У Х В А Л А

про залишення заяви без руху

11.02.2025 року с-ще Томаківка Дніпропетровської області

Суддя Томаківського районного суду Дніпропетровської області Омеко М.В., ознайомившись із заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в інтересах яких діє представник адвокат Ігнатов Євген Євгенович, заінтересована особа: Комунарський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м.Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в інтересах яких діє представник адвокат Ігнатов Євген Євгенович, звернулися в суд із заявою, де заінтересована особа:Комунарський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м.Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України.

Статтями 175, 177 ЦПК України визначено вимоги до змісту та форми позовної заяви, документів,що додаютьсядо позовноїзаяви, обов`язок дотримання яких покладається на позивача.

Під час вирішення питання про відкриття провадження у справі встановлено, що дана заява не відповідає вимогам ст.ст. 175, 177, 318 ЦПК України.

Відповідно до ч.1ст. 293 ЦПК Україниокреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

За приписами ч.3ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Частина 1 ст. 318 ЦПК України, встановлює вимоги до заяви, а саме, у заяві повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів (ч. 2 ст. 318 ЦПК України).

До заяви долучено копію паспортів заявників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з аркушами 1-3, 10-11, однак відсутні аркуші 4-5.

Тобто судом встановлено, що заявниками не надано суду відповідної копії паспорту громадянина України. Так, з доданих копій паспортів не вбачається, що із досягненням заявниками 25-річного віку, фотокартка була вклеєна в паспорт, тобто відсутнє підтвердження дійсності паспорта.

Відповідно до ч.8 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року N2503-XII до паспортної книжечки при досягненні громадянином 25- і 45- річного віку вклеюються нові фото-картки, що відповідають його вікові. Паспорт, в якому не вклеєно таких фотокарток при досягненні його власником зазначеного віку, вважається недійсним.

Крім того, згідно ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Частиною 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 3028 гривні.

Згідно п.п.4.2 п.1 ч.2ст.4 Закону України «Про судовий збір`за подання до суду фізичною особою заяви у справах окремого провадження справляється судовий збір за ставкою- 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до п. 21 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються - у справах за заявами про встановлення фактів, що мають юридичне значення, поданих у зв`язку із збройною агресією, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.

Тобто у справах за заявами про встановлення фактів, що мають юридичне значення, поданих у зв`язку із збройною агресією, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру, заявники мають пільги виключно тоді, коли такі обставини призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.

Заявниками зазначено, що факт народження дитини необхідно їм встановити у зв`язку з необхідністю отримання свідоцтва про народження, а не у зв`язку із збройною агресією, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.

Отже, при подачі заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, в даному випадку факту народження, навіть якщо він і пов`язаний із обставинами, що відбулися на непідконтрольній владі України території, наявність лише факту реєстрації та проживання на території, непідконтрольній владі України, не є підставою для звільнення від сплати судового збору відповідно до п. 21 ч. 1ст. 5 Закону України «Про судовий збір», оскільки вказаною нормою передбачено наявність вищенаведених обставин, які відсутні у поданій суду заяві та доданих до неї документах.

Таким чином заявник не має пільг зі сплати судового збору відповідно до п. 21 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

На підставі зазначеного, судовий збір за подання заяви у цій справі підлягає сплаті у розмірі 605,60 грн. (3028х0,2 = 605,60). Згідно з положеннями ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Таким чином, заявнику необхідно сплатити судовий збір у розмірі 484,48 грн. або надати документи, які підтверджують звільнення заявника від сплати судового збору.

Водночас, у поданій заяві заявник не зазначає, чи звертались вони до відділу державної реєстрації актів цивільного стану з проханням про проведення державної реєстрації народження та чи отримували письмову відмову відділу державної реєстрації актів цивільного стану у проведення такої реєстрації.

Крім того, при зверненні заявника до органів РАЦСу, останній також перевіряє, чи не проведена реєстраціянародженняособинапідставі іншого звернення.

Згідно з частинами першою третьою статті 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану.

Частинами другою, третьою статті 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" визначено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану.

Положеннями статей 3, 8, 9 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Питання про окуповані території у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані як "намібійські винятки": документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року "Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії" зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але "у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів".

У практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвинений принцип узгодженості спірного питання, зокрема, якщо у справі "Лоізіду проти Туречиини" (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах "Кіпр проти Туреччини" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики.

При цьому ЄСПЛ констатував, що "Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] є далеким від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до вказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, у тому числі й цим. Вирішити інакше, означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються у міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за змістом цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" наголосив, що "першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)" (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд може застосувати названі загальні принципи ("Намібійські винятки"), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, у контексті як мінімум "реєстрація народжень, смертей і шлюбів", виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, у сукупності з іншими доказами, як встановлення можливих фактів, оскільки встановлення цих фактів має істотне значення для реалізації низки прав людини (громадянина України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 22 жовтня 2018 року у справі №235/2357/17, від 07 вересня 2022 року у справі № 759/5313/21.

Правова оцінка документам, поданим заявниками на підтвердження факту народження на тимчасово окупованій території України, зокрема документам, виданим органами та установами самопроголошених утворень, розташованими на окупованій території України, надається судом цивільної юрисдикції в сукупності з іншими доказами під час розгляду заяви про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території України в порядку статті 317 ЦПК України, а не органами державної реєстрації актів цивільного стану.

Тобто для встановлення факту народження дитини необхідні, серед іншого, документи закладу охорони здоров`я, які підтверджують факт народження дитини жінкою.

Зазначене узгоджується з правовими позиціями Верховного суду, який наприклад в постанові від 29 березня 2023 року у справі N 753/8033/22 зазначив, що для встановлення судом факту народження особи необхідно надати такі докази, що є підставами для реєстрації дитини наприклад: медичну довідку про перебування дитини під наглядом лікувального закладу форми N 103-1/о, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 N 545, та письмову заяву двох свідків, присутніх при пологах, у разі народження дитини поза закладом охорони здоров`я; акт, складений посадовими особами за участю двох свідків. Доказом народження особи можуть бути й інші документи, які підтверджують факт її народження, а саме: індивідуальна картка вагітної і породіллі (обмінна карта), акт свідків про народження дитини (батьків, друзів, сусідів) тощо.

При цьому, заявниками на підтвердження доводів, викладених в заяві щодо факту, який вони просять встановити суд додано лише виписний епікриз № 4355 від 03.12.2023 .

Суд звертає увагу заявників та їх представника на наведені обставини, з метою сприяння у реалізації ними їх процесуальних прав та забезпечення повного, всебічного та своєчасного розгляду справи з дотриманням розумних строків, оскільки згідно частини 5 статті 177 ЦПК України заявник зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до заяви копії відповідних доказів).

Беручи до уваги наведене, вважаю, що до даної заяви слід застосувати правила ч. 1 ст. 185 ЦПК України та залишити без руху, надавши заявнику строк для усунення вказаних недоліків шляхом подання до суду документа про сплату судового збору, а також належним чином оформленої заяви з відповідними доказами, які підтверджують факт народження.

Враховуючи вищевикладені обставини, вважаю за необхідне залишити заяву без руху та надати заявнику строк для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст.175, 177, 185, 260, 261, 284-286, 352-354 ЦПК України,суд -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в інтересах яких діє представник адвокат Ігнатов Євген Євгенович, заінтересована особа: Комунарський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м.Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України - залишити без руху, запропонувавши заявнику в строк не пізніше десяти днів з дня отримання копії ухвали усунути зазначені недоліки, роз`яснивши, що в разі невиконання вказівок суду, заява буде визнана не поданою та повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: М.В. Омеко