КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Потьомкіним Сергієм Олексійовичем, на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 24 квітня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини, аліментів на утримання позивачки, з ким проживає дитина з інвалідністю та стягнення додаткових витрат на дитину,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року ОСОБА_2 звернулась до Святошинського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 , про стягнення аліментів на утримання дитини, аліментів на утримання позивачки, з ким проживає дитина з інвалідністю та стягнення додаткових витрат на дитину.

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилалася на те, що вони із відповідачем є батьками малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. ОСОБА_3 є інвалідом з дитинства, не може обходитися без постійного стороннього догляду, тому позивач опікується нею. Вказала, що дитина потребує нормального харчування, придбання одягу, взуття, постійного лікування та реабілітації. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини та на її утримання, як дружини, з якою проживає дитина з інвалідністю не надає, а також не приймає участі у додаткових витратах на доньку, хоча є фінансово спроможним. У зв`язку з цим, просила: стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частки від його заробітку(доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 15.12.2021 до досягнення дитиною повноліття; додаткові витрати (витрати на лікування) на дитину у розмірі 2 500 грн. щомісячно, починаючи з 01.10.2021 і до досягнення дитиною повноліття; додаткові витрати у розмірі 29 371 грн., за період з жовтня 2020 року по 24.09.2021; аліменти на її утримання, як дружини, з якою проживає дитина з інвалідністю, в розмірі 2 500 грн., щомісячно, протягом всього часу проживання зі спільною дитиною-інвалідом.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 24.04.2024 позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання спільної дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення повноліття дитини, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову 15 грудня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати (витрати на лікування) на спільну дитину, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2 500,00 грн. щомісячно, починаючи з 01.10.2021 і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 половину додаткових витрат, понесених позивачем на лікування спільної доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з жовтня 2020 року по 24.09.2021 у загальному розмірі 29 371,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання у розмірі 2 500 грн. щомісячно протягом всього часу проживання зі спільною дитиною-інвалідом. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 992,40 грн. Позовні вимоги ОСОБА_2 у частині стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволених вимог про стягнення: половини додаткових витрат, понесених позивачем на лікування спільної доньки у розмірі 22 811,00 грн., додаткових витрат (витрат на лікування) на спільну доньку, у розмірі 2500,00 грн. щомісячно, починаючи з 01.10.2021 до досягнення дитиною повноліття, аліментів на утримання ОСОБА_2 у розмірі 2500,00 грн., щомісячно, протягом всього часу її проживання зі спільною дитиною-інвалідом та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні перелічених позовних вимог. Здійснити розподіл судових витрат.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що заявлена сума додаткових витрат не збігається із розрахунками відповідача, які останній провів на підставі наданих позивачем доказів. При цьому, ним не враховувалась частина витрат, які складались із витрат на: продукти харчування, одяг, іграшки, оскільки такі витрати, на його переконання, поглинаються аліментними витратами того з батьків, який проживає окремо від дитини. Вказує, що не всі письмові докази з числа поданих позивачем доказів на підтвердження заявлених позовних вимог відповідають критеріям належності, достовірності та достатності. При цьому припускає, що проведене експертне дослідження головного мозку, про що наданий позивачем рахунок-акт № 2851247 від 28.11.2020 на суму 4 510,00 грн., хоч і не підтверджується наданими позивачем доказами щодо стану здоров`я, втім має зв`язок із захворюванням дитини, а тому не заперечує проти включення зазначеної суми до додаткових витрат. Окрім того зважає на те, що частина витрат на проведення досліджень та аналізів, не містить зв`язку між хворобою дитини, висновками спеціалістів та проведеними дослідженнями, що виключає можливість віднесення таких витрат до додаткових. Також, безпідставно були враховані судом квитанції, які не містять призначення платежу за сплату певного товару, послуги чи лікарського засобу, а деякі з них були здійснені на рахунки фізичних осіб-підприємців, які не здійснюють вид економічної діяльності, пов`язаний із торгівлею медичними чи фармацевтичними препаратами. Таким чином, у частині понесення позивачем додаткових витрат на дитину доведено лише суму у розмірі 13 120,00 грн. Посилався на те, що суд у наведеній частині неналежно дослідив надані позивачем докази та не надав їм оцінки, не перевірив правильність арифметичних розрахунків. Вказав, що суд прийняв розрахунки позивача у частині стягнення додаткових витрат на дитину щомісячно, до досягнення нею повноліття, у розмірі 2500 грн., втім такі розрахунки є неточними, не підтвердженими, водночас позивач не позбавлена стягнути у майбутньому фактично понесені витрат, тому рішення у цій частині підлягає скасуванню. Указав, що недоведеною є вимога позивача про стягнення з відповідача на її користь аліментів у розмірі 2500 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, оскільки позивачем у цій частині не доведено необхідності постійного стороннього догляду за дитиною з боку позивача та неможливості здійснювати трудову діяльність за таких обставин. Окрім наведеного, указав про те, що судом не було враховано його матеріальний стан та можливості надавати позивачу допомогу та не надано оцінки у цій частині.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 10.06.2024 відкрито апеляційне провадження, надано п`ятиденний строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Копію апеляційної скарги з додатками та копії ухвал суду направлено на адресу позивача 19.06.2024.

Розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного суду Радченка О.М. від 03.07.2024 призначено повторний автоматизований розподіл цивільної справи № 759/28718/21 (а/п № 22-ц/824/12376/2024) відповідно до пункту 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та підпункту 5.2. пункту 5 Розділу ІІ Засад використання автоматизованої системи документообігу Київського апеляційного суду.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного суду від 03.07.2024 визначено склад колегії суддів: суддя-доповідач Оніщук М.І. , судді: Шебуєва В.А., Кафідова О.В.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 10.07.2024 призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

24.07.2024 до суду від представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 надійшов відзив на апеляційну скаргу, який подано після закінчення п`ятиденного строку, встановленого для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Цього ж дня, 24.07.2024 до суду від представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 надійшли додаткові пояснення, у яких остання просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, залишивши рішення Святошинського районного суду міста Києва від 24.04.2024 без змін, посилаючись на те, що позиція відповідача щодо позовних вимог є несталою та відрізняється від доводів відзиву на позов, де останній частково визнавав позовні вимоги та позицією, викладеною у апеляційній скарзі. Зазначила, що суд першої інстанції вірно надав оцінку доказам та арифметичним підрахункам в частині понесених позивачкою додаткових витрат, з чим погодився відповідач та його представник у суді першої інстанції. Вказала, що необхідність досліджень та аналізів, необхідність яких на переконання відповідача не підтверджена медичною документацією, спростовується наданими лікарями рекомендаціями в індивідуальній програмі реабілітації. Окрім того, недоцільними є посилання відповідача на те, що надані до суду квитанції про перерахування коштів не містять відомостей про призначення платежу та про отримувача коштів, а також не прослідковується необхідність придбання препаратів, що не є лікарськими засобами, оскільки надані квитанції містять призначення платежу та отримувача, необхідність придбання дієтичної добавки «Деллін» спростовується призначеннями лікаря, про що надано консультативні висновки. При цьому, недоцільними є твердження представника апелянта про те, що не можуть бути взяті до уваги витрати на придбання вказаної вище дієтичної добавки, яка реалізується ФОП ОСОБА_6 , оскільки останній не містить дозволу на здійснення такого виду діяльності, зважаючи на те, що види діяльності, які здійснює ФОП ОСОБА_6 надають змогу реалізовувати дієтичні добавки, які не є лікарськими засобами. Також заперечення в частині витрат на генетичні дослідження, а також щодо доказів на підтвердження їх понесення, не можуть братися судом до уваги, оскільки такі витрати підтверджуються належними доказами. Доводи апелянта про те, що відсутні докази для підтвердження обставин щодо необхідності проведення спільній дитині обстежень, діагностик, аналізів та інших заходів, не можна враховувати, оскільки вони є надуманими, а відповідачу відомо, що спільна дитина страждає на тяжку хвороби, відтак потребує спеціальний медичний догляд, лікування, оздоровлення, діагностики тощо. Зазначила, що суд першої інстанції в повному обсязі встановив обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, надав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке в повній мірі відповідає вимогам закону в частині щомісячного стягнення з відповідача додаткових витрат у розмірі 2500,00 грн. Посилалася на те, що до позовної заяви було надано ряд доказів, які вказують на необхідність постійного стороннього догляду, відтак заперечення представника відповідача щодо стягнення аліментів на утримання позивача є необґрунтованими.

