Справа № 199/5682/24
(2/199/376/25)
РІШЕННЯ

Іменем України

27 січня 2025 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Богун О.О

при секретареві Буточкіній М.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Орган опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, служба у справах дітей Голосіївської районної у м. Києві адміністрації про визначення місця проживання дитини,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи Орган опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, служба у справах дітей Голосіївської районної у м. Києві адміністрації про визначення місця проживання дитини.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що позивач - ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 06.10.2007.

Від спільного проживання сторони мають дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 19.09.2024 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.

Після розірвання шлюбу між сторонами, спільна дитина певний час проживала з позивачем, а відповідач часто відвідувала доньку, однак з липня 2022 року, відповідачка перестала будь-яким чином спілкуватися з донькою.

Після чого, батько дитини самостійно проживав разом з донькою та турбувався про неї. Мати дитини, участі у її лікуванні та вихованні не брала.

Позивач, як батько дитини, може забезпечити проживання, розвиток спільної дитини сторін, а тому просив суд визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 за його місцем проживання.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначена цивільна справа надійшла в провадження судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Богун О.О.

Ухвалою від 05.07.2024 роз`єднані позовні вимоги щодо визначення місця проживання дитини у самостійне провадження.

У судове засідання позивач не з`явився, надавши заяву про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, надавши заяву про слухання справи у її відсутність та про визнання позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексурозгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Представник третьої особи - Орган опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, у судове засідання не з`явився, надавши заяву про слухання справи у їх відсутність.

Представник третьої особи - служба у справах дітей Голосіївської районної у м. Києві адміністрації у судове засідання не з`явилися, надавши заяву про слухання справи у їх відсутність та надавши суду Висновок щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 за його місцем проживання.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ч.1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено статтею 7 СК України, згідно з положеннями якої жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї.

Згідно зі статтями141,150,153,155 СК Українимати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положеньстатті 9 Конституції Україниє частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини).

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободкожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання.

Так, рішенням у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява №2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.

На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків.

При цьому при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 06.10.2007.

Від спільного проживання сторони мають дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 19.09.2024 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.

Згідно висновку Голосіївської районної в місті Києві Державної адміністрації №100-16881 від 05.12.2024 рекомендовано визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за місцем його мешкання, що забезпечить повноцінний фізичний та духовний розвиток дитини, сприятиме найкращому забезпеченню її інтересів.

Враховуючи встановлені обставини, що не суперечить інтересах спільної дитини сторін, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати віднести на рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Орган опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, служба у справах дітей Голосіївської районної у м. Києві адміністрації про визначення місця проживання дитини задовольнити в повному обсязі.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за місцем його мешкання.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його скасовано, набирає законної сили після поверненн апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя О.О. Богун

27.01.2025