КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи 363/5269/21 Апеляційне провадження № 22-ц/824/3372/2025Головуючий у суді першої інстанції - Лукач О.П. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,

секретар Кравченко А.С.

за участю:

представника позивача Приходько І.А.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 06 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_1 про виділ частки майна в натурі,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням заяви від 27.03.2023 про зміну позовних вимог, просив:

- припинити ОСОБА_3 право власності на 2/3 частки в спільному майні на житловий будинок з надвірними спорудами та будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , та виділити йому в натурі 2/3 частки вказаного домоволодіння, в окрему квартиру, а саме:

2-1 - кухня площею 15,7 кв.м., вартістю 302407 грн;

2-2 - житлова площею 26,10 кв.м., вартістю 493 302 грн;

2-3 - житлова площею 14,80 кв.м., вартістю 296 737 грн;

III - веранда вартістю 364 778 грн;

IV - кладова вартістю 94502 грн.

Всього по будинку площею 56,6 кв.м., вартістю 1 551 726 грн. по господарських будівлях і спорудах:

Д- літня кухня вартістю 84 251 грн;

Е - сарай вартістю 49 413 грн;

Ц - господарська будівля вартістю 75 512 грн;

№1, 3, 5, 6, 8-16 2/3 - 2/3 частин огорожі вартістю 216 097 грн;

№ І 2/3 - 2/3 частин вимощення вартістю 7 781 грн. Всього по будівлям та спорудам вартістю 1 984 780 грн;

- стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача понесені судові витрати судовий збір та за проведення експертизи в сумі 14546,14 грн., з урахування утриманих з них належних коштів за відступ від ідеальної частки, та повернути позивачу з депозитного рахунку суду кошти в сумі 9847 грн.

В обґрунтування позову та заяви про зміну позовних вимог зазначено, що на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом №3380 від 14.06.2002 позивачу належить на праві власності 2/3 частини житлового будинку з відповідними частинами надвірних будівель за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому, іншими співвласниками частини будинку з відповідною частковою будівель та споруд є ОСОБА_1 та ОСОБА_1 , яким у будинку належить по 1/6 частині кожному на підставі Свідоцтва про право на спадщину №3-908 від 16.02.1995, виданого Вишгородською державною нотаріальною конторою.

Земельна ділянка під указаним домоволодінням в приватну власність позивача та відповідачів не оформлена.

Позивач листом від 05.11.2021 пропонував відповідачам поділити в натурі будинок з надвірними будівлями та спорудами, шляхом укладення відповідного договору, однак останні не відгукнулися на цю пропозицію, тому він змушений був звернутись до суду з зазначеним позовом.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 06.09.2024 позов задоволено. Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_3 на домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Виділено в натурі 2/3 частки домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , в окрему квартиру та визнати за ОСОБА_3 право особистої приватної власності на наступну частину домоволодіння що розташована за адресою: АДРЕСА_1 : по будинку: 2-1 - кухня площею 15,7 кв.м., вартістю 302407 грн; 2-2 - житлова площею 26,10 кв.м., вартістю 493302 грн; 2-3 - житлова площею 14,80 кв.м., вартістю 296737 грн; ІІІ - веранда вартістю 364778 грн; ІV - кладова вартістю 94502 грн. Всього по будинку площею 56,6 кв.м., вартістю 1551726 грн.; по господарських будівлях і спорудах: Д- літня кухня вартістю 84251 грн; Е - сарай вартістю 49413 грн; Ц - господарська будівля вартістю 75512 грн; №1, 3, 5, 6, 8-16 2/3 - 2/3 частин огорожі вартістю 216097 грн; № І 2/3 - 2/3 частин вимощення вартістю 7781 грн. Всього по будівлям та спорудам вартістю 1984780 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 7273 грн. 07 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 7273 грн. 07 коп.

Повернуто ОСОБА_3 з депозитного рахунку територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області кошти у сумі 9847 грн., внесені ним згідно квитанції АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 27.02.2024 №9297-9502-7461-6498 (т. 3, а.с. 82-97).

В апеляційні скарзі відповідач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не мав право приймати та розглядати заяву позивача про уточнення позовних вимог, оскільки позивач фактично змінив позовні вимоги, а також не виконав вимоги п. 5 ч. 2 ст. 49 ЦПК України та не направив відповідачам наступні документи: документ про оплату експертизи та документ про внесення коштів на депозит суду.

Вважає, що при розгляді справи судом першої інстанції було порушено принцип змагальності сторін та безпідставно відмовлено стороні відповідачів у поданні доказу та долученні до матеріалів справи в якості доказу висновку експерта від 11.04.2024.

При цьому, вказує, що обраний судом першої інстанції варіант виділу житлової площі позивача є неспівмірним, оскільки значна перевага була надана позивачу (т. 3, а.с. 106-128).

Відповідач ОСОБА_1 та його представник у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали та просили задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом №3380 від 14.06.2002 ОСОБА_3 є власником 2/3 частини житлового будинку з відповідними частинами надвірних будівель за адресою: АДРЕСА_1 .

Кожний з відповідачів - ОСОБА_1 та ОСОБА_1 є власниками по 1/6 частині зазначеного домоволодіння на підставі Свідоцтва про право на спадщину №3-908 від 16.02.1995, виданого Вишгородською державною нотаріальною конторою (том 1 а.с. 5, 6, 7-9).

Земельна ділянка під указаним домоволодінням сторонами спору в приватну власність не оформлена.

Згідно із Довідкою на нерухоме майно №1625, виданої 25.11.2021 КП «Вишгородське БТІ», за адресою АДРЕСА_1, за даними технічної інвентаризації від 01.05.2010 розташовані наступні будівлі та споруди:

А- житловий будинок, Г- погріб, Д - літня кухня, Е - сарай, И - убиральня, І - сарай, Ї - навіс, К - убиральня, М - сарай, Н - гараж, О - гараж, П - гараж, Р- навіс, С- навіс, Т - кіоск, У - баня, Ф - навіс, Х - навіс, Ц - господарська будівля, Ш - навіс, Щ - навіс, Ю - гараж-навіс, Я - гараж-навіс, 1,3,5,6,8-16 - огорожа, І - вимощення, V-каналізаційна споруда.

05.11.2021 позивач звернувся до відповідачів із листом, у якому вказав про свій намір виділити належну йому частку майна в натурі, у зв`язку з чим, запропонував їм спільно звернутися до фахівця для одержання пропозицій та висновку по можливим варіантам поділу домоволодіння, розділивши в подальшому витрати по оплаті виконаної фахівцем роботи, або надати свої варіанти виділу йому частки майна в натурі, яка відповідатиме його ідеальній частці майна у 2/3. Також запропоновано, у разі згоди щодо всіх осіб по виділу йому майна, укласти Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна й нотаріально посвідчити його. Вказано, що пропозиції з цього приводу просить висловити до 20.11.2021, повідомивши його про час зустрічі за вказаним у листі номером телефону (том 1 а.с. 10).

Як встановлено судом першої інстанції, будь яких пропозицій від відповідачів не надійшло, та як вказували відповідачі на стадії підготовчого провадження, пропозиції були відсутні, оскільки згідно висновків експертів, які були складені раніше, не є можливим виділити позивачу в натурі 2/3 частини будинку.

Так, рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 04.03.2002 у справі № 2-8/2002 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , Вишгородська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про розділ спадкового майна, відмовлено у задоволенні первісного та зустрічного позовів.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 09.09.2003, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 24.12.2003 у справі №22а-3037, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про визнання порядку користування житловим приміщенням, вселення та стягнення моральної шкоди, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_1 , про визнання права власності, позов ОСОБА_3 задоволено частково, виділено в користування йому кімнату, площею 15,3 кв.м.; ОСОБА_1 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - кімнату розміром 26,1 кв.м., а ОСОБА_1 - кімнату розміром 25,0 кв.м., кухню та веранду залишено в загальному користуванні сторін. Ухвалено також вселити позивача у вказану кімнату, встановивши таким чином порядок користування спірним житловим приміщенням. В задоволенні зустрічного позову було відмовлено, також відмовлено в задоволені позову позивача про відшкодування моральної шкоди.

Як зазначив суд апеляційної інстанції в ухвалі від 24.12.2003, судом встановлено, що спірний будинок є чотирикімнатним, житловою площею 76,9 кв. м. та загальною

107 кв.м, в будинку є добудови, які зводились самовільно та в експлуатацію не здано. Співвласниками будинку є сторони по справі в частинах - позивач - 2/3 частини будинку та по 1/6 частині будинку - відповідачі та треті особи. У зв`язку з неможливістю розподілу будинку в ідеальних долях у натурі, що визначено рішенням суду від 04.03.2002, яке набуло законної чинності, суд першої інстанції, при розгляді даної справи прийшов до обґрунтованого висновку, щодо встановлення порядку користування житловими приміщеннями з урахуванням часток сторін та їх сімейного стану та проживання їх сімей у будинку.

Разом з тим, за клопотанням представника позивача, яке було подано одночасно з позовом, ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 10.08.2022 у справі №363/5269/21 призначено будівельно-технічну експертизу по справі, на вирішення якої поставлено такі питання: Чи є технічна можливість відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва виділити 2/3 частки в житловому будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ? Які варіанти виділення 2/3 частки в житловому будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , можливо визначити відповідно вимог нормативно-правових актів з урахуванням можливості відокремленого користування частинами житлового будинку та господарськими будівлями та спорудами, та які необхідно зробити переобладнання вказаного нерухомого майна, в тому числі із визначенням грошової компенсації власнику, частка якого в натурі після поділу зменшилась?

Для проведення призначеної судом експертизи та за клопотанням судового експерта, судом, у процесуальний спосіб, витребувано запитувані експертом матеріали та йому надано витребувані і наявні документи, які містяться у матеріалах справи та на підставі яких експертом складено висновок.

Так, згідно з висновком експерта ОСОБА_8 № 520/01-2023 від 23.01.2023 запропоновано чотири варіанти виділу частини житлового будинку та господарських будівель співвласнику ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 , із відступом від розміру ідеальної частки та проведенням компенсації за такий відступ відповідно до поставленого питання та дотриманням вимог державних будівельних норм, правил та стандартів (том 1 а.с. 154-195).

Після повернення матеріалів справи до суду з висновком експерта, представник позивача звернулася із заявою про уточнення позовних вимог та із заявою про зміну позовних вимог, обравши 1-й варіант із 4-х запропонованих експертом.

Так, відповідно до наданого експертом 1-го варіанту виділу, запропоновано виділити в натурі 2/3 частини домоволодіння, що складаються з наступних приміщень у житловому будинку по АДРЕСА_1 :

2-1 - кухня площею 15,7 кв.м., вартістю 302407 грн;

2-2 - житлова площею 26,10 кв.м., вартістю 493 302 грн;

2-3 - житлова площею 14,80 кв.м., вартістю 296 737 грн;

ІІІ - веранда вартістю 364 778 грн;

ІV - кладова вартістю 94502 грн. Всього по будинку площею 56,6 кв.м.,

вартістю 1 551 726 грн.

По господарським будівлям та спорудам:

Д- літня кухня вартістю 84 251 грн;

Е - сарай вартістю 49 413 грн;

Ц - господарська будівля вартістю 75 512 грн;

№1, 3, 5, 6, 8-16 2/3 - 2/3 частин огорожі вартістю 216 097 грн;

№ І 2/3 - 2/3 частин вимощення вартістю 7 781 грн. Всього по будівлям та спорудам вартістю 1 984 780 грн., що на 9 847 грн. більше від ідеальної частки.

В запропонованому варіанті виділу, приміщення житлового будинку, які пропонується виділити ОСОБА_3 , фактично є ізольованою квартирою АДРЕСА_1 та не потребують виконання додаткових будівельних робіт для їх ізольованого користування, в тому числі втручання в несучі конструктивні елементи будинку.

Позивач обравши перший варіант виділу, 27.03.2023 вніс на депозитний рахунок суду кошти в сумі 9 847,00 грн.як відшкодування за відступ від ідеальної частки

(том 1 а.с. 209).

У свою чергу, відповідно до статті 41 Конституції України, статей 316, 317, 319, 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Стаття 328 ЦК України визначає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно із статтею 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них (стаття 379 ЦК України).

Статтею 380 ЦК України визначено, що житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.

Відповідно до статті 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно із статтею 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Виходячи з аналізу змісту наведених норм права, поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними.

При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються.

При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна.

Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється.

Зазначене узгоджується із висновками Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, викладені у постанові від 19.05.2021 у справі №501/2148/17 (провадження № 61-22087св19).

Так, відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.09.2019 у справі № 205/9065/15-ц (провадження

№ 61-21409св18) зроблено висновок, що «системний аналіз положень статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави дійти висновку про те, що у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ часток (поділ) будинку, що перебуває в спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася».

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.09.2019 у справі №712/9240/16-ц (провадження № 61-13395св19).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.12.2019 у справі №171/228/15-ц (провадження

№61-5812св19) зазначено, що «визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна».

Схожий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29.01.2020 у справі

№569/4074/14-ц (провадження № 61-14487св19), в якій також вказано, що «апеляційний суд помилково скасував рішення міського суду, безпідставно вказуючи на те, що визначений судом варіант поділу спірного майна порушує права відповідача на користування земельною ділянкою, яка у нього знаходиться в оренді не звернувши уваги на те, що визначальним у цих правовідносинах є не порядок користування майном чи знаходження в оренді інших земельних ділянок, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.02.2021 у справі № 445/442/16-ц (провадження

№ 61-13434св19) зроблено висновок, що «у справі, що переглядається, суди не врахували, що допустимим доказом про технічну можливість поділу в натурі об`єкту нерухомого майна є висновок експерта або уповноваженого суб`єкта господарювання саме щодо технічної можливості такого поділу».

Як вже зазначалося вище, позивач обравши перший варіант виділу, запропонований експертом у вищенаведеному висновку, 27.03.2023 вніс на депозитний рахунок суду кошти в сумі 9 847,00 грн. як відшкодування за відступ від ідеальної частки.

З матеріалів справи вбачається, що на стадії підготовчого провадження, відповідачами, не погоджуючись зі вказаним вище висновком судового експерта, посилаючись на наявність висновків інших експертів, які складено за ухвалами суду протягом 1999-2003 років, заявлено клопотання про призначення повторної судової будівельно-технічної експертизи, яку доручити експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз та поставити експертам наступні питання:

- Чи є технічна можливість виділу в натурі позивачу - ОСОБА_3 2/3, ОСОБА_1 1/6 та ОСОБА_1 1/6 частки в однокімнатні квартири в житловому будинку розташованому по АДРЕСА_1 ?;

- Чи можливий виділ (варіанти виділу) в натурі ОСОБА_3 2/3,

ОСОБА_1 1/6 та ОСОБА_1 1/6 частки домоволодіння в окрему квартиру без шкоди господарського та цільового призначення житлового будинку по АДРЕСА_1 з облаштуванням окремого входу, та з облаштуванням автономними системами: водовідведення, водопостачання, газопостачання, опалення та енергопостачання;

- Яку частину будинку будуть складати приміщення, які залишаються у домоволодінні відповідачів - ОСОБА_1 та ОСОБА_1 та чи будуть вони відповідати нормам та вимогам ДБН?

- Яка вартість приміщень будинку, господарських будівель та споруд станом на день проведення експертизи?

- Якщо виділ будинку в натурі можливий, вказати варіанти виділу для відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_1 з урахуванням норм та вимог ДБН?

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 23.10.2023 призначено повторну судово-будівельну експертизу.

На вирішення експертів постановлені наступні питання: чи є технічна можливість виділу в натурі позивачу - ОСОБА_3 2/3, ОСОБА_1 1/6 та ОСОБА_1 1/6 частки в однокімнатні квартири в житловому будинку розташованому по АДРЕСА_1 ?; чи можливий виділ (варіанти виділу) в натурі ОСОБА_3 2/3, ОСОБА_1 1/6 та ОСОБА_1 1/6 частки домоволідння в окрему квартиру без шкоди господарського та цільового призначення житлового будинку по АДРЕСА_1 з облаштуванням окремого входу, та з облаштуванням автономними системами: водовідведення, водопостачання, газопостачання, опалення та енергопостачання;яка вартість приміщень будинку, господарських будівель та споруд станом на день проведення експертизи?

Разом з тим, як вбачається зі змісту ухвали Київського апеляційного суду у від 28.02.2024, колегія суддів, скасовуючи ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 23.10.2023, дійшла висновку, що у справі не порушується питання щодо позовних вимог щодо виділу відповідачам окремих приміщень по 1/6 кожному, адже матеріали справи зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_1 до ОСОБА_3 не містять. Посилання на висновки експертів, які складалися у 1999, 2001, 2003 роках, не для вирішення спору у вказаній справі суперечить положенням ч.ч. 1, 2, 5 ст. 106 ЦПК України, а тому не може саме по собі слугувати підставою для призначення у вказаній справі повторної експертизи без наведення обставин щодо невідповідності проведеного по даній справі висновку судової будівельно-технічної експертизи на виконання ухвали суду. При цьому, колегія суддів врахувала, що експерт у висновку судової будівельно-технічної експертизи № 520/01-2023 від 23.01.2023 дав однозначну і конкретну відповідь на поставлені судом запитання; експертиза проведена атестованим судовим експертом, попередженим про кримінальну відповідальність, на підставі дослідження наданих матеріалів, огляду на місці, порівняння результатів огляду і обмірів з відомостей у наданих матеріалах.

Таким чином, з огляду на вищенавене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанцїі про відсутність у матеріалах справи належних, достовірних та достатніх доказів на спростування можливих та запропонованих судовим експертом Свістуновим І.С. варіантів виділу позивачу частини житлового будинку та господарських будівель за адресою АДРЕСА_1 .

При цьому, суд першої інстанції обгрунтовано не взяв до уваги при вирішенні спору між сторонами висновок експерта Хомутовського М.В. №1093/04/2024 від 11.04.2024, складений на замовлення відповідачів щодо здійснення виділ 1/6 частки ОСОБА_1 , 1/6 частки ОСОБА_1 , 2/3 частки ОСОБА_3 , у житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки відповідачі у цій справі не заявляли вимог щодо виділу кожному із них по 1/6 частині житлового будинку.

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не було прийнято вказаний висновок до розгляду, спростовуються змістом ухвали суду про закриття підготовчого провадження та призначегння до судового розгляду по суті від 08.05.2024, з якої вбачається, що судом була надана відповідачам можливість подати цей висновок з дотриманням вимог ЦПК України до початку розгляду справі по суті, що і було у подальшому зроблено відповідачами. Вказаний висновок було прийнято судом до розгляду та надано вказаному доказу відповідну оцінку.

З урахуванням викладеного, виходячи з вищенаведених положень законодавства та встановлених обставин справи, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що заявлені позивачем вимоги припинити його право власності на 2/3 частки в спільному майні на житловий будинок з надвірними спорудами та будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , та виділення йому в натурі 2/3 частки вказаного домоволодіння, в окрему квартиру, згідно 1-го варіанту із 4-х, що запропоновані судовим експертом, є належним способом захисту порушеного права згідно із ч. 2 ст.16 ЦК України.

Крім того, оскільки в результаті виділу за 1-м варіантом позивачу передається частина житлового будинку та господарських споруд з відступом на 9847 грн. більше від ідеальної частки, правильним є висновок суду першої інстації про наявність у позивача зобов`язання компеснувати відповідачам відступ від ідеальної частки у вказаному розмірі.

Посилання апелянта на порушення судом першої інстанції норм процесуального права при прийнятті до розгляду заяви позивача про зміну позовних вимог, колегія суддів вважає безпідставними, адже, як вбачається з матеріалів справи, заява про зміну позовних вимог від 27.03.2023 була подана представником позивача на стадії підготовчого провадження із попереднім направленням її примірників відповідачам, тобто з дотримання вимог ЦПК України.

З вищенаведеного вбачається, що доводи апелянта щодо незаконності рішення в оскаржуваній частині не грунтуються на вимогах закону, суперечать наявним у справі доказам та фактичним обставин справи, а отже не спростовують та не впливають на законність і обгрунтованість ухваленого судом рішення.

Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 06 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_1 про виділ частки майна в натурі - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 07 лютого 2025 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова