Справа № 302/234/16-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

30 січня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Кожух О.А.,

суддів Мацунича М.В., Собослоя Г.Г.,

за участі секретаря Савинець В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 16 січня 2020 року (головуючий суддя Гайдур А.Ю.) в частині вирішення первісного позову Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», у справі № 302/234/16-ц за первісним позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про захист прав споживачів, встановлення факту припинення зобов`язання позичальника за кредитним договором і стягнення безпідставно списаних кошових коштів,

в с т а н о в и л а :

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2016 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позов мотивовано тим, що 30.06.2006 між Банком і ОСОБА_1 укладений кредитний договір № MKMWGK00000005, згідно з яким Банк надав позичальнику кредит у розмірі 20000,00 доларів США строком до 30.06.2021, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених договором.

Виконання зобов`язань за кредитом забезпечено порукою ОСОБА_2 згідно з договором поруки від 30.06.2006 № MKMWGK00000005/1.

Внаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань, АТ КБ «ПриватБанк» нарахував заборгованість станом на 17.12.2015 (за період із 30.06.2006 по17.12.2015) у розмірі 9 685,38 доларів США, з яких:

8 803,30 дол. США заборгованість за кредитом;

640,83 дол. США заборгованість за процентами за користування кредитом;

198,59 дол. США заборгованість з комісії за користування кредитом;

42,66 дол. США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань.

Посилаючись на дані обставини, Банк просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 9685,38 дол. США, що еквівалентно 227 703,28 грн.

Короткий зміст зустрічних позовних вимог

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів, встановлення факту припинення зобов`язання позичальника за кредитним договором та стягнення безпідставно списаних грошових коштів.

Зустрічний позов обґрунтований тим, що він виконав зобов`язання за кредитним договором, повністю сплативши заборгованість 01.03.2007, що підтверджується виписками з рахунків № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 .

Просив встановити факт, що зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором від 30.06.2006 № MKMWGK00000005 припинено в повному обсязі виконанням, проведеним належним чином.

Короткий зміст судових рішень

Ухвалою Міжгірського районного суду від 31.10.2019 зустрічний позов об`єднано в одне провадження із первісним позовом.

Справа розглядалася судами різних інстанції неодноразово.

Рішенням Міжгірського районного суду від 16 січня 2020 року, яке залишене без змін постановою Закарпатського апеляційного суду від 15 квітня 2021 ркоу, позов Банку задоволено частково.

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 30.06.2006 № MKMWGK00000005 у розмірі 9 685, 85 дол. США, з яких 8 803,30 дол. США заборгованість за кредитом; 640,83 дол. США заборгованість за процентами; 198,59 дол. США заборгованість з комісії; 42,66 дол. США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Відмовлено в частині позовних вимог до ОСОБА_2 .

У зустрічному позові ОСОБА_1 - відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що Банк належними та допустимим доказами довів наявність заборгованості у позичальника. У частині солідарного стягнення заборгованості суд відмовив, оскільки рішенням Міжгірського районного суду від 20.12.2016 у справі № 302/552/16-ц, яке набрало законної сили 31.12.2016, визнано недійсним договір поруки від 30.06.2006 № MKMWGK00000005/1, згідно з яким поручителем була вказана ОСОБА_2 , яка договору поруки не підписувала, тому вимоги до неї безпідставні.

Відмовивши у зустрічному позові, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позовні вимоги ОСОБА_1 належними доказами не доведені, ґрунтуються на припущеннях, спростовуються доказами, наданими Банком, зокрема, копією кредитного договору, розрахунком заборгованості, копією паспорта відповідача, випискою за рахунком, меморіальним ордером.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.01.2023 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково (https://reyestr.court.gov.ua/Review/109046114).

Постанову Закарпатського апеляційного суду від 15.04.2021 в частині вирішення первісного позову Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» скасовано, а справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 16.01.2020 та постанову Закарпатського апеляційного суду від 15.04.2021 в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_1 залишено без змін.

Постанову суду касаційної інстанції мотивовано наступним.

