Справа № 716/2591/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.02.2025 м.Заставна

Заставнівский районний суд Чернівецької області в складі

головуючої судді Шевчук Р.М.,

при секретарі судового засідання Шпаковській К.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в місті Заставна цивільну справу за позовом ОСОБА_1 від імені якого діє представник ОСОБА_2 , до Старостинського округу № 4 с.Василів Кадубовецької територіальної громади в особі Кадубовецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області про визнання права власності на спадкове майно за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , через свого представника ОСОБА_2 , звернувся до суд з позовом про визнання права власності на спадкове майно за заповітом. Позовні вимоги обґрунтовує наступними обставинами.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , про що Василівською сільською радою Заставнівського району Чернівецької області було складено відповідний актовий запис.

Після смерті ОСОБА_3 , відкрилась спадщина на належне їй майно, а саме на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

22.12.1990 року за життя ОСОБА_3 , склала заповіт, згідно якого все своє майно де б воно не було і чого б не складалося і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті заповіла йому ОСОБА_4 .

Для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом у відповідності до законодавства України позивач звернувся до нотаріальної контори, а саме до приватного нотаріуса Совсун О.М., із заявою про видачу свідоцтва на спадщину.

Однак, нотаріус відмовила йому в видачі свідоцтв на спадщину за заповітом у зв`язку із тим, що ним не було надані належним чином оформлені документи, що посвідчують право власності на спадкове майно за померлою, а тому у нього виникла необхідність у зверненні до суду.

Позивач вважає, що обґрунтовано має право на визнання за ним права власності на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 в порядку спадкування.

Ухвалою Заставнівського районного суду Чернівецької області від 27.12.2024 року по вищевказаній цивільній справі відкрито провадження, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження та витребувано спадкову справу.

Відповідач у встановлений судом строк своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористався, відзиву на позовну заяву до суду не надав.

Позивач та його представник ОСОБА_2 в підготовче судове засідання не з`явилися, представник позивача надала до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позов підтримали.

Представник відповідача в підготовче судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі.

За таких обставин, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін.

При цьому фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося, з огляду на положення ст.247 ч.2 ЦПК України.

Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Оскільки відповідач на стадії підготовчого провадження звернувся до суду із заявою, в якій зазначав про визнання позовних вимог, суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, в зв`язку з чим є підстави для ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення по справі.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно вимог ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що вбачається з копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 23.10.2004 року, виданого Василівською сільською радою Заставнівського району Чернівецької області (а.с.15).

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме - місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини (ст.1220,1221 ЦК України).

Після смерті ОСОБА_3 , відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

22 грудня 1990 року ОСОБА_3 склала заповіт, яким заповіла все своє майно ОСОБА_5 , зазначений заповіт посвідчений головою виконкому Василівської сільської ради народних депутатів Заставнівського району Чернівецької області та зареєстрований за № 36. (а.с. 16).

13.09.2016 року ОСОБА_5 , змінив прізвище на « ОСОБА_6 », що стверджено копією свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_2 (а.с. 8).

Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи які є живими на час відкриття спадщини.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1ст.1268 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса, який відповідно до вимог статті 68 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна.

04.10.2024 року ОСОБА_1 , через свого представника звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 .

Таким чином, ОСОБА_1 є такою особою, що прийняв спадщину в порядку визначеному ч.1 ст.1269 ЦК України.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до положення ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Водночас, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 31.10.2024 року, приватним нотаріусом Чернівецького районного нотаріального округу Совсун О.М. відмовлено ОСОБА_1 , у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу який би підтвердив право власності спадкодавця на житловий будинок.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

В матеріалах справи відсутні докази того, що право власності на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 зареєстроване.

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом і вважаються набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV від 01.07.2004 року речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства,що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Судом встановлено, що спірний житловий будинок був збудований у 1958 році, що підтверджується довідкою характеристикою будівлі та споруди від 24.10.2024 року за №286.

Порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР був встановлений інструкцією, яка була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року та втратила чинність згідно наказу Держжитлокомунгоспу № 56 від 13 грудня 1995 року.

Згідно з п.4, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Пленум Верховного Суду України у п.9 своєї постанови від 04 жовтня 1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз`яснив, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Вказаною інструкцією обов`язковою була реєстрація права власності на житлові будинки в органах БТІ лише у містах і селищах міського типу, однак не у сільській місцевості.

Відповідно дост.31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 43Постанови КМУ від 25 грудня 2015 року №1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на території сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, замість документів, передбачених пунктом 42 цього Порядку, можуть бути подані: - документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, у тому числі рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність чи відомості про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність з погосподарської книги; - виписка з погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений, - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою.

Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об`єктів нерухомості є необов`язковим.

З копії виписки з погосподарської книги, наданої виконавчим органом сільської ради ( а.с.20 зворот) вбачається, що на ім`я ОСОБА_3 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 за земельно-кадастровою книгою і вона є членом домогосподарства АДРЕСА_2 .

Таким чином, досліджені обставини у своїй сукупності свідчать про те, що житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 був побудований за життя ОСОБА_3 , відповідно до діючого на час його будівництва законодавства.

Отже, право власності на придбане, побудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його придбання, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що спадкодавець ОСОБА_3 , за життя набула право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , однак, враховуючи, що правовстановлюючі документи відсутні, спадкоємець - ОСОБА_1 не може отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом через органи нотаріату, суд вважає, що право позивача порушено та підлягає судовому захисту шляхом визнання за ним права власності на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями і спорудами.

Керуючись ст.4, 10-13, 19, 76-81, 200, 247, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст.15, 16, 328, 1223, 1233, 1268, 1296 ЦК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 , до Старостинського округу № 4 с.Василів Кадубовецької територіальної громади в особі Кадубовецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області про визнання права власності на спадкове майно за заповітом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , а саме:

-житловий будинок під літ. «А» загальною площею 23,30 м.кв, житловою площею 15,10 м.кв, літня кухня під літ. «Б», сарай під літ. «В», сарай під літ. «Г», сарай під літ. «Д», вбиральня під літ. «Е», огорожа під № 1-2 в порядку спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернівецького апеляційного суду.

Суддя Шевчук Р.М.