ОСОБА_3 про те, що на виконанні державної виконавчої служби перебувало виконавче провадження НОМЕР_4 від 08 грудня 2022 року з примусового виконання виконавчого листа №761/338/22 від 01 грудня 2022 року, виданого Шевченківським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання доньки ОСОБА_8 в частині стягнення суми платежу за один місяць, починаючи з 10 січня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно інформації, наданої ГУ ДПС на запит про джерела та/або суми доходів та розміри утриманого податку з доходів від 26 січня 2022 року встановлено, що боржник ОСОБА_1 в першому кварталі 2022 року доходів не отримував. Відповідно сума, що підлягає стягненню в межах одного місяця вираховується згідно середньої заробітної плати у м. Києві та складає 5 336 грн 75 коп. (а.с. 99, т.1).

Судом встановлено, що 11 квітня 2023 року Шевченківський ВДВС у місті Києві перерахував стягувачу ОСОБА_3 у виконавчому провадженні НОМЕР_4 утримані аліменти у розмірі 2 409 грн 10 коп., комісія банку 12 грн 11 коп.

Згідно з пунктом 7 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів.

Встановлено, що постановою державного виконавця від 11 квітня 2023 року у виконавчому провадженні НОМЕР_4 відповідно до п.7 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження закінчено, з тих підстав, що аліменти у розмірі 2 421 грн 21 коп. було утримано з боржника ОСОБА_1 .

Також у справі встановлено, що на підставі виконавчого листа №761/338/22 від 04 січня 2024 року, виданого судом на виконання рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 28 листопада 2022 року у справі №761/338/22, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 06 грудня 2023 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини доходів ОСОБА_1 , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10 січня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття, за заявою стягувача ОСОБА_3 від 05 січня 2024 року постановою державного виконавця від 16 січня 2024 року відкрито виконавче провадження НОМЕР_5.

До заяви стягувача було додано оригінал виконавчого листа №761/338/22 від 04 січня 2024 року.

Цей виконавчий лист №761/338/22 від 04 січня 2024 року відповідав вимогам, встановленим у ст.4. Закону України «Про виконавче провадження».

Встановлено, що постановою державного виконавця від 05 березня 2024 року у виконавчому провадженні НОМЕР_5 відповідно до ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження», пункту 2 розділу VI Інструкції, для боржника ОСОБА_1 було визначено мінімальний розмір витрат виконавчого провадження у сумі 446 грн 54 коп.

У межах виконавчого провадження НОМЕР_5 постановою державного виконавця від 05 березня 2024 року відповідно до ст.ст. 18, 48, 56 Закону України «Про виконавче провадження» накладено арешт на грошові кошти боржника ОСОБА_1 у межах 6 327 грн 82 коп.

Іншою постановою державного виконавця від 05 березня 2024 у виконавчому провадженні НОМЕР_5 відповідно до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» накладено арешт на майно боржника ОСОБА_1 у межах 6 327 грн 82 коп.

Також постановою державного виконавця від 05 березня 2024 року у виконавчому провадженні НОМЕР_5 відповідно до ст.ст. 10, 68, 69, 70 Закону України «Про виконавче провадження» звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_1 , який отримує дохід від товариства з обмеженою відповідальністю «ІМПОРТЕРРА» (далі - ТОВ «ІМПОРТЕРРА»). Копія постанови направлена для виконання до ТОВ «ІМПОРТЕРРА» та сторонам виконавчого провадження до відома.

У відповідності до повідомлення державного виконавця від 05 березня 2024 року у виконавчому провадженні НОМЕР_5 станом на 05 березня 2024 року у ОСОБА_1 наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої згідно розрахунку від 05 березня 2024 року за період з 01 листопада 2023 року по 29 лютого 2024 року становить 5 881 грн 28 коп., що сукупно перевищує суму відповідних платежів за три місяці.

З наведених підстав відомості про боржника ОСОБА_1 було внесено до Єдиного реєстру боржників відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про виконавче провадження» та пункту 5 розділу XVI Інструкції.

Судом першої інстанції встановлено та не спростовано ОСОБА_1 , що у межах виконавчого провадження НОМЕР_5 ОСОБА_1 не звертався із відповідною заявою про видачу розрахунку заборгованості зі сплати аліментів і не оскаржував в установленому законом порядку розрахунок заборгованості від 05 березня 2024 року.

У листі Шевченківського ВДВС у місті Києві №11186/27.10-24 від 05 березня 2024 року, адресованого представнику стягувача ОСОБА_3 , повідомлено, що у зв`язку з відсутністю відомостей про отримані доходи помісячно від публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНТЕР-ПОЛІС» (далі - ПАТ «СК «ІНТЕР-ПОЛІС»), ТОВ «ІМПОРТЕРРА», та частковим погашенням заборгованості зі сплати аліментів, не можливо однозначно визначити кількість місяців, за якими наявна заборгованість зі сплати аліментів, у зв`язку з чим тимчасові обмеження, визначені ч.9 ст.71 Закону «Про виконавче провадженні» у межах виконавчого провадження не виносились, а розрахунок заборгованості зі сплати аліментів сформовано у відповідності до квартальних доходів боржника. Подальше виконання буде здійснюватись у відповідності до вимог Закону.

На виконання вимог державного виконавця від 05 березня 2024 за №33/1, ТОВ «ІМПОРТЕРРА» у листі від 03 квітня 2024 року №03/04-01 надало відомості про доходи боржника ОСОБА_1 , починаючи з дати його працевлаштування - ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Також на вимогу державного виконавця від 05 березня 2024 року №33/2 приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ІНТЕР-ПОЛІС» (далі - ПрАТ «СК «ІНТЕР-ПОЛІС») у листі від 02 квітня 2024 року №0628 надало відомості про доходи боржника ОСОБА_1 за травень 2022 року у розмірі 6 500 грн 00 коп., сума до виплати 5 232 грн 50 коп.

Судом першої інстанції встановлено, що зазначені відомості про доходи боржника ОСОБА_1 враховано державним виконавцем у розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні НОМЕР_5.

Відповідно до ч.4 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» та пункту 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції №512/5 від 02 квітня 2012 року (із змінами), виконавцем обчислюється та складається розрахунок заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених ч.4 ст.71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника, зокрема у разі подання заяви стягувачем або боржником.

Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Судом першої інстанції встановлено, що станом на 01 березня 2024 року боржник ОСОБА_1 мав заборгованість зі сплати аліментів, що сукупно перевищує суму платежів за три місяці.

Відповідно до ч.2 ст. 195 СК України заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Згідно зі ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років установлено на рівні 2 563 грн 00 коп.

04 лютого 2025 року у судовому засіданні апеляційного суду державний виконавець Шевченківського ВДВС у м. Києві Коваленко Є.І. пояснив, що станом на 01 січня 2024 року ОСОБА_1 мав заборгованість зі сплати аліментів за 23 повні місяці у розмірі 48 046 грн 28 коп., що підтверджується наявним у справі розрахунком заборгованості зі сплати аліментів (а.с.26-27, т.1). Вказав, що на момент складання розрахунку була відсутня будь-яка інформація про одержаний боржником ОСОБА_1 заробіток (дохід) за період січень-лютий 2024 року. Тому за основу доходу боржника було взято середню заробітну плати працівника для даної місцевості (місто Київ). Оскільки рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 28 листопада 2022 року у справі №761/338/22 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі, який не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, то належні до сплати боржником суми у ці місяці державним виконавчцем було встановлено на рівні 50% прожиткового мінімуму для дитини віком до 6 років, тобто 1 281 грн 50 коп. (2 563,00 ? 50%). Під час складання розрахунку заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів станом на 05 березня 2024 року, держаним виконавцем було враховано, що 27 лютого 2024 року від ОСОБА_1 надійшов платіж в рахунок погашення заборгованість по сплаті аліментів на суму 44 728 грн 00 коп. Тому різниця між цією сумою і боргом станом на 01 січня 2024 року становила 3 318 грн 28 коп. (48 046,28 - 44 728,00). Тому фактичний розмір заборгованості становив 5 881 грн 28 коп. (3 318,28 +1 281,50+1 281,50).

Таким чином встановлено, що станом на 05 березня 2024 року боржник мав заборгованість за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до ч.5 ст.9 Закону України «Про виконавче провадження» відомості про боржника вносяться до Єдиного реєстру боржників (крім відомостей щодо боржників, якими є державні органи, органи місцевого самоврядування, а також боржників, які не мають заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів більше трьох місяців, та боржників за рішенням немайнового характеру) одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження.

За таких обставин, у державного виконавця були наявні правові підстави для включення ОСОБА_1 до Єдиного реєстру боржників.

З наведених підстав, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що сума покладена в основу оскаржуваних постанов від 05 березня 2024 року про арешт коштів/майна боржника є меншою суми платежів за три місяці, а тому у державного виконавця були відсутні підстави для включення ОСОБА_1 до Єдиного реєстру боржників, як необґрунтовані.

Вирішуючи вимоги скарги щодо виключення ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників, судом першої інстанції правильно враховано, що відповідно до ч.7 ст.9 Закону України «Про виконавче провадження», пункту 19 розділу III Інструкції, постановою державного виконавця від 25 березня 2024 року, скасовано заходи примусового виконання, застосовані при примусовому виконанні виконавчого листа № 761/338/22 від 04 січня 2024 року та виключено відомості про ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників, оскільки станом на 25 березня 2024 року заборгованість зі сплати аліментів погашена в повному обсязі.

Також судом першої інстанції правильно враховано, що арешт коштів боржника ОСОБА_1 був накладений у відповідності до вимог ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

У даному випадку звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника відповідали вимогам ст.ст.68-70 Закону України «Про виконавче провадження».

Доводи апеляційної скарги про те, що при винесенні 16 січня 2024 року постанови про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_5 державний виконавець порушив вимоги ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки фактично державний виконавець створив копію виконавчого провадження НОМЕР_4, яке закінчено 11 квітня 2023 року, є необґрунтованими.

Як зазначалось вище, виконавче провадження НОМЕР_4 відкрите на виконання виконавчого листа від 01 грудня 2022 року щодо негайного виконання рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 28 листопада 2022 року у межах суми платежу за один місяць.

Разом з тим, виконавче провадження НОМЕР_5 було відкрите на виконання виконавчого листа від 04 січня 2024 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини доходів ОСОБА_1 , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10 січня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

Тобто, виконавче провадження НОМЕР_4 та виконавче провадження НОМЕР_5, хоча і стосуються виконання одного рішення суду, але відкриті на підставі різних виконавчих документів, які підлягали окремому примусовому виконанню.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що постанова Шевченківського ВДВС у м. Києві від 05 березня 2024 року про арешт коштів/майна боржника у розмірі 6 327 грн 82 коп. винесена упереджено, не приймається судом до уваги, оскільки такий арешт було накладено державним виконавцем в межах реалізації його повноважень та відповідно до імперативних приписів Закону України «Про виконавче провадження» для забезпечення реального виконання рішення.

Матеріали справи не містять даних про те, що державний виконавець Шевченківського ВДВС у м. Києві Коваленко Є.І. проявив особисту упередженість до боржника ОСОБА_1 і таких доказів боржник та його представник суду не надали, а доказування та, відповідно, рішення суду не можуть ґрунтуватись на припущеннях (ст.ст. 12, 81 ЦПК України).

Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для висновку про неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених в ухвалі суду першої інстанції, обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, які передбачені ЦПК України як підстави для скасування ухвали.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що підстави скарги ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження і скаржником не доведено в чому саме порушено його права, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що скарга ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця не підлягає задоволенню.

Таким чином, ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і не свідчить про порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому цю ухвалу відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що додаткове рішення суду першої інстанції не може залишитись в силі та підлягає зміні, виходячи з такого.

Ухвалюючи додаткове рішення про стягнення із боржника ОСОБА_1 на користь заінтересованої особи: ОСОБА_3 понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн 00 коп., суд першої інстанції виходив із складності справи, тривалості її розгляду, обсягу наданих адвокатом послуг і значення справи для сторін та, що обсяг понесених витрат є реальним і документально підтверджений.

Однак повністю з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з таких підстав.

Так, однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч.3 ст.2 ЦПК України).

У ст.59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі ст.15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно зі ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною 8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч.4 ст. 137 ЦК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 06 грудня 2019 року у справі № 910/353/19, а також у постановах Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 910/7586/19, від 12 січня 2022 року у справі № 750/10242/20.

З матеріалів справи вбачається, що 19 липня 2022 року між ОСОБА_3 та адвокатом Топчієм П.І. було укладено договір про надання правової (правничої) допомоги, відповідно до умов якого адвокат Топчій П.І. на умовах платності зобов`язався надавати ОСОБА_3 професійну правничу допомогу, зокрема в судах.

Додатковими угодами від 01 червня 2023 року та 01 липня 2024 року вносились зміни до договору про надання правової (правничої) допомоги від 19 липня 2022 року в частинах, що стосується об`єму робіт, порядку виплати гонорару та строку дії договору.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником заінтересованої особи - адвокатом Топчієм П.І. надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Топчієм П.І. від 24 квітня 2024 року на суму 10 000 грн 00 коп.

Також суду надано акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги від 24 квітня 2024 року на суму 10 000 грн 00 коп., з відстроченням оплати до вимоги.

Згідно рахунку-фактури №01/2404/2024 від 24 квітня 2024 року вартість правничої (правової) допомоги адвоката Топчія П.І. становить 10 000 грн 00 коп.

На підставі виставленого адвокатом рахунку від 24 квітня 2024 року ОСОБА_3 сплатила 10 000 грн 00 коп. у якості оплати за правову допомогу, що підтверджується платіжною інструкцією № 0.0..1 від 29 квітня 2024 року.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для ухвалення у справі додаткового рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрат на професійну правничу допомогу.

Доводи апеляційної скарги про те, що докази, які подав адвокат Топчій П.І., не містять інформацію, за якою можна встановити, що ці докази існували момент прийняття ухвали судом першої інстанції, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються наявними у справі вказаними вище доказами, а доказів протилежного в ході розгляду справи не встановлено.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що адвокатом Топчієм П.І. не доведено, що домовленість між ним та ОСОБА_3 про сплату гонорару у розмірі 10 000 грн 00 коп. існувала на момент ухвалення додаткового рішення, колегія суддіввідхиляє, оскільки така домовленість підтверджується актом від 24 квітня 2024 року на суму 10 000 грн 00 коп. Факт акцептування та визнання такої суми підтверджується і фактичними (конклюдентними) діями ОСОБА_3 , яка 29 квітня 2024 року сплатила адвокату 10 000 грн 00 коп. у якості оплати за правову допомогу.

У той же час апеляційний суд враховує, що витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст.137, ч.8 ст.141 ЦПК України).

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 727/463/19, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 у сумі 10 000 грн 00 коп., з таких підстав.

07 травня 2024 року заявник подав до суду першої інстанції заяву про зменшення розміру судових витрат при ухваленні додаткового рішення, в якій просив розмір судових витрат, які адвокат Топчій П.І. просить покласти на ОСОБА_1 , зменшити до 0,00 грн, посилаючись на те, що заявлені витрати не є співмірними із складністю справи та не відповідають критерію розумності та часу, витраченому адвокатом на виконання робіт з надання правничої допомоги.

Із матеріалів справи вбачається, що по суті скарги у суді першої інстанції адвокатом Топчієм П.І. в інтересах ОСОБА_3 було подано три процесуальних документа: 20 березня 2024 року - заяву про ознайомлення з документами в електронному вигляді та заперечення на скаргу; 19 квітня 2024 року - додаткові пояснення по справі.

Адвокат Топчій П.І. брав участь у двох судових засіданнях в суді першої інстанції: 08 квітня 2024 року та 24 квітня 2024 року.

Дана справа є справою непозовного провадження та за своїм предметом спору не є складною.

Отже, дослідивши матеріали справи, враховуючи обсяг та складність виконаної адвокатом роботи та, приймаючи до уваги принципи співмірності і розумності судових витрат, а також критерій розумності їх розміру, з урахуванням заперечень заявника щодо неспівмірності розміру заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу наданим послугам, колегія суддів вважає за доцільне зменшити розмір витрат на правничу допомогу та стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн 00 коп.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що додаткове рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, у зв`язку з чим не може бути залишене в силі та підлягає зміні з наведених вище підстав.

Тому апеляційна скарга ОСОБА_1 на додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 08 травня 2024 року підлягає задоволенню частково.

Що стосується поданих 02 лютого 2025 року ОСОБА_1 клопотань про постановлення окремих ухвал відносно адвоката Топчія П.І. та щодо державного виконавця Коваленка Є.І., то ці клопотання задоволенню не підлягають з таких підстав.

Відповідно до ч.2 ст. 262 ЦПК України суд може постановити окрему ухвалу у випадку зловживання процесуальними правами, порушення процесуальних обов`язків, неналежного виконання професійних обов`язків (в тому числі, якщо підписана адвокатом чи прокурором позовна заява містить суттєві недоліки) або іншого порушення законодавства адвокатом або прокурором.

Згідно з ч.3 ст.262 ЦПК України суд може постановити окрему ухвалу щодо державного виконавця, іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця та направити її органам, до повноважень яких належить притягнення таких осіб до дисциплінарної відповідальності, або органу досудового розслідування, якщо суд дійде висновку про наявність в діях (бездіяльності) таких осіб ознак кримінального правопорушення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 лютого 2019 року у справі №800/500/16 (провадження № 11-1156заі18) зазначено, що окрема ухвала суду є процесуальним засобом необхідного належного реагування (судового впливу) на порушення законності, а також на причини та умови, що цьому сприяли, які виявлені ним саме під час судового розгляду. Постановлення такої ухвали є правом, а не обов`язком суду.

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц (провадження № 14-577цс19) вказано, що постановлення окремої ухвали є процесуальною дією суду, вчинення якої не залежить від наявності клопотань учасників справи. Суд постановляє окрему ухвалу лише тоді, якщо встановить порушення певним органом чи іншою особою вимог законодавства або недоліки в їхній діяльності під час вирішення спору.

Суд апеляційної інстанції, розглядаючи вказані клопотання ОСОБА_1 про постановлення окремих ухвал відносно адвоката Топчія П.І. та щодо державного виконавця Коваленка Є.І., не встановив передбачених законом підстав для їх задоволення.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 24 квітня 2024 року залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 24 квітня 2024 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 08 травня 2024 року задовольнити частково.

Додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 08 травня 2024 року змінити.

Витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 ) зменшити з 10 000 грн 00 коп. до 5 000 грн 00 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 12 лютого 2025 року.

Головуючий

Судді: