Провадження №: 2/336/292/2025
28 січня 2025 року м. Запоріжжя
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Боєва Є.С., за участю секретаря судового засідання Сайбель К.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,
Позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу, який обґрунтовує тим, що 18.11.2020 року між ним та відповідачем було укладено договір позики за умовами якого він (Позикодавець) передав ОСОБА_2 (Позичальникові) безвідсоткову позику в сумі 200000 грн. готівкою, а Позичальник зобов`язується повернути зазначену суму позики Позикодавцеві готівкою в строк до 18.11.2022 року. Позивач також вказав, що на підтвердження отримання від нього коштів в сумі 200000 грн. ОСОБА_2 надала йому розписку, написану нею власноруч. Позивач, посилаючись на те, що відповідач взяті на себе зобов`язання не виконала, позичених коштів не повернула, не дивлячись на його неодноразові вимоги, просив суд стягнути на його користь з ОСОБА_2 борг за договором позики в сумі 200 000 грн.
Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15.08.2024 року відкрито провадження в даній справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін в приміщенні Шевченківського районного суду на 29.10.2024 року.
В судове засідання, призначене на 29.10.2024 року сторони не з`явилися, судове засідання відкладено на 28.01.2025 року.
21.01.2025 року від позивача надійшла заява про підтримання позовних вимог та про розгляд справи у відсутності позивача.
28.01.2025 року в судове засідання сторони не з`явилися.
Відповідач повторно у судове засідання не зявився, у наданий судом строк своїм правом подання відзиву на позовну заяву не скористався, відзив на позов не подав, заперечень щодо розгляду справи в спрощеному порядку чи будь-яких інших клопотань та заяв не надав.
Суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ч. 4 ст. 223 та ч. 1 ст. 280 ЦПК України.
В силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов до відповідних висновків.
З матеріалів справи вбачається, що 18.11.2020 року між ОСОБА_1 (Позикодавець) та ОСОБА_2 (Позичальник) було укладено договір позики за умовами якого Позикодавець передав ОСОБА_2 (Позичальникові) безвідсоткову позику в сумі 200000 грн. готівкою, а Позичальник зобов`язався повернути зазначену суму позики Позикодавцеві готівкою в строк до 18.11.2022 року. На підтвердження отримання від ОСОБА_1 коштів в сумі 200000 грн. ОСОБА_2 надала йому розписку, написану нею власноруч. Оскільки ОСОБА_2 не виконала взяті нею зобов`язання щодо повернення боргу, ОСОБА_1 вимушений був звернутися до суду з даним позовом, в якому просив суд стягнути на його користь з ОСОБА_2 борг за договором позики в сумі 200000 грн.
Таким чином між сторонами склались відносини цивільно-правового характеру, що регулюються ст.ст.1046-1050 ЦК України про договір позики.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір є укладеним з моменту передання грошей. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.
Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник повинен повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві або зарахування грошової суми, що позичалася на його банківський рахунок.
Отже, виходячи з наведених норм закону договір, в якому зазначено суму переданих в борг грошей, особистий підпис позичальника є доказом укладення між позивачем і відповідачем договору позики, тому вимога позивача про повернення таких коштів є обґрунтованою.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 ЦК України).
Згідно ч.ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватись на припущеннях. Сторонам надано можливість повно реалізувати процесуальні права, надані їм законом, в тому числі надати докази.
На відповідача покладений обов`язок з врахуванням предмету і підстав позову довести відповідно до вимог ст.12, 13 ЦПК України за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст. 78-80 ЦПК України, протилежне, на що позивач посилається як на підставу своїх вимог.
Позивач ОСОБА_1 на підтвердження своїх позовних вимог надав суду наступні письмові докази:
-копію договору позики, укладеного 18.11.2020 року між ним та ОСОБА_2 , з якого вбачається, що ОСОБА_1 (Позикодавець) та ОСОБА_2 (Позичальник) уклали даний договір за яким Позикодавець передав ОСОБА_2 (Позичальникові) безвідсоткову позику в сумі 200000 грн. готівкою, а Позичальник зобов`язується повернути зазначену суму позики Позикодавцеві готівкою в строк до 18.11.2022 року. також у п. 2.3. Договору вказано, що Позичальник здійснює повернення позики за адресою: АДРЕСА_1 ;
-копію розписки від 18.11.2020 року, написану власноручно Позичальником ОСОБА_2 , в якій вказано, що вона взяла у ОСОБА_1 в борг 200000 грн. і зобов`язується повернути до 18.11.2022 року;
-вимоги позивача від 19.12.2022 року та від 15.12.2023 року, направлені на адресу відповідача ОСОБА_2 , в яких він пропонує останній повернути грошові кошти в сумі 200000 грн.;
-копію відповіді ОСОБА_2 від 12.02.2024 року, адресованої ОСОБА_1 , в якій вона визнає його вимоги за договором позики від 18.11.2020 року та вказує, що станом на тепер відсутні грошові кошти.
З наданих позивачем письмових доказів вбачається, що відповідач ОСОБА_2 не повернула грошові кошти в розмірі 200000 грн., взяті нею у ОСОБА_1 в борг, не виконала зобов`язання, передбачені договором позики від 18.11.2020 року, визнає вимоги ОСОБА_1 , проте борг не повертає у зв`язку з відсутністю коштів, що не звільняє відповідача (Позичальника) від виконання грошового зобов`язання.
З урахуванням вищевикладеного суд доходить висновку про достатність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики від 18.11.2020 року.
На підставі ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 2000 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 76-81, 258, 259, 263-265, 280 ЦПК України, суд
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ) борг за договором позики від 18.11.2020 року в сумі 200 000 (двісті тисяч) гривень та судові витрати у розмірі 2000 гривень.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів.
Рішення суду набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Є.С.Боєв

28.01.25