П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2025 року м. Київ

Справа № 757/23402/23-ц

Провадження: № 22-ц/824/626/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Нежури В. А., Соколової В. В.

секретар Сакалош Б. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги адвоката Істамової Ірини Володимирівни в інтересах Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 грудня 2023 року та додаткове рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 лютого 2024 року, ухвалене під головуванням судді Остапчук Т. В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживачів,

у с т а н о в и в:

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 02 грудня 2022 року на її телефонний номер з номеру НОМЕР_1 , зателефонувала особа, яка представилася начальником служби безпеки АТ КБ «ПриватБанк» та повідомила про необхідність пройти ідентифікацію для уникнення подальшого блокування карток через додаток «Приват 24». В той же день, з її карткового рахунку НОМЕР_2 здійснено, без її розпорядження, операцію щодо збільшення кредитного ліміту та декілька переказів грошових коштів на загальну суму 100 224 грн 91коп. Згоди на використання кредитного ліміту, списання, перерахування коштів вона не надавала, тому, виявивши факт списання коштів, 02 грудня 2022 звернулася на гарячу лінію відповідача з заявою про відновлення коштів на рахунку.

Також, 05 грудня 2022 року нею подано заяву до Печерського УП ГУ НП у м. Києві про вчинення відносно неї кримінального правопорушення. Відомості про кримінальне правопорушення внесені до ЄРДР 05 грудня 2022 року за № 0000963 з правовою кваліфікацією ч.1 ст.190 КК України. Досудове розслідування на даний час триває. В подальшому, ОСОБА_1 зверталась до правління АТ КБ «Приват банк» із заявою від 30 січня 2023 року, в якій просила відновити її порушене право. Також, вказує, що за використання кредитного ліміту, банком розпочато нарахування та з 01 лютого 2023 року списання відсотків з її рахунку НОМЕР_2 за ставкою 3,4 відсотка.

За таких обставин, просила суд: визнати незаконним самовільне, без її згоди, перерахування та списання грошових коштів 02 грудня 2022 року в розмірі 100 224 грн 91 коп., з рахунку НОМЕР_2 ; зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк», відновити на рахунку НОМЕР_2 , відкритому на ім`я ОСОБА_1 , грошові кошти в сумі 100 224 грн 91коп; зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк», скасувати відсотки, нараховані за наслідками проведення операції з перерахування 02 грудня 2022 року, коштів в сумі 100 224 грн 91 коп з рахунку НОМЕР_2 , відкритого на ім?я ОСОБА_1 .

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 19 грудня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 100 224 грн 91 коп.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судовий збір у розмірі 1002 грн 25 коп.

Додатковим рішенням Печерського районного суду м. Києва від 21 лютого 2024 року стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 40000 грн.

Не погодившись із такими судовими рішеннями, адвокат Істамова І. В. в інтересах АТ КБ «ПриватБанк» подала апеляційні скарги, в яких, посилаючись на порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, рішення суду та додаткове рішення просила скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги на рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 грудня 2023 рокузазначила, що позивачка особисто підтвердила факт розголошення нею 02 грудня 2022 року невідомим особам інформації, яка дає змогу здійснювати електронну ідентифікацію платника та верифікацію підтвердження переказів коштів та укладення угод з використанням електронних платежів. Вказує, що банк не має права визначати та контролювати напрями використання коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження її права розпоряджатися коштами на власний розсуд. Вважає, що оскільки обставин вчинення порушень і неправомірних дій з боку банку позивачкою не доведено, вказане виключає відповідальність відповідача за умовами договору та вимогами законодавства. Також, вказує, що суд першої інстанції, стягнувши суму коштів з банку на користь позивачки, тим самим вийшов за межі заявлених позовних вимог, оскільки позивачкою не ставилось питання про стягнення коштів.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги на додаткове рішення зазначила, що заявлена позивачкою до стягнення сума понесених витрат на професійну правничу допомогу значно завищена, а перелік наданих послуг адвокатом є необґрунтованим, що також не відповідає критерію розумності. Вказує, що мотивувальна частині судового рішення не містить посилання на акти виконаних робіт, доведеність витрат робочого часу. Вважає, що права позивача відповідачем не порушено, тому вимоги щодо стягнення витрат на правничу допомогу є безпідставними.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 12 липня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Олексієнко Т. В. в інтересах ОСОБА_1 доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважала необґрунтованими, вказувала, що твердження відповідача про те, що після введення ОСОБА_1 коду підтвердження її картка була додана до ApplePay, не відповідають дійсності, оскільки позивачка 02 грудня 2022 року на своєму мобільному пристрої не встановлювала Apple Pay та не додавала до нього картку АТ КБ «ПриватБанк». Вважає, що сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання банківської операції по списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, за відсутності належних та допустимих доказів, сумніви та припущення мають тлумачитись на користь споживача, який зазвичай є слабшою стороною в таких цивільних відносинах.

Щодо апеляційної скарги на додаткове судове рішення вказує, що сума судових витрат, заявлена до відшкодування позивачем, є аргументованою та справедливою.

В судовому засіданні адвокат Гриниха Т. Ю. в інтересах АТ КБ «Приват Банк» апеляційну скаргу підтримала з викладених в ній підстав.

Адвокат Олексієнко Т. В. в інтересах ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги вважала необґрунтованими, просила залишити апеляційну скаргу АТ КБ «Приват Банк» без задоволення, а судове рішення суду без змін.

Вислухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 є держателем платіжної картки АТ КБ «ПриватБанк» з рахунком НОМЕР_2 .

02 грудня 2022 року з карткового рахунку ОСОБА_1 відбулося списання грошових коштів на загальну суму100 224,91грн за рахунок збільшення кредитного ліміту.

За фактом заволодіння грошовими коштами ОСОБА_1 02 грудня 2022 року звернулася на «гарячу лінію» до АТ КБ «ПриватБанк» із заявою (вимогою) про проведення службового розслідування та повернення грошових коштів у сумі 100 224,91грн, які були на картковому рахунку НОМЕР_2 , відкритих в АТ КБ «ПриватБанк» на її ім`я.

Печерським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві за заявою позивачки про вчинення відносно неї кримінального правопорушення, відомості про кримінальне правопорушення внесені до ЄРДР 05.12.2022 за № 0000963 з правовою кваліфікацією ч.1 ст.190 КК України. Досудове розслідування на даний час триває.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 як користувач карток, своїми діями чи бездіяльністю не сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Списання грошових коштів з карткових рахунків ОСОБА_1 відбулося не за її розпорядженням і вона не повинна нести відповідальності за такі операції.

Перевіряючи такі висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першої статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див., зокрема постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справа № 582/18/21).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21).

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Згідно з частиною першою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Стаття 1073 ЦК України визначає, що в разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунка в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Відповідно до пункту 14.12 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Пунктом 140 Положенням «Про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів», затвердженого Постановою Правління Національного банку України 29.07.2022 року № 164 встановлено, що користувач зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем. До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на користувача.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У частинах першій, шостій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Сервіс App1еРау є безконтактним сервісом, що дозволяє здійснювати оплати чи зняття грошових коштів на пристроях, які підтримують дану функцію. Для користування послугою необхідно встановити на телефон додаток, зазначити банківські картки із введенням даних картки. Після успішної авторизації карток у додатку можливо користування картками без їх фізичної присутності, в тому числі можливе безконтактне зняття готівки в банкоматі.

Відповідно до п. 2.3.1.1.2., п. 2.3.1.1.3 Умов клієнт, виходячи з технічних можливостей, подає банку розрахункові документи у вигляді електронних документів, використовуючи системи дистанційного обслуговування. Сторони узгодили можливість використання клієнтом наступних систем дистанційного обслуговування: система Приват24, в т.ч. мобільна версія, системи «LiqPay», та «Sendmoney», АТМ, ТСО, SMS, месенджери та будь-які інші системи «клієнт-банк», «Клієнт-Інтернет-банк», «телефонний банкінг», «миттєва безконтактна оплата», якщо банком надається така можливість.

Процедура ідентифікації клієнта, який бажає скористатись безконтактним платіжним інтерфейсом, здійснюється за допомогою засобів ідентифікації, які узгоджені між клієнтом та банком (фінансовий номер телефону клієнта, ПІН (у випадку, якщо такий встановлено на рахунку клієнта), одноразові паролі, тощо. В пунктах 2.1.4.5.1. та 2.1.4.5.2. Умов передбачено, що клієнт зобов`язаний не передавати картки, ПІН-коди, постійний контроль, одноразові паролі і контрольну інформацію третім особам, не використовувати кратки або нанесені на них дані в цілях, не передбачених цим договором, або що суперечить чинному законодавству, Клієнт зобов`язаний вживати необхідних заходів для запобігання втрати, пошкодження, викрадення картки, доступу третіх осіб до картки, в тому числі до інформації, нанесеної на неї.

Відповідно до пункту 2.3.1.2.11.1. Умов банк зобов`язаний прийняти до виконання дистанційні розпорядження, оформлені і підтверджені належним чином. Дистанційне розпорядження вважається переданим клієнтом і прийняти банком до виконання, якщо клієнт: - для доступу в систему ввів правильні логін (номер мобільного телефону) і пароль; - підтвердив вхід в систему через додаткову перевірку клієнта будь-яким шляхом; - підтвердив вхід в систему через додаткову перевірку клієнта будь-яким шляхом; - підтвердив дистанційне розпорядження на проведення переказу через підтвердження ініціювання переказу клієнта шляхом введення одноразового паролю ОТР та/або шляхом зчитування QR коду та/або перевіркою ПІН-коду картки та/або шляхом IVR дзвінка та/або дзвінка оператора ОКЦ на фінансовий номер телефону. Банк не несе відповідальності за збереження коштів клієнта у разі розголошення клієнтом відомостей про логін та пароль треті особам.

В пункті 2.3.1.2.10.3 Умов зазначено, що Клієнт зобов`язаний не розголошувати відомості про логін і пароль третім особам.

Клієнт несе повну відповідальність за усі операції, які здійснюються за допомогою карток, які є електронним платіжним засобом, емітованим для обслуговування його рахунку. Клієнт несе повну відповідальність за несанкціоноване отримання грошових коштів з рахунку третіми особами, в разі якщо його дії або бездіяльність призвели до втрати картки, розголошенню ПІН або іншої інформації, яка діє можливість ініціювати платіжну операцію. Клієнт несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, включаючи операції, що супроводжуються правильним введенням нанесених на картці даних, до моменту звернення клієнта в банк та блокування картки і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки картки в Стоп-лист платіжною системою, що визначено в п. 2.1.4.12.4, п. 2.1.4.12.5 та п. 2.1.4.12.9.

З матеріалів справи убачається, що з картки № НОМЕР_3 02 грудня 2022 року позивачкою був здійснений переказ коштів за рахунок встановленого кредитного ліміту на загальну суму 100 224, 91 грн.

В свою чергу, АТ «ПриватБанк» для встановлення дійсних обставин, провело службову перевірку, якою було встановлено, що 02.12.2022 року з номеру НОМЕР_1 (перебуває в списку обмежень за кодифікатором 2 - номера шахраїв) позивачці зателефонувала невстановлена особа, яка повідомила про необхідність пройти ідентифікацію для уникнення подальшого блокування карток через додаток «Приват24». Виходячи з наявних даних, позивачка особисто, зі свого власного пристрою та з використанням свого логіну і паролю зайшла в додаток «Приват24» та здійснила всі відповідні дії для додавання токену НОМЕР_5 по карті НОМЕР_3, що дозволяє користуватися карткою за допомогою Apple pay.

Крім того, аналізом входів в акаунт Приват24 клієнта з використанням його фінансового номеру НОМЕР_6 за 02.12.2022 року встановлено, що входи здійснювались з характерного для нього ІР адреси НОМЕР_4 та девайсу ІРНОNЕ 12.

Так, для додавання карти до App1е Рау на фінансовий номер клієнта було надіслано смс-повідомлення з кодом підтвердження для додавання картки до терміналу App1еРау.

З вищенаведеного убачається, що лише після правильного введення коду підтвердження картка НОМЕР_3 може бути додана до App1еРау, а після введення позивачкою коду підтвердження її картка була додана до App1еРау, кошти з картки виведено за допомогою токена НОМЕР_5 через термінал МОНО011, більш того, операцію підтверджено за допомогою 3D secure.

Крім того, в суді першої інстанції позивачкою підтверджено, що вона самостійно на прохання третіх осіб здійснила вхід до «Приват24» та надала всі дані для ідентифікації та верифікації клієнта, проте, суд першої інстанції такі обставини залишив поза увагою.

Колегія суддів відмічає, що здійснення платіжних операцій неможливе без паролю входу до системи «Приват24», які відомі лише позивачці, що свідчить про те, що позивачкою не було дотримано вимоги Умов щодо забезпечення збереження інформації, необхідної для авторизації клієнта через віддалені канали банківського обслуговування. Підписавши Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, позивачка погодилася виконувати вимоги Умов та Правил, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті банку.

Крім того, ураховуючи, що операція з переказу спірних коштів була здійснена у мережі інтернет з підтвердженням платежу 3D secure, списання коштів з карткового рахунку ОСОБА_1 відбулося за електронною ідентифікацією електронного платіжного засобу і його користувача, а позичальник підтвердив факт надходження на його телефон відповідних повідомлень від АТ КБ «Приват Банк», а тому відповідач не повинен нести відповідальність за дану операцію.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі №522/22780/15; від 17 червня 2020 року у справі №201/15185/16.

Суд першої інстанції не врахував, що для встановлення належності проведеної операції має бути дотримана диспозиція норм права Закону №1591-ІХ, а саме наявність вини особи, яка не є ініціатором або надавачем платіжних послуг, внаслідок чого здійснюється списання грошових коштів з рахунку неналежного платника та/або зарахування коштів на рахунок неналежного отримувача чи видача йому коштів у готівковій формі.

Крім того, колегія суддів зауважує, що згода на виконання платіжної операції може бути відкликана платником у будь-який час, але не пізніше настання моменту безвідкличності платіжної інструкції відповідно до Закону №1591-ІХ.

Слід зазначити, що до відповідача із письмовою заявою про несанкціоноване списання коштів позивачка звернулася лише 30.01.2023 року.

В рішенні Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 зроблено висновок, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Суд може визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, однак зобов`язаний встановити обставини, які підлягають доказуванню і зобов`язаний вжити всіх необхідних заходів з метою встановлення істини. Принцип змагальності не виключає необхідності всебічного та повного дослідження всіх обставин справи задля встановлення об`єктивної істини та об`єктивного вирішення справи.

У ч. 4 статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» покладено на суд обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він нівелюватиме можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

У даних правовідносинах встановлення точного часу повідомлення банку клієнтом (користувачем) про виявлення несанкціонованих операцій по своїм рахункам, як то списання грошових коштів третіми особами і обізнаністю про це позивачки, або при підозрі доступу третіх осіб рахунку та інших неправомірних дій таких осіб, має вирішальне значення визначення часу звернення клієнта до банку з відповідною заявою, оскільки до моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність за них несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції не встановив хронологію подій, які безпосередньо вказують на те, що клієнт ОСОБА_1 своїми діями надала свою індивідуальну інформацію шахраям до Приват 24, а банк про таке негайно не повідомила.

З урахуванням наведеного, колегія суддів зауважує, що держатель платіжної картки зобов`язаний зберігати платіжну картку та інформацію, яка дає змогу користуватися нею (у тому числі ПІН), контролювати рух коштів за своїм картрахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися держателем. Клієнт чи її держатель має негайно повідомити банк про втрату платіжної картки в порядку, передбаченому договором, в іншому разі емітент не несе відповідальності за переказ коштів, ініційований за допомогою цієї платіжної картки, до отримання такого повідомлення. Отже, відповідальність за операції, ініційовані за допомогою платіжної картки, несе її держатель. Клієнт, у свою чергу, має право стягнути суму відшкодування з винних осіб, встановлених у кримінальному порядку, якщо такі особи будуть виявлені.

У свою чергу, позивачка не надала суду доказів того, що нею було своєчасно повідомлено банк щодо незаконного використання картки. Аналіз матеріалів справи свідчить, що позивачкою не вжито заходів щодо запобігання втрати чи розкрадання картки, ПІНу (персонального ідентифікаційного номера), а тому, в даному випадку відповідальність за операції, що проводилися, несе тільки клієнт, тобто, ОСОБА_1 .

Колегія суддів також бере до уваги, що на даний час не має жодної інформації про те, що оскаржувана позивачем операція визнана правоохоронними органами шахрайською операцією, а згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин є помилковим висновок суду про доведеність позовних вимог.

При цьому, колегія суддів роз`яснює, що позивачка не позбавлена можливості в подальшому звернутися до винних осіб, встановлених в кримінальному порядку з вимогами про відшкодування списаних з її рахунку коштів.

Крім того, з матеріалів справи також убачається, що позивачка просила скасувати відсотки за користування кредитними коштами, поряд з цим, дослідивши зміст Умов та Правил надання послуг від 14.09.2021 року колегія суддів виходить з наступного.

П. 1. 3. вищевказаних Умов передбачено, що процентна ставка, відсотків річних:40.8 % (3,4% на місяць) - для карт Універсальна Gold, тип процентної ставки - фіксована.

В п. 6 «реквізити сторін та підпис клієнта» міститься особистий підпис ОСОБА_1 від 14.09.2021 року, тобто, позивачка погодила вказаний розмір відсотків.

За таких підстав, вимога щодо скасування нарахованих відсотків не може бути задоволена.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких підстав, колегія суддів доходить висновку про задоволення апеляційної скарги адвоката Олексієнко Т. В. в інтересах АТ КБ «Приват Банк» та скасування рішення Печерського районного суду міста Києва від 21 лютого 2014 року з ухваленням нового рішення про відмову у позові.

У разі скасування основного судового рішення у справі, ухвалене додаткове рішення втрачає силу, а відтак підлягає скасуванню.

Подібні за змістом висновки висловлені Верховним Судом, у постановах від 17 квітня 2023 року у справі №160/2282/19, від 30 травня 2023 року у справі №160/6648/20 та від 08 червня 2023 року у справі №560/18155/21.

Згідно ч. 1, 2, 13 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору на ч. 1 ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів".

Ураховуючи, що наслідком апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції є задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову у позові, у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, колегія суддів доходить висновку, що понесені відповідачем судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1503 грн 37 коп слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Істамової Ірини Володимирівни в інтересах Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 грудня 2023 року та додаткове рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 лютого 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Компенсувати за рахунок держави на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д) 1503 (одна тисяча п`ятсот три ) грн 37 коп. судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 07 лютого 2025 року.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді В. А. Нежура

В. В. Соколова