Справа № 291/260/24
Провадження №2/291/38/25
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

11 лютого 2025 року селище Ружин

Ружинський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Митюк О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кащук Л.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-щі Ружині цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_3

про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом,-

в с т а н о в и в:

Позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом. Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Трубіївка Бердичівського району Житомирської області помер її чоловік ОСОБА_4 , який на день смерті мав зареєстроване місце проживання по АДРЕСА_1 .

ОСОБА_5 на час смерті був власником вказаного житлового будинку, загальною площею 73.5 кв.м, з господарськими будівлями та спорудами. Вказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0.25 га, яка на праві приватної власності також належить її чоловікові.

Після смерті ОСОБА_4 нотаріусом Ружинської державної нотаріальної контори за заявою позивачки відкрито спадкову справу № 34/2024.

Позивачка у встановлений строк прийняла спадщину свого чоловіка, оскільки постійно проживала разом з ним, і на даний час бажає оформити право на його спадщину , а саме: на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Однак, нотаріус у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на весь вказаний житловий будинок їй відмовив, посилаючись на те, що вона має право лише на 1/2 частку у спадковому майні ОСОБА_4 , оскільки спадщину останнього крім неї прийняла і його донька - ОСОБА_3 , місце проживання якої зареєстровано за тією ж адресою, що і у спадкодавця.

Проте, ОСОБА_3 тривалий час, а саме: з 2001 року у вказаному будинку не проживає і у встановлений строк із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не подала.

Таким чином відповідачка не прийняла спадщину свого батька і, відповідно, не має право на 1/2 частку у його спадковому майні.

Оскільки нотаріусом позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на весь житловий будинок, який належав її чоловікові, тому її права щодо набуття спадщини чоловіка порушені і захистити їх може лише в судовому порядку.

Позивачка та її представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги з підстав викладених в позові, просили суд їх задовольнити. Позивачка суду пояснила, що окрім дочки, відповідачки по справі, у неї є повнолітній син, який проживає та зареєстрований окремо, на спадщину батька не претендує, та із відповідною заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася. На адресу суду надійшла заява, в якій вона просила розгляд справи проводити у її відсутність. Позовні вимоги визнає повністю, не заперечує, щодо їх задоволення.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Судом встановлено, що позивачка, ОСОБА_1 є спадкоємцем майна по закону свого чоловіка ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Трубіївка Бердичівського ( до об`єднання Ружинського) району, що стверджується:

-паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 виданого 25.02.2000 року Ружинським РВ УМВС України в Житомирській області (а.с.8);

-свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_2 виданого 29.10.1972 року с.Карабчиїв, Ружинського району Житомирської області, згідно якого, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , зареєстрували шлюб 29.10.1972 року, актовий запис №10, прізвище після реєстрації шлюбу позивачки змінено на ОСОБА_7 (а.с.12);

- свідоцтвом про смерть ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії НОМЕР_3 , виданого 04.08.2023 року Ружинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бердичівському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (а.с.13).

Згідно довідки Ружинської селищної ради від 30.08.2023р. № 116, вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на день смерті був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 разом з : ОСОБА_1 дружина, ОСОБА_3 дочка, ОСОБА_8 онука, ОСОБА_9 онук (а.с.14).

Згідно довідки Ружинської селищної ради від 28.02.2024р. № 29, вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована, але не проживає з 2001 року за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.15).

Згідно виписки з погосподарської книги виданої Ружинською селищною радою від 29.02.2024р. № 17, вбачається, що згідно запису в погосподарській книзі №7 ОПО №02-0023, стор.46-47 за 2016-2023, внесено запис про домогосподарство, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , головою домогосподарства зазначено, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який фактично був власником житлового будинку, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з ним були зареєстровані ОСОБА_1 дружина, 1951 р.н., ОСОБА_3 дочка, 1973 р.н., ОСОБА_8 онука, 1994 р.н., ОСОБА_9 онук, 1998 р.н. (а.с.16).

Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №229327 виданого Ружинською районною державною адміністрацією, вбачається що ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 0,2500 га, яка розташована: АДРЕСА_1 , призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с.17).

Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №229328 виданого Ружинською районною державною адміністрацією, вбачається що ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 0,3500 га, яка розташована АДРЕСА_1 , призначена для ведення особистого селянського господарства (а.с.18).

Відповідно до довідки виданої Комунальним підприємством «Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації» № 1993 від 07.11.2023 року виданої ОСОБА_1 вбачається, що станом на 31.12.2012 року згідно наявних даних паперових носіїв, житлового будинку АДРЕСА_1 по праву приватної власності в БТІ не зареєстрований (а.с.19).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна від 05.03.2024 року вбачається, що за пошуком в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1 відомості відсутні (а.с.20).

Згідно технічного паспорту виготовленого 13.09.2023 року КП «Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради вбачається, що замовником був ОСОБА_10 на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який має загальну площу 73,5 кв.м, побудований в 1984 році господарські будівлі та споруди:літня кухня побудована в 1987 році, погріб з шийкою, сарай, сарай, вбиральня побудовані в 1981 році, веранда, ганок побудована в 1984 році, сарай побудований в 1985 році, колодязь побудований в 1991 році, згідно даних паперових носіїв по праву приватної власності в БТІ не зареєстровано (а.с.21-23).

Згідно спадкової справи №34/2024, заведеної 27.02.2024 року Ружинською державною нотаріальною конторою, щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , позивач є спадкоємцем майна померлого за законом та у встановлений законодавством строк прийняла його спадщину (а.с.39-46).

Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, державним нотаріусом Ружинської державної нотаріальної контори від 27.02.2024 року, ОСОБА_1 було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що вона має право лише на 1/2 частку у спадковому майні ОСОБА_4 , оскільки спадщину останнього крім неї прийняла і його донька - ОСОБА_3 , місце проживання якої зареєстровано за тією ж адресою, що і у спадкодавця (а.с.24).

Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що останні 7 років проживає в с.Трубіїва Бердичівського (колишнього Ружинського) району Житомирської області на батьківщині, хоча зареєстрована в м.Києві. Знає позивачку давно, вони односельчани. Також знає її доньку, відповідачку по справі, яку давно не бачила, з того часу як постійно проживає в селі. Зі слів знає що вона десь за кордоном. Коли помер чоловік позивачки, ОСОБА_12 , в серпні 2023 року, дочки не було на похороні, не приїздила тоді і коли він хворів. Крім дочки в позивачки є син, ОСОБА_13 , який проживає в м.Києві, та постійно допомагає матері.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснила, що на даний час проживає в с.Трубіїва Бердичівського (колишнього Ружинського) району Житомирської області, здійснює догляд хворого брата, хоча зареєстрована в м.Києві. Знає позивачку давно, вони односельчани. Також знає її доньку, відповідачку по справі, яку бачила останній раз приблизно в 2007 році.. Коли помер чоловік позивачки, ОСОБА_12 , в серпні 2023 року, дочки не було на похороні, не приїздила тоді і коли він хворів. Внуки навідуються до баби, а дочки не видно.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті і лише у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Частиною першою статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки ( ст.1261 ЦК України).

Стаття 1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини ( ст.1269 ЦК України).

Стаття 1270 ЦК України передбачає, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Тобто, будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину.

Частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.

Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо).

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена норма відображає загальний принцип недискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання чи місця перебування особи.

За змістом пунктів 3.21 та 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18) вказав, що частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

Отже, оскільки відповідачка в житловому будинку АДРЕСА_1 була зареєстрована, проте не проживала, а сама по собі реєстрація місця проживання не може вважатися саме місцем проживання та свідчити відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини, тому ОСОБА_3 як спадкоємець не прийняла своєчасно спадщину, що відкрилася після смерті батька, а отже, не набула права на спадкове майно.

Такі висновки відповідають правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постановах від 27 лютого 2019 року у справі № 471/601/17-ц (провадження № 61-38452ск18), від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212св19) та від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19-ц (провадження № 61-3620св210).

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

В той же час звернення до суду з позовом про встановлення факту не проживання ОСОБА_3 разом із спадкодавцем ОСОБА_4 на час відкриття спадщини не ґрунтується на положеннях статті 16 ЦК України, оскільки Верховний Суд неодноразово зазначав про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення.

Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

Пунктами 1.2, 3.21, 3.22, 4.14 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції від 22 лютого 2012 року № 296/5 визначено, що при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна.

Спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї.

У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

При видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

Виходячи з правової позиції, викладеної, зокрема, в постанові Верховного Суду від 21.10.2020р. по справі № 569/15147/17, вимога позову про встановлення факту постійного не проживання зі спадкодавцем не є належним способом судового захисту позивача у розумінні статті 16 ЦК України. Вказаний юридичний факт підлягає встановленню при вирішенні спадкового спору, а не як окрема позовна вимога.

Аналогічна правова позиція викладена також в постанові Верховного Суду від 16.07.2023р. по справі № 641/3893/20.

З врахуванням вказаного, позивачка змушена була звертатись до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування на майно ОСОБА_4 , а не про встановлення факту не проживання відповідачки разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

На підставі вищевикладеного, а також враховуючи, що відповідачка позовні вимоги визнала, суд приходить до переконання що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Керуючись ст. ст.4, 259, 265-268, 273 ЦПК України, ст..ст.1216, 1217, 1223, 1261, 1267 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженкою с.Карабчиїв Ружинського району Житомирської області, РНКОПП НОМЕР_4 , в порядку спадкування за законом майна ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Трубіївка Бердичівського району Житомирської області, право власності на:

-житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 73.5 кв.м з господарськими будівлями та спорудами : веранда, ганок, сарай, сарай, сарай, літня кухня, погріб з шийкою, вбиральня, колодязь.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Сторони по справі:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , жителька АДРЕСА_1 , РНКОПП НОМЕР_4 ;

відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жителька АДРЕСА_1 , РНКОПП НОМЕР_5 ;

Повний текст рішення виготовлено 12.02.2025 року.

Суддя Ружинського районного суду

Житомирської області О. В. Митюк