29.07.2024 до суду від представника ОСОБА_1 - Потьомкіна С.О. надійшли заперечення проти поновлення процесуального строку на подання відзиву та залишення відзиву та додаткових пояснення без розгляду, зважаючи на пропуск строку, встановленого судом для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Разом з тим, згідно п. 3 ч. 1 ст. 43 ЦПК України, учасники справи мають право: подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Наведене свідчить про те, що учасник справи не позбавлений можливості надавати пояснення до суду у письмову вигляді, на будь-якій стадії розгляду справи, які повинні враховуватися судом.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у фактичних шлюбних стосунках без реєстрації шлюбу.

ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_3 , про що свідчить свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 , видане 04.12.2012 Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського РУЮ у м. Києві, у якому батьками вказані: в графі «матір» - ОСОБА_2 , а в графі «батько» - ОСОБА_1 .

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження № 0 від 23.09.2021 вбачається, що батьком дитини є ОСОБА_1 , матір дитини - ОСОБА_2 . Підстава внесення запису до відомостей про батька: заява про визнання батьківства № 483 від 04.12.2012.

ОСОБА_3 є дитиною інвалідом та проживає разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської РДА № 33949527 від 08.10.2018, № 2537642 від 26.01.2019.

ОСОБА_2 є законним представником (опікуном) дитини-інваліда або інваліда з дитинства визнаного недієздатним та отримує державну соціальну допомогу, що підтверджується посвідченням Управління праці та соціального захисту населення Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації серії ААІ 216540 від 13.06.2019.

Також ОСОБА_2 перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації та одержує допомогу особам з інвалідністю з 01.07.2021 по 22.11.2030, що підтверджується довідкою № 3285 від 23.09.2021.

Відповідно до медичного висновку № 295 на дитину-інваліда віком до 18 років, складеного Київським міським психоневрологічним диспансером № 5 від 01.04.2019, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за результатами проведеного обстеження встановлено діагноз: «Помірна розумова відсталість СНМ І р. Дизартрія середнього рівня важкості». Відповідно до п. 6 даного висновку наявне захворювання відповідає п. 3 пп. 3.1. «Переліку медичних показань, що дають право на одержання державної соціальної допомоги на дітей-інвалідів дитинства віком до 18 років», затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства фінансів України від 08.11.2011 № 454/471/516. Висновок дійсний до 22.11.2030.

Згідно наданої до суду індивідуальної програми реабілітації дитини-інваліда вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було рекомендовано проходження медичної реабілітації (курсами, щорічно), отримання санаторно-курортного лікування, постійне перебування під медичним наглядом, препаратне лікування, відвідання логопедів, реабілітологів, дефектологів, періодичне проходження курсу лікувального масажу, здача ряду необхідних аналізів та досліджень.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває на обліку у Київському міському психоневрологічному диспансері № 5 та проходить лікування у спеціалізованій клініці нейроімунології VIVERE (ТОВ «ІНІ»).

Як вбачається з наявних у матеріалах справи консультативних висновків ТОВ «ІНІ» ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 встановлено діагноз: Затримка психоречового розвитку з вираженою когнітивною недостатністю» та призначено лікування за результатами встановленого діагнозу, яке включає в себе, зокрема, але не виключно: мікстура кватера, Деллин, Zoom, Магне В6, Нообут 100 мг, Аевіт, Атоксил, метил протект, Брайт систейн, Магній L треонат капсуал, Пропес свічки, Цереброкурин, Семакс. Вартість консультації та проведеного огляду лікарем невропатологом становить 800,00 грн., а подальшому 900,00 грн., яка оплачувалась позивачем, що підтверджується фіскальними чеками, які наявні в матеріалах справи.

Згідно консультативного висновку лікаря невропатолога ТОВ «ІНІ» Пянтковської Н.С. від 03.03.2021 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 рекомендовано проведення дослідження «УЗД імунних органів» та « Ломка Х хромосома » та призначено лікування:

Також, 03.03.2021 у ТОВ «ІНІ» за призначенням лікаря Пянтковської Н.С. від було проведено дослідження «Кількісне визначення повторів CGG у зоні цитозин-гуанін-гуанін (CGG) в 5-нетранелюємій ділянці гена FMR1«Синдром Мартіна-Белла» (Х-ламкої хромосоми), преаналітичний аналіз та сплачено за проведення досліджень 2 910,00 грн., що підтверджується фіскальним чеком від 03.03.2021.

Окрім цього, позивач разом зі спільною дитиною провели ряд досліджень у лабораторіях м. Києва, а саме: 25.11.2020 ТОВ «МЛ «ДІЛА» замовлення № 504014072 на загальну суму 995 грн.; 13.11.2020 ТОВ «СІНЕВО-Україна» на загальну суму 5 007 грн.; 28.11.2020 ТОВ «ВІЖН ПАРТНЕР» проведено експертне МРТ головного мозку та анестезія в амбулаторних умовах до 1 години (без вартості медикаментів) на загальну суму 4 510 грн.; 26.11.2020 ТОВ «Медичний центр «Добробут-Поліклініка» електрокардіографія для дітей, про що надано до суду відповідні документи

Також позивач разом зі спільною дитиною у червні 2021 року зверталась до Дослідницького центру INVITAE штаб-квартира Сан-Франциско, Каліфорнія, США, через ФОП ОСОБА_10 для проведення дослідження: «клінічна аномалія розвитку мозку», вартістю 14 900 грн., що підтверджується договором № 2106 від 09.06.2021 та товарним чеком № 008 від 09.06.2021, виданим ФОП ОСОБА_10 .

Також, матеріали справи містять докази на підтвердження придбання ліків, одягу, продуктів та іграшок (т. 1, а.с. 49, 50, 54-64, 76-81).

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Відповідно до частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Аналіз указаних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу, тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Звертаючись з позовом до суду першої інстанції ОСОБА_2 з вимогою про стягнення половини понесених додаткових витрат посилалася на те, що у зв`язку із виявленим захворюванням у спільної з відповідачем дитини, остання несе витрати на консультації фахівців, проведення досліджень, купівлю ліків, а також самостійно утримує дитину: купує продукти, одяг, іграшки, про що надала до суду докази. При цьому вказала, що відповідач не надає допомоги на утримання дитини та на момент звернення до суду не здійснював аліментних платежів.

Відповідач, заперечуючи проти вимог позивача в частині вимог про стягнення половини понесених додаткових витрат посилався на те, що позивачем не підтверджено належними та достатніми доказами те, що проведені дитині дослідження зумовлені встановленим діагнозом та є необхідними у такому разі. Також, позивачем не надано належних, достатніх та допустимих доказів, що понесені витрати на придбання ліків зумовлені хворобою, при цьому надані до суду квитанції на підтвердження здійснення оплат є недопустимими, оскільки не мають призначення платежу та вказівки про придбання для дитини, що виключає їх прийняття судом як доказу. Окрім цього, до додаткових витрат недоцільно включати витрати на продукти, одяг, іграшки, оскільки такі витрати поглинаються аліментними платежами.

Вирішуючи даний спір, суд враховує, що, дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 по справі «Хант проти України»).

Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини.