При розгляді цієї справи суди не застосували правових висновків Верховного Суду у постановах від 13 січня 2020 року у справі № 363/1264/15-ц (провадження № 61-16401св18), від 12 грудня 2018 року у справі № 1111/6765/12 (провадження № 61-13248св18), від 18 липня 2019 року у справі № 623/488/17 (провадження № 61-25295св18), від 23 жовтня 2019 року у справі № 161/10757/15 (провадження № 61-15827св18), в яких Верховний Суд розглядав подібні справи та встановив, що компанія «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс» не є резидентом України, не має банківської ліцензії та не може здійснювати операції з обслуговування споживчих кредитів громадян України.

У письмових поясненнях на відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 посилається на те, що 19.02.2007 ПАТ КБ «ПриватБанк» і компанія «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс уклали договір купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги № 1 ПІ-ЕЛ-СІ», який нотаріально посвідчений 16.03.2007, згідно з яким цій компанії відступлено право вимоги, зокрема, за спірним кредитним договором.

Згідно з довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17 липня 2020 року № 216841622 іпотекодержателем домоволодіння, яке передано ОСОБА_1 в рахунок забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором від 30 червня 2006 року № MKMWGK00000005, є компанія «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ».

У цих поясненнях ОСОБА_1 просив витребувати у ПАТ КБ «ПриватБанк» оригінал договору купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за договорами про іпотечні кредити, реєстрові номери 351, 352, укладеного 19 лютого 2007 року.

ОСОБА_1 неодноразово під час розгляду справи посилався на те, що на момент звернення з первісним позовом Банк не мав права вимоги за спірним кредитним договором, оскільки воно відступлене компанії «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс».

Суди наведені доводи належним чином не перевірили та не спростували наявність у Банку права вимагати від ОСОБА_1 повернення кредиту, отже, не встановили обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції, погодившись з висновком суду першої інстанції щодо стягнення із ОСОБА_1 заборгованості, взяв до уваги надані Банком доводи на підтвердження цієї заборгованості, проте не звернув уваги та не надав належної оцінки твердженням ОСОБА_1 у письмових поясненнях про неналежність позивача за первісним позовом.

Крім того, суд апеляційної інстанції безпідставно, без належного мотивування та постановлення окремої ухвали, відмовив ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про витребування оригіналу договору купівлі-продажу (відступлення) права вимоги.

Під час нового розгляду справи суд апеляційної інстанції має перевірити наявність у Банку права вимагати від ОСОБА_1 повернення кредиту та належний склад учасників справи.

Короткий зміст вимог та доводи апеляційної скарги

Таким чином, апеляційний суд розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яку він подав на рішення Міжгірського районного суду від 16 січня 2020 року.

Оскільки постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.01.2023 рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 16.01.2020 та постанову Закарпатського апеляційного суду від 15.04.2021 в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_1 залишено без змін, тому апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції тільки в частині вирішення первісного позову Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення заборгованості.

У скарзі, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ОСОБА_1 просив скасувати це рішення і ухвалити нове, яким у задоволенні первісного позову (в частині стягнення із нього кредитної заборгованості) відмовити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 мотивовано наступним:

- належним доказом факту видачі ОСОБА_1 кредитних коштів у іноземній валюті могла бути заява на видачу готівки, однак така в матеріалах справи відсутня. Отже, Банк не довів факту отримання позичальником кредитних коштів у доларах США;

- між ОСОБА_1 і Банком не підписувався кредитний договір MKMWGK00000005 від 30.06.2006, насправді між сторонами підписувався кредитний договір із аналогічним номером, але від 29.06.2006;

- позичальник не підписував 1-шу та 3-тю сторінки кредитного договору, позичальник не був ознайомлений із умовами кредитного договору, які викладені на цих сторінках, відтак не прийняв на себе зобов`язання, які випливають із цих умов;

- зобов`язання позичальника за кредитним договором щодо повного погашення заборгованості було виконане належним чином ще 01.03.2007, підтвердженням чого є виписки по рахунках № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 ;

- суд першої інстанції не надав належної оцінки доводам позичальника про те, що Банк неправомірно стягував із позичальника щомісячну комісію у розмірі 42 долари США, оскільки сторони не узгоджували в належній формі таке зобов`язання позичальника;

- умови п. 1.1 кредитного договору про сплату щомісячної комісії в сумі 42 долари США є несправедливою умовою договору щодо споживача фінансових послуг за договором споживчого кредитування; така умова кредитного договору є нікчемною, і відповідно, банк неправомірно протягом тривалого часу списував з рахунка, відкритого на ім`я позичальника, грошові кошти на обслуговування цієї комісії.

- помилковими є висновки місцевого суду про те, що умовами кредитного договору передбачено право Банку стягувати відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць в разі порушення позичальником зобов`язань за цим договором, оскільки кредитний договір таких умов не містить;

- розрахунок заборгованості, наданий Банком у підтвердження заборгованості позичальника не є належним і допустимим доказом у справі, оскільки складений самостійно Банком;

- суд першої інстанції не звернув уваги на те, що після 01.03.2007 кредитна заборгованість обліковувалася Банком на невідомих рахунках;

- Банк у період 2007-2015 років неправомірно знімав кошти з кредитного рахунку № НОМЕР_1 , після чого безпідставно здійснював перерахунок коштів з поточного рахунку № НОМЕР_2 на цей кредитний рахунок з метою погашення безпідставно створеної кредитної заборгованості, чим завдав збитків на суму 1555,747 долари США;

- після 01.03.2007 позичальник не виявляв бажання продовжувати дію договорів страхування, оскільки на момент закінчення строку їх дії у червні 2007 року заборгованість за кредитним договором була повністю погашена;

- судом не враховано, що Банк неправомірно нараховував пеню у доларах США, усупереч п.п. 4.1, 4.2 кредитного договору, якими визначено її нарахування у гривні;

- місцевим судом не враховано заяву відповідача про застосування позовної давності (а.с. 241-243 т. 2), оскільки заборгованість за відсотками виникла з 03.10.2006, заборгованість за пенею із 25.07.2007;

- до справи не долучено копій матеріалів витребуваної кредитної справи і такі не згадуються не у рішенні суду;

- судом 16.01.2020 необґрунтовано відхилено клопотання про призначення судової економічної експертизи та 31.10.2019 відмовлено у допиті свідків, без постановлення письмової чи протокольної ухвали.

Позиція інших учасників справи

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу Банк просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Узагальнені доводи заперечень зводяться до безпідставності та необґрунтованості доводів апеляційного скарги, законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції. Зокрема вказував, що факт видачі позичальнику коштів у сумі 20 000 доларів США підтверджується заявою на видачі готівки від 30.06.2006 по кредитному договору MKMWGK00000005, яку підписано ОСОБА_1 (а.с. 120 т. 3), рішенням Міжгірського районного суду від 06.07.2017 та ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 19.10.2017 у справі № 302/27/17 з установленими в них преюдиційними фактами щодо укладення кредитного договору від 30.06.2006 MKMWGK00000005, а також фактами виконання позичальником умов цього кредитного договору.

Заперечення проти відзиву та додаткові пояснення

У письмових поясненнях на відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 посилався на те, що 19.02.2007 ПАТ КБ «ПриватБанк» і компанія «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс уклали договір купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги № 1 ПІ-ЕЛ-СІ», який нотаріально посвідчений 16.03.2007, згідно з яким цій компанії відступлено право вимоги, зокрема, за спірним кредитним договором (125-145 т. 3).

Вказував, що згідно з довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17.07.2020 № 216841622 іпотекодержателем домоволодіння, яке передано ОСОБА_1 в рахунок забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором від 30.06.2006 № MKMWGK00000005, є компанія «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» (а.с. 144-145 т. 3).

Крім того, у цих поясненнях ОСОБА_1 просив витребувати у ПАТ КБ «ПриватБанк» оригінал договору купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за договорами про іпотечні кредити, реєстрові номери 351, 352, укладеного 19.02.2007.

Тобто ОСОБА_1 посилався на те, що на момент звернення з первісним позовом Банк не мав права вимоги за спірним кредитним договором, оскільки воно відступлене компанії «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс».

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 23.03.2023 (у складі судді-доповідача Кондора Р.Ю., суддів: Собослоя Г.Г., Готри Т.Ю.) було призначено дану справу до розгляду на 17.07.2023 (а.с. 117 т. 4).

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 17.07.2023 витребувано від Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» завірені належним чином копії (а.с. 134-137 т. 4):

договору купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за договорами про іпотечні кредити, реєстровий №351, 352, посвідчений 19.02.2007 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Козіною А.В., на підставі якого ЗАТ КБ «Приватбанк» відступило на користь компанії «ЮКРЕЙН МОРТГЕЙДЖ ЛОУН ФАЙНЕНС № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» (UKRAINE MORTGAGE LOAN FINANCE NO. 1PLC) право вимоги за кредитним договором №MKMWGK00000005 від 30.06.2006;

договору від 19.02.2007, відповідно до якого 01.03.2007 на рахунок НОМЕР_1 були зараховані кошти у розмірі 19 410,55 доларів США;

договору від 19.02.2007, відповідно до якого 01.03.2007 на рахунок НОМЕР_2 були зараховані кошти у розмірі 19 410,55 доларів США, що еквівалентно 98 023,28 грн;

вичерпну інформацію про осіб, на яких були відкриті банківські рахунки НОМЕР_3 , НОМЕР_2 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , НОМЕР_10 .

На підставі рішення Вищої ради правосуддя від 09.01.2024 суддю ОСОБА_3 звільнено з посади судді Закарпатського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.01.2024 визначено для розгляду колегію суддів у складі: головуючої Кожух О.А. (судді-доповідача), суддів Собослоя Г.Г., Мацунича М.В.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 18.01.2024 (у складі суддів Кожух О.А., Собослоя Г.Г., Мацунича М.В.) вказану цивільну справу №302/234/16-ц прийнято до свого провадження (а.с. 143 т. 4).

Документи які витребовувались апеляційним судом, були надані Банком 24.01.2024 (а.с.144-209 т. 4) та 06.05.2024 (а.с.235-242 т. 4).

Межі розгляду апеляційним судом та явка учасників справи

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційний суд переглядає рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 16.01.2020 у даній справі тільки в частині вирішення первісного позову Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення заборгованості.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3 ст. 367 ЦПК України).

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, позицію представників сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги дійшла таких висновків.

Фактичні обставини та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша статті 1050 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 30.06.2006 між Банком і ОСОБА_1 укладений кредитний договір № MKMWGK00000005, згідно з яким Банк надав позичальнику кредит у розмірі 20 000,00 доларів США строком до 30.06.2021, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до пункту 1.1 кредитного договору погашення заборгованості за кредитним договором ОСОБА_1 мав здійснювати щомісяця платежем у сумі 284,18 дол. США, у тому числі заборгованість за кредитом, відсотки, винагороду, комісію.

Згідно з умовами договору у випадку порушення зобов`язань ОСОБА_1 сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми не погашеної в строк заборгованості за кредитом.

ОСОБА_1 погодився на умови договору, про що свідчать його підписи.

Банк посилався на те, що оскільки позичальник належним чином своїх зобов`язань не виконав, тому Банк станом на 17.12.2015 нарахував заборгованість за період із 30.06.2006 по 17.12.2015 у розмірі 9 685,38 доларів США, з яких:

8 803,30 дол. США заборгованість за кредитом;

640,83 дол. США заборгованість за процентами за користування кредитом;

198,59 дол. США заборгованість з комісії за користування кредитом;

42,66 дол. США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань.

При перегляді даної справи в касаційному порядку Верховний Суд, перевіряючи законність судових рішень першої та апеляційної інстанцій в частині вирішення зустрічного позову у постанові від 25.01.2023 констатував, що 01 березня 2007 року не відбулося дострокового погашення кредиту, позичальник не виконав відповідних умов кредитного договору для повного погашення заборгованості.

Скасовуючи постанову суду апеляційної інстанції та направляючи справу на новий апеляційний розгляд у частині вирішення первісного позову АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості, Верховний Суд у постанові від 25.01.2023 зазначив, що у письмових поясненнях на відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 посилався на те, що 19.02.2007 ПАТ КБ «ПриватБанк» і компанія «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс уклали договір купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги № 1 ПІ-ЕЛ-СІ», який нотаріально посвідчений 16.03.2007 року, згідно з яким цій компанії відступлено право вимоги, зокрема, за спірним кредитним договором (а.с. 125-145 т. 3).

ОСОБА_1 вказував, що саме вказана компанія є іпотекодержателем майна, переданого в іпотеку на забезпечення виконання кредиту.

Згідно з довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17.07.2020 № 216841622 іпотекодержателем домоволодіння, яке передано ОСОБА_1 в рахунок забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором від 30.06.2006 № MKMWGK00000005, є компанія «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» (а.с. 144-145 т. 3).

Також у судовому засіданні 23.07.2020 представник Банку визнала факт відступлення права вимоги до ОСОБА_1 на користь компанії «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс» (а.с. 155-156 т. 3).

Верховний Суд у постановах від 13 січня 2020 року у справі № 363/1264/15-ц (провадження № 61-16401св18), від 12 грудня 2018 року у справі № 1111/6765/12 (провадження № 61-13248св18), від 18 липня 2019 року у справі № 623/488/17 (провадження № 61-25295св18), від 23 жовтня 2019 року у справі № 161/10757/15 (провадження № 61-15827св18) за результатом розгляду подібних справ, встановив, що компанія «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс» не є резидентом України, не має банківської ліцензії та не може здійснювати операції з обслуговування споживчих кредитів громадян України; на час подання позову Банку не належало право вимоги за спірним кредитом, яке відступлене компанії « ОСОБА_4 ».

При цьому Верховним Судом у постанові від 25 січня 2023 року, прийнятій у даній справі № 302/234/16, констатовано, що при розгляді цієї справи суди не застосували вказаних правових висновків Верховного Суду.

Вказані висновки суду касаційної інстанції, в зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду апеляційної інстанції під час нового розгляду справи, відповідно до вимог ч. 5 ст. 411 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги може здійснюватися на виконання різних зобов`язальних договорів.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що відступлення права вимоги може відбуватись, зокрема, на підставі договору купівлі-продажу, дарування, міни (постанова від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18, провадження № 12-1гс21).

Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Унаслідок відступлення права вимоги (цесії) первісний кредитор у зобов`язанні замінюється новим кредитором, тобто право вимагати від боржника виконання його обов`язку переходить до нового кредитора та втрачається первісним кредитором.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Позивач, реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом, зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку наявність порушення його прав та законних інтересів, а суд має перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу позивача на момент його звернення до суду.

У даній справі встановлено, що ОСОБА_1 неодноразово під час розгляду справи посилався на те, що на момент звернення з первісним позовом Банк не мав права вимоги за спірним кредитним договором, оскільки воно відступлене компанії «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 № 1 Пі-Ел-Сі».

При новому розгляді справи апеляційним судом вжито заходів для витребування від АТ КБ «ПриватБанк» доказів на підтвердження відступлення права вимоги на користь компанії «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс» № 1 № 1 Пі-Ел-Сі»», за кредитним договором №MKMWGK00000005 від 30.06.2006.

Згідно з наданими Банком доказами встановлено, що 19.02.2007 між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та Компанією «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 Пі-Ел-Сі» укладено договір купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за договорами про іпотечні кредити, за яким у порядку, обсязі та на умовах, визначених цим договором, до названої компанії перейшло право вимоги як первісного кредитора за кредитними та забезпечувальними договорами, в тому числі за зобов`язаннями відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №MKMWGK00000005 від 30.06.2006 (а. с. 174-209 т. 4).

На підставі цього договору до Державного реєстру іпотек внесені відомості про зміну іпотекодержателя ЗАТ КБ «ПриватБанк» за іпотечним договором № 1158 від 30.06.2006, укладеним між позивачем та ОСОБА_1 , на Компанію «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 Пі-Ел-Сі» (а.с. 144-145 т. 3)

14.04.2016 між «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 Пі-Ел-Сі» (продавець) та АТ «КБ «ПриватБанк» (покупець) і «ТМФ Трасті Лімітед» (довірчий управитель) укладено договір викупу (відступлення) прав вимоги, за яким продавець продав, а покупець - купив відповідні основні іпотечні активи згідно з Переліком. Відповідно до пунктів 2.1, 2.2 договору викупу продавець погоджується продати, а покупець погоджується купити відповідні основні іпотечні активи. Сторони домовляються, що основні іпотечні активи продаються відповідно до переліку активів. Кредитний договір, №MKMWGK00000005 від 30.06.2006 укладений із ОСОБА_1 знаходиться у списку активів, за якими компанія «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 Пі-Ел-Сі» відступила свої права ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 165, 148-173 т. 4 ).

Таким чином, на час подання позову у березні 2015 року у АТ КБ «ПриватБанк» було відсутнє право вимоги за спірним договором, оскільки таке право належало іноземній компанії. Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що у задоволенні позову Банку слід відмовити.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 12 грудня 2018 року у справі № 1111/6765/12 (провадження № 61-13248св18), від 18 липня 2019 року у справі № 623/488/17 (провадження № 61-25295св18), від 23 жовтня 2019 року у справі № 161/10757/15 (провадження № 61-15827св18), від 13 січня 2020 року у справі № 363/1264/15 (провадження № 61-16401св18), від 07 травня 2020 року у справі № 202/4346/15 (провадження № 61-6193св18), на які посилався ОСОБА_1 на обґрунтування того, що на час подання позову у АТ КБ «ПриватБанк» було відсутнє право вимоги за спірним договором.

Зокрема у вказаних постановах суд касаційної інстанції дійшов таких висновків:

- у справі № 1111/6765/12: представник за довіреністю повинен діяти виключно в межах наданих йому повноважень. З доданої до касаційної скарги копії довіреності, виданої 10 березня 2010 року Компанією «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 Пі-Ел-Сі», вбачається, що ПАТ КБ «ПриватБанк» мало право представляти інтереси товариства в судах України від імені цього товариства, а не від свого імені. Банк, звертаючись у липні 2012 року до суду з позовом, не вказав, що іпотекодержателем на той час була Компанія «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 Пі-Ел-Сі», тому суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що ні на час подання позову, ні час ухвалення заочного рішення у банка не було права вимоги за спірним договором іпотеки, оскільки таке право належало іноземній компанії. За таких обставин суд апеляційної інстанції правильно відмовив у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині звернення стягнення на предмет іпотеки;

- у справі № 623/488/17: відмовляючи у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог банку, оскільки позивач не довів, що після того, як у 2007 року АТ КБ «ПриватБанк» відступило на користь Компанії «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 Пі-Ел-Сі» право вимоги за кредитним договором від 01 листопада 2006 року № НАZ0GК01270014, таке право знову було набуто АТ КБ «ПриватБанк», а довіреність, на підставі якої Компанія «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 Пі-Ел-Сі» уповноважила АТ КБ «ПриватБанк» здійснювати представництво в судах, не є підставою для задоволення позовних вимог про стягнення суми заборгованості на користь представника за довіреністю. Судами першої та апеляційної інстанції надано належну оцінку змісту довіреності від 10 березня 2010 року, відомостям про обтяження предмету іпотеки, що належить на праві приватної власності відповідачу, які свідчать, що іпотекодержателем виступає Компанія «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 Пі-Ел-Сі», і зроблено обґрунтований висновок відносно того, що зміст довіреності свідчить про те, що довіритель надав представнику лише право на представництво своїх інтересів. За таких обставин суди правильно виходили з недоведеності заявлених АТ КБ «ПриватБанк» позовних вимог, зокрема щодо наявності у нього права вимоги за кредитним договором від 01 листопада 2006 року № НАZ0GК01270014;

- у справі № 161/10757/15: встановивши, що на час подання позову у липні 2015 року у АТ КБ «ПриватБанк» було відсутнє право вимоги за спірним договором, оскільки таке право належало іноземній компанії «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 Пі-Ел-Сі», суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованих висновків про відмову у задоволенні позовних вимог;

- у справі № 363/1264/15: суди встановили, що відповідач погасила заборгованість за тілом кредиту, а Компанія «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 Пі-Ел-Сі» не є резидентом України, не має банківської або іншої ліцензії на здійснення кредитної діяльності на території України, тому не мала права за законодавством України здійснювати операції з обслуговування споживчих кредитів громадян України, а саме нараховувати та стягувати проценти і комісії. Також суди встановили, що на час подання позову у березні 2015 року у ПАТ КБ «ПриватБанк» було відсутнє право вимоги за спірним кредитним договором, оскільки таке право належало іноземній компанії, тому суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованих висновків про відмову у задоволенні позовних вимог.

- у справі № 202/4346/15: апеляційний суд встановив, що на час звернення до суду з цим позовом, АТ КБ «ПриватБанк» відступило Компанії «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 Пі-Ел-Сі» право вимоги за договорами про іпотечні кредити, зокрема за кредитним договором № DNU0GK00000918 від 21 листопада 2006 року, укладеним між позивачем та відповідачем, а тому висновок суду апеляційної інстанції про відмову у позові є правильним, оскільки АТ КБ «ПриватБанк» на час звернення з позовом до суду не було особою, права якої порушуються, не визнаються або оспорюються, в розумінні вимог статті 3 ЦПК України, а тому не мало право вимоги до відповідача за кредитним договором № DNHDGK00000346 від 29 вересня 2006 року.

Таку позицію надалі підтримано Верховним Судом у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі № 161/10757/15-ц, який погодився з висновками апеляційного суду Волинської області від 20 грудня 2016 року, яким було скасовано рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 жовтня 2016 року та ухвалено нове рішення про відмову у позові та тим, що на час подання позову у липні 2015 року у АТ КБ «ПриватБанк» було відсутнє право вимоги за спірним договором, оскільки таке право належало іноземній компанії «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 Пі-Ел-Сі».

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, у справі, яка переглядається, безпідставно не застосувавши до спірних правовідносин висновки Верховного Суду, викладені у вищезгаданих постановах, суд першої інстанції ухвалюючи рішення від 16.01.2020 залишив поза увагою ту обставину, що на час звернення до суду з цим позовом (у березні 2016 року) у ПАТ КБ «ПриватБанк» було відсутнє право вимоги за спірним кредитним договором №MKMWGK00000005 від 30.06.2006, оскільки таке право належало Компанії «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 Пі-Ел-Сі», а відтак, у розумінні вимог статті 3 ЦПК України Банк не мав статусу особи, права якої порушуються, не визнаються або оспорюються.

Судова колегія відхиляє посилання представника Банку на те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» надалі, 14.04.2016, знову набуло права вимоги за кредитним договором, №MKMWGK00000005 від 30.06.2006 укладеним зі ОСОБА_1 .

Зважаючи на висновки Верховного Суду у постанові від 25.01.2023, прийнятій у даній справі № 302/234/16, що є обов`язковими для суду апеляційної інстанції під час нового розгляду справи, враховуючи висновки Верховного Суду у наведених вище постановах стосовно відсутності права вимоги у АТ КБ «ПриватБанк» на час подання позовів, а також зокрема у справі № 363/1264/15 про те, що компанія «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 Пі-Ел-Сі» не є резидентом України, не має банківської або іншої ліцензії на здійснення кредитної діяльності на території України, тому не мала права за законодавством України здійснювати операції з обслуговування споживчих кредитів громадян України, а саме нараховувати та стягувати проценти, комісії, неустойку, беручи до уваги те, що предметом даного позову є стягнення заборгованості нарахованої за період із 30.06.2006 до 17.12.2015, до складу якої безпідставно включено відповідні складові, які нараховано до укладення договору купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги від 14.04.2016, судовою колегією встановлено, що на момент звернення до суду з цим позовом (у березні 2016 року) у ПАТ КБ «ПриватБанк» відсутнє право вимагати зазначену заборгованість за спірним кредитним договором №MKMWGK00000005 від 30.06.2006 за період із 30.06.2006 до 17.12.2015.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 12 грудня 2018 року у справі № 1111/6765/12 (провадження № 61-13248св18), від 18 липня 2019 року у справі № 623/488/17 (провадження № 61-25295св18), від 23 жовтня 2019 року у справі № 161/10757/15 (провадження № 61-15827св18).

Щодо вирішення позову в частині позовної вимоги до поручителя ОСОБА_2 колегія суддів зазначає наступне.

30 червня 2006 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 , яка зазначена у графі «поручитель», було укладено договір поруки № MKMWGK00000005/1, згідно умов якого поручитель зобов`язалась перед банком за виконання зобов`язань позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором від 30 червня 2006 року № MKMWGK00000005.

Відмовивши у первісному позові в частині солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що судовими рішеннями встановлено, що поручитель ОСОБА_2 договору поруки не підписувала.

Так, рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 20 грудня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено.

В силу вимог частини першої статті 215 ЦК України визнано недійсним договір поруки від 30 червня 2006 року № MKMWGK00000005/1, сторонами якого вказані ПриватБанк та ОСОБА_2 , оскільки остання його не підписувала, що підтверджується висновком судово-почеркознавчої експертизи від 26 жовтня 2016 року № 4273.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 07 червня 2017 року рішення місцевого суду в частині вирішення справи по суті позовних вимог залишено без змін.

Постановою Верховного суду від 19 червня 2019 року у справі № 302/552/16-ц касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишено без задоволення. Рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 20 грудня 2016 року та рішення апеляційного суду Закарпатської області від 07 червня 2017 року в частині визнання недійсним договору поруки від 30 червня 2006 року № MKMWGK00000005/1 залишено без змін (https://reyestr.court.gov.ua/Review/82703184 ).

Відсутність порушення прав та законних інтересів позивача АТ КБ «ПриватБанк» є самостійною, достатньою підставою для відмови в задоволенні позову. Оскільки на момент звернення до суду з цим позовом (у березні 2016 року) у ПАТ КБ «ПриватБанк» відсутнє право вимагати зазначену заборгованість за спірним кредитним договором №MKMWGK00000005 від 30.06.2006 за період із 30.06.2006 до 17.12.2015, а отже, було відсутнє право вимагати стягнення заборгованості і з поручителя, тому у задоволенні позову до ОСОБА_2 також слід відмовити з підстав відсутності порушення прав та законних інтересів позивача.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Встановивши, що на час подання позову у березні 2016 року у АТ КБ «ПриватБанк» було відсутнє право вимагати заборгованість за спірним кредитним договором №MKMWGK00000005 від 30.06.2006 за період із 30.06.2006 до 17.12.2015, оскільки таке право належало іноземній компанії, колегія суддів виснувала, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків щодо задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості.

Місцевим судом неповно з?ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, і судом допущено неправильне застосування норм матеріального права. Оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог з підстав відсутності порушення цивільних прав та законних інтересів позивача - на час звернення до суду з цим позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» не мав цивільного права, за захистом якого він звернувся, тобто був неналежним позивачем у цій справі.

Щодо судових витрат

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подання апеляційної скарги ОСОБА_1 сплачено 5123,40 грн (а.с. 79 т. 3), за подання касаційної скарги ОСОБА_1 сплачено 6831,10 грн (а.с. 1 т.4), що загалом становить 11954,50 грн, які підлягають стягненню на його користь із АТ КБ «ПриватБанк».

Керуючись ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п.3,4 ст. 376, ст. ст. 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в частині вирішення первісного позову задовольнити.

Рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 16 січня 2020 року у справі № 302/234/16-ц в частині вирішення первісного позову Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні первісного позову Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 11954,50 гривень у відшкодування сплаченого судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 лютого 2025 року.

Головуюча

Судді