Номер провадження 2/756/624/25
I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 лютого 2025 року Оболонський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді - Белоконної І.В.,
за участю секретаря - Харук М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -
Позивач у серпні 2024 року через свого представника звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив позбавити останню батьківських прав щодо їхніх спільних дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що у нього від шлюбу з відповідачем є двоє спільних дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
02 вересня 2022 року шлюб між сторонами розірвано.
Позивач повідомляє, що відповідач після народження дітей належним чином не займалася їхнім вихованням та доглядом.
З серпня 2022 року відповідач проживає окремо від дітей, не приймає участі в їхньому утриманні, матеріально не забезпечує, не займається їхнім вихованням, не цікавиться життям та здоров`ям, а також зловживає алкогольними напоями.
Позивач самостійно матеріально утримує дітей та належним чином піклується про їхнє здоров`я, інтелектуальний та духовний розвиток. У зв`язку із нехтуванням відповідачем своїми батьківськими обов`язками, позивач уважає правильним позбавити її батьківських прав відносно спільних дітей.
Також позивач просив у зв`язку з позбавленням батьківських прав стягувати щомісячно з відповідача на його користь аліменти на утримання спільних дітей у розмірі 1/3 частини від її доходу.
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 28 серпня 2024 року за вказаним позовом відкрито загальне позовне провадження.
Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав, що наведені у позовній заяві.
Відповідач у судовому засіданні проти позбавлення батьківських прав заперечувала з тих підстав, що вона від виконання своїх батьківських обов`язків не ухиляється, її вини у недостатньому спілкуванні із дітьми немає, вона завжди намагається з ними проводити разом час. За таких обставин відповідач заперечує у позові у повному обсязі, оскільки бажає приймати участь у вихованні та матеріальному забезпеченні своїх дітей.
Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про час та місце повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі.
Заслухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити у повному обсязі з огляду на таке.
Суд установив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Під час перебування позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі у них народилось двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Оболонського районного суду м. Києва у справі № 756/3778/22 від 02 вересня 2022 року шлюб між батьками дітей було розірвано.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_5 , яка є матір`ю позивача, повідомилася суду, що після народження дітей відповідач ними не займалася належним чином, не доглядала за ними та зловживала алкогольними напоями. З осені 2021 року діти проживають разом з позивачем та його цивільною дружиною. Відповідач зрідка зустрічається з дітьми та не займається їхнім вихованням.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно висновку від 04 листопада 2024 року № 109-6371 Шевченківська районна в м. Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування, вважає недоцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 щодо її дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У вказаному висновку також зазначено, що в бесіді з дітьми стало відомо, що мама спілкується з ними один раз в тиждень, купує речі, стосунки з матір?ю хороші, але проживати з нею не хочуть, краще з татом. З письмового пояснення гр. ОСОБА_1 з моменту окремого проживання та по теперішній час мати дітей ОСОБА_2 повністю самоусунулася від виконання батьківських обов?язків, а саме: з дітьми не проживає, навчанням не цікавиться, ні їх фізичним, моральним та духовним станом, діти проживають з батьком, перебувають на його утриманні. За аліментами батько дітей до суду не звертався. ОСОБА_2 написала своє пояснення щодо виниклої ситуації, в якому заперечує проти позбавлення її батьківських прав, дітей своїх вона любить, спілкується, проводять разом час, коли в неї вихідний.

У судовому засіданні відповідач також наголошувала, що вона бажає приймати участь у вихованні, спілкуванні та матеріальному утриманні своїх доньок.

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року як принципове положення, визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Суду не надано доказів, що відповідач жорстоко поводилася з дитиною, перебуває на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога, вдається до будь-яких видів експлуатації дитини чи засуджена за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

У п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30 березня 2007 року роз`яснює, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Пункт 16 зазначеної Постанови роз`яснює, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад (п.18 зазначеної Постанови).

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Така правова позиція висловлена у Постанові Верховного Суду Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Отже, так як в судовому засіданні встановлено, що відповідач бажає приймати участь у житті та вихованні дітей, проте не вживає відповідних активних дій для виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до них, враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд приходить до висновку про відмову на даний час в задоволенні заявлених вимог про позбавлення батьківських прав, та вважає за необхідне попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням відповідачем батьківських обов`язків відносно її дітей.

На підставі викладеного, керуючись ст. 4-5, 12-13, 81, 89, 263-265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 12 лютого 2025 року.

Суддя,- Белоконна І.В.