В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

У пунктах 18, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 зазначено, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини можуть залучатися батьки, а додаткові витрати це такі, які викликані особливими обставинами: розвитком здібностей дітей, хворобою, каліцтвом тощо.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягнення коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат.

Так, позивачем надано до суду медичну документацію, яка підтверджує наявність захворювання у дитини. При цьому, позивачем надано до суду докази на підтвердження понесених витрат, які були спричинені виявленим захворюванням у дитини: консультації лікарів, різноманітні дослідження, придбання ліків.

Таким чином, з огляду на викладене та, враховуючи стан здоров`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , колегія суддів вважає, що позивачем надано достатньо доказів, які підтверджують, що виявлення захворювання у дитини, зумовило понесення позивачем витрат на: консультації лікарів, проведення досліджень та купівлю ліків, та, відповідно, потребувало значних матеріальних вкладень. Разом з цим, надані до суду докази є належними, допустимими та достатніми, а їх аналіз у сукупності дає можливість стверджувати про те, що витрати були зумовлені виключно захворюванням дитини, що свідчить про необґрунтованість доводів апелянта у цій частині.

Статтею 141 СК України визначено, що мати та батько мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до правової позиції, висловленої в ухвалі Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 16.12.2009 № 6-20478св09, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору.

У даному випадку, враховуючи, що ОСОБА_1 є здоровою, працездатною особою, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач, як батько малолітньої ОСОБА_11 , повинен оплачувати частину додаткових витрат, що викликані особливими обставинами, а саме: захворюваннями дитини.

Також в апеляційній скарзі відповідач послався на постанову Верховного Суду від 31.01.2020 у справі № 484/2230/17, вказуючи про те, що витрати на продукти харчування, одяг та іграшки поглинаються аліментними платежами.

Дійсно, Верховний Суд в постанові від 31.01.2020 у справі № 484/2230/17 вказав, що придбання шкільного одягу, взуття та шкільного приладдя не належить до додаткових витрат, зумовлених особливими обставинами. Такі витрати поглинаються аліментними виплатами того з батьків, хто не проживає з дитиною.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що даний правовий висновок не є релевантним до правовідносин, що склалися між сторонами у даній цивільній справі, оскільки відповідачем не здійснювались аліментні платежі та були присуджені оскаржуваним рішенням суду, відтак суд першої інстанції правомірно відніс такі витрати до додаткових витрат на дитину за обставин, що склалися між сторонами та надав їм відповідну правову оцінку, тому такі доводи апелянта колегія суддів не приймає до уваги.

Щодо позовних вимог про стягнення додаткових витрат на утримання доньки, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, у розмірі 2500,00 грн., суд апеляційної інстанції зважає на наступне.

Відповідно до вимог частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Верховний Суд у постанові від 04.12.2019 у справі № 320/383/19 зробив висновок, що додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно.

Тобто, законодавцем передбачено можливість фінансування розміру додаткових втрат на майбутнє, але розмір таких витрат має бути прогнозованим та чітко визначеним наперед. Така прогнозованість є можливою за умови систематичного (регулярного) та неминучого (невідворотного) характеру таких витрат. Прогнозованими витратами можуть бути: витрати на спеціальне харчування, відвідування дитячого садка, навчального закладу, гуртків, секцій, витрати на придбання лікарських засобів (за умови необхідності систематичного прийому), курси медичних та реабілітаційних процедур (за умови необхідності систематичного прийому).

Натомість, додаткові витрати, на які посилалася позивач, мали разовий та несистематичний характер та не могли бути прогнозовані заздалегідь. При цьому, необхідність та невідворотність здійснення таких витрат, а також їх регулярний характер не були доведені позивачем належними доказами.

З огляду на положення ч. 2 ст. 185 СК України, позивач не позбавлена можливості у майбутньому звертатися до суду з позовними вимогами до батька дитини щодо стягнення додаткових витрат, після їх фактичного понесення, за умови належного документального підтвердження.

