Справа № 167/1068/24
Номер провадження 2/167/17/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2025 року м. Рожище

Рожищенський районний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Требика В.Б.,

з участю:

секретаря судового засідання Стасюк Ю.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Рожищенського районного суду Волинської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 в порядку поділу майна подружжя звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про визнання за ним права власності на: 1) житлового будинку з будівлями та спорудами, що розташовані на АДРЕСА_1 (далі будинок АДРЕСА_1 ); 2) земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га. на АДРЕСА_1 (кадастровий номер: :01:001:0288).

Позов обґрунтовує тим, що з 4 липня 2007 року сторони перебувають у шлюбі, мають двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 . У період шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 набули будинок АДРЕСА_1 , який зареєстровано за відповідачем. Спірна земельна ділянка хоча й передана безоплатно відповідачу у період шлюбу, однак, враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній споруд, на переконання позивача, вона також підлягає поділу. Оскільки на даний час у Любомльському районному суді Волинської області перебуває справа про розірвання шлюбу і згоди з відповідачем про поділ майна не досягнуто, то позивач вимушений звернутися з цим позовом до суду.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позов та зазначив, що будинок АДРЕСА_1 побудований під час шлюбу з відповідачем за їх спільні кошти. Підтверджував, що були періоди, коли він не мав роботи, однак більшість часу працював, зокрема водієм з міжнародних перевезень, дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, а зароблені кошти вкладав у будівництво житла.

Відповідач ОСОБА_2 заперечила проти позову та пояснила, що у 2007 році уклала шлюб з позивачем і з того часу вони проживали у Любомльському районі.

У 2013 році їй виділено земельну ділянку для будівництва житлового будинку

в с. Носачевичі. На той час позивач не працював і спірний будинок фактично профінансував та побудував її батько, а право власності зареєстрував за ОСОБА_2 . Грошові кошти, які сторони вкладали у будівництво, складали орієнтовно 10 % від загальних вкладень, у той час як батько відповідача покривав решту витрат.У листопаді 2021 року сторони переїхали проживати у будинок АДРЕСА_1 , однак на даний час проживають окремо, оскільки розлучаються.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши письмові докази, які наявні в матеріалах справи, дійшов таких висновків.

Згідно зі ст. 60 Сімейного кодексу України (далі - СК) майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тлумачення ст. 60 СК свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку.

Нормою ст. 69 СК передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Положеннями частин 1-3 ст. 372 Цивільного кодексу України (далі ЦК) визначено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Судом з копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 встановлено, що 4 серпня

2007 року сторони уклали шлюб.

Копіями свідоцтв про народження серій НОМЕР_2 , НОМЕР_3 підтверджено, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , записані ОСОБА_1

та ОСОБА_2 .

Справа про розірвання шлюбу подружжя Абрамчуків розглядається Любомльським районним судом Волинської області, що стверджено копією ухвали зазначеного суду від 26 червня 2024 року в справі № 167/458/24 (залишена без змін постановою Волинського апеляційного суду від 16 вересня 2024 року) та наданими під час розгляду справи поясненнями сторін.

З копії проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки вбачається, що за рахунок земель запасу Носачевичівської сільської ради у власність ОСОБА_2 спірну земельну ділянку виділено безоплатно.

Відповідно до копії свідоцтва про право власності від 27 лютого 2014 року

№ НОМЕР_4 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 18360989 відповідач ОСОБА_2 27 лютого

2014 року зареєструвала право приватної власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га. на АДРЕСА_1 (кадастровий номер: :01:001:0288).

5 травня 2014 року Відділом містобудування та архітектури Рожищенської райдержадміністрації видано будівельний паспорт № 385 на забудову зазначеної земельної ділянки, об`єкт будівництва індивідуальний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами.

Копією інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна

від 7 жовтня 2024 року № 398036563 стверджено, що 18 грудня 2020 року за відповідачем ОСОБА_2 зареєстровано право власності на будинок АДРЕСА_1 .

Згідно з копією технічного паспорту, виготовленого 23 листопада 2020 року, будинок АДРЕСА_2 , тераса (літ. «а1») побудовані в 2014 році.

Отже, із представлених суду доказів однозначно вбачається, що спірний будинок АДРЕСА_1 набутий під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, а тому належить позивачу і відповідачу на праві спільної сумісної власності. З пояснень сторін слідує, що між ними не було домовленостей щодо часток у спільно набутому майні подружжя. Обставин для відступлення від засад рівності часток подружжя не встановлено. Відповідачем доказами не спростовано закріпленої у нормах ст. 60 СК презумпції належності подружжю на праві спільної сумісної власності будинку АДРЕСА_1 , побудованого за час шлюбу, а тому суд визнає частки у цьому майні рівними.

Питання про поділ будинку АДРЕСА_1 в натурі позивач не ставить. За таких обставин, вирішуючи спір у межах заявлених вимог, суд вбачає підстави для визнання ідеальних рівних часток по кожного зі сторін у праві спільної сумісної власності на будинок

АДРЕСА_1 і визнання за позивачем права на частку у праві спільної сумісної власності на це майно. На думку суду, визначення часток у праві спільної власності є можливим і доцільним, з метою досягнення визначеності сторін у цих правовідносинах, навіть без реального поділу спірного будинку.

При вирішенні питання визнання за позивачем права на частку зазначеної земельної ділянки, суд враховує приписи п. 5 ч. 1 ст. 57 СК згідно з якими особистою приватною власністю дружини, чоловіка є земельна ділянка, одержана із земель комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Водночас, нормою ч. 1 ст. 377 ЦК (в редакції станом на час державної реєстрації права власності на будинок АДРЕСА_1 ) передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно з ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України (в редакції станом на час державної реєстрації права власності на будинок АДРЕСА_1 ) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Отже, враховуючи наведені положення норм матеріального права та практику Верховного Суду, яка викладена у постановах від 17 квітня 2024 року в справі

№ 638/2341/20, від 18 жовтня 2023 року в справі № 504/3831/19, від 15 лютого 2023 року в справі № 311/491/18, суд доходить висновку, що хоча спірна земельна ділянка й набута у власність відповідачем ОСОБА_2 в порядку безоплатної приватизації, проте на ній знаходиться будинок, який є спільною власністю подружжя та який підлягає поділу, то до позивача ОСОБА_1 переходить також й право на частку у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку. Тому і в цій частині позов ОСОБА_1 слід задовольнити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК із відповідача мають бути стягнуті документально підтверджені судові витрати позивача на сплату судового збору в розмірі 15140 грн.

Керуючись статтями 4, 12, 13, 81, 142, 259, 265 ЦПК суд , -

в и р і ш и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право на частку у праві спільної сумісної власності на житловий будинок загальною площею 118,3 кв. м. (літ. «А-1») з будівлями та спорудами (ґанок, літ. «а», тераса, літ. «а1»), що розташовані

на АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право на частку у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,25 га. (кадастровий номер: :01:001:0288), яка знаходиться на АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 15140 (п`ятнадцять тисяч сто сорок) гривень судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення: 12 лютого 2025 року.

Позивач: ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ).

Відповідач: ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 ).

Суддя: В.Б. Требик