Виходячи з наведеного, системно аналізуючи норми матеріального права та надані сторонами докази, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням положень Сімейного кодексу України, враховуючи фактичні обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги про стягнення додаткових витрат на утримання доньки, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, у розмірі 2500,00 грн. є передчасними, оскільки позивач не позбавлена можливості стягувати фактично понесені додаткові витрати, які не охоплюються аліментними платежами за певний період. Водночас, остання не надала до суду переконливих доказів на підтвердження обґрунтованості заявленого розміру витрат на майбутнє та неможливості збільшення або зменшення такого розміру у подальшому, що невірно трактовано судом першої інстанції у цій частині заявлених позовних вимог, відтак суд апеляційної інстанції доходить висновку про відмову у задоволенні вимог у цій частині.

Щодо доводів апеляційної скарги про стягнення аліментів на утримання позивача, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 88 Сімейного кодексу України якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Розмір аліментів тому з подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю, визначається за рішенням суду відповідно до частини першої статті 80 цього Кодексу, без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина.

З аналізу ст. 88 Сімейного кодексу України вбачається, що право на утримання матеріальної допомоги на дитину-інваліда виникає на підставі певних фактів, а саме: проживання одного з подружжя з дитиною-інвалідом та опікування нею, нездатність дитини обходитися без постійного стороннього догляду, походження дитини від одного з подружжя та спроможність другого з подружжя надавати таку допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до роз`яснень у пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» та ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

З огляду на наведене, враховуючи стан здоров`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , колегія суддів вважає, що позивачкою правомірно заявлено вимогу про стягнення з відповідача на її користь аліментів в розмірі 2 500 грн., щомісячно, протягом всього часу проживання зі спільною дитиною-інвалідом, оскільки з нею проживає спільна з відповідачем дитина, яка має інвалідність та ОСОБА_2 , позбавлена можливості у повній мірі працевлаштуватися та отримувати дохід, що покладає на відповідача, як на батька дитини, додатковий обов`язок щодо надання позивачу матеріальної допомоги.

Таким чином, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, та обґрунтовано виходив з необхідності сплачувати аліменти на утримання позивачки, з якою проживає дитина та потребує постійного стороннього догляду, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення про задоволення позову в цій частині вимог, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апелянта про те, що поза увагою суду залишилось дослідження можливостей платника аліментів надавати матеріальну допомогу, колегія суддів відхиляє, оскільки такі доводи є формальними та недоведеними, оскільки апелянтом не було надано жодних належних і допустимих доказів на підтвердження цих обставин, щоб звільняли останнього від обов`язку утримувати дитину з особливими потребами, а також не довів, що на його утриманні знаходяться інші діти чи члени родини, тому такі доводи не спростовують правильних висновків суду та не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішення, та зводяться лише до переоцінки доказів та незгоди апелянта з такими висновками, які узгоджуються з вимогами закону і з якими у суду апеляційної інстанції відсутні підстави не погодитися.

Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України).

Таким чином, у зв`язку з помилковим вирішенням судом першої інстанції вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткових витрат (витрат на лікування) на спільну дитину, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2 500 (дві тисячі п`ятсот), грн. щомісячно, починаючи з 01.10.2021 і до досягнення дитиною повноліття, оскільки такі вимоги є передчасними і недоведеними, ухвалене судом першої інстанції рішення в частині вирішення зазначених позовних вимог підлягає скасуванню. В іншій частині рішення суду є законним, обґрунтованим і підлягає залишенню без змін.

Також слід зауважити, що дана справа віднесена процесуальним законом до категорії малозначних справ, а тому, в силу положень ч. 6 ст. 19 та ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Потьомкіним Сергієм Олексійовичем - задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 24 квітня 2024 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткових витрат (витрат на лікування) на спільну дитину, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2 500 (дві тисячі п`ятсот) грн. щомісячно, починаючи з 01.10.2021 і до досягнення дитиною повноліття - скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні указаної позовної вимоги.

В іншій частині рішення Святошинського районного суду міста Києва від 24 квітня 2024 року - залишити без змін.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова