РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2025 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі

головуючого судді Геєць Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Шарової А.В.,

представника позивача Прокоп`євої Т.О.,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з викликом осіб цивільну справу за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, -

ВСТАНОВИВ:

Концерн «МТМ» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, мотивуючи свої вимоги тим, що у період з 01.04.2015 року по 31.10.2021 року відповідачам було надано послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води у житлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , на загальну суму 47 028 грн. 03 коп.

Позивач посилаючись на те, що за вказаний період відповідачами не здійснено оплату за надані послуги, просить стягнути солідарно з відповідачів у судовому порядку суму заборгованості за надані послуги за період з 01.04.2015 року по 31.10.2021 року, що складає 47 028 грн. 03 коп., а також оплачений при подачі позовної заяви судовий збір.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08.08.2022 року позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води задоволені.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 ), що зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Концерну «Міські теплові мережі» () заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, яка утворилась за період з 01.04.2015 року по 31.10.2021 року, у розмірі 47 028 грн. 03 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 ), що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Концерну «Міські теплові мережі» () судовий збір у розмірі 1135 грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 ), що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Концерну «Міські теплові мережі» () судовий збір у розмірі 1135 грн. 00 коп.

22.04.2024 року представник відповідача ОСОБА_2 , адвокат Зубенко О.А., звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення від 08.08.2022 року, яка мотивована тим, що про існування ухваленого рішення заявник дізнався випадково, під час встановлення дії на його телефоні, 17.04.2024 виявлено наявний борг за рішенням суду. Про розгляд справи судом йому відомо не було, адже він не проживає за адресою зазначеною позивачем у позові.

Також зазначив, що він проживає з 2002 року за адресою: АДРЕСА_2 . Рішення суду з його повним текстом отримано вперше 18.04.2024 року, після звернення до адвоката Зубенка O.A. через перевірку в системах Електронний суд та Реєстр судових рішень, а тому був позбавлений можливості подати дійсну заяву у тридцятиденний строк з дня проголошення рішення та можливості викласти свої заперечення у відзиві на позов під час розгляду справи.

Позов подано з перевищенням строку позовної давності і при ухваленні заочного рішення, без участі відповідача під час розгляду справи відповідача було позбавлено можливості надати заяву про застосування позовної давності до цивільного спору. Тому така заява заявляється під час подання заяви про перегляд заочного рішення.

Крім того, зазначив, що ОСОБА_2 не проживає за адресою: АДРЕСА_1 з 2002 року, в зазначеній квартирі зареєстрований та проживає відповідач по справі ОСОБА_3 , його рідний брат. Зазначена особа є користувачем та отримувачем послуг наданим позивачем та має відповідати за отримані послуги, та є відповідальним квартиронаймачем.

В свою чергу ОСОБА_2 не є належним відповідачем по даній справі та розгляд справи у заочному порядку позбавив його права надати відповідні докази та зокрема клопотання про виключення його як неналежного відповідача по справі, у зв`язку з чим в дійсній справі вбачається спір.

Ухвалою суду від 10.05.2024 року поновлено ОСОБА_2 процесуальний строк на звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08 серпня 2022 року.

Заява представника відповідача ОСОБА_2 , адвоката Зубенка О.А., про перегляд заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08.08.2022 року у цивільній справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води задоволена.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя 08 серпня 2022 року у цивільній справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води скасовано.

Розгляд справи визначено провести в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_2 з 2002 року не проживає за адресою надання послуг позивачем, на теперішній час змінив місце реєстрації. Також просив застосувати до спірних відноси строк позовної давності.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про день та час судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 пояснили суду, що їм відомо, що ОСОБА_2 мешкає за адресою: АДРЕСА_2 з 1980 року, а за адресою: АДРЕСА_1 мешкає його брат ОСОБА_3 .

Вислухавши пояснення учасників справи, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Концерн «Міські теплові мережі» є юридичною особою, метою діяльності якої відповідно до Статуту є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на постійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Концерну.

Предметом діяльності Концерну «Міські теплові мережі» є виробництво теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, постачання теплової енергії для потреб населення для обігріву житла і побутових потреб, комунально-побутових потреб підприємств, бюджетних установ та організацій, інших категорій споживачів, її збут тощо.

Позивачем надавались послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 .

Особовий рахунок за вказаною адресою № НОМЕР_3 відкрито на ім`я ОСОБА_2 .

Відповідно до Витягів з реєстру територіальної громади міста Запоріжжя щодо реєстрації місця проживання фізичної особи відповідачів по справі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 станом на 16.12.2021 року були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна № 284954996 від 16.11.2021 року відомості про власника житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , відсутні.

Згідно з розрахунком Концерну «МТМ» за період з 01.04.2015 року по 31.10.2021 року включно за адресою: АДРЕСА_1 , надавались послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води на суму 47 028,03 грн., сплачено - 0,00 грн., заборгованість - 47 028,03 грн.

Відповідно до довідки щодо заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води заборгованість відповідачів за період з 01.04.2015 року по 31.10.2021 року становить 47 028,03 грн.

Так, статтею 67 ЖК Української РСР встановлено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно до статті 1 Закону України від 09 листопада 2017 року №2189-VІІІ «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон №2189-VІІІ) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Одним із різновидів комунальних послуг є послуги з постачання теплової енергії та гарячої води (ст. 5 Закону №2189-VІІІ).

Відповідно до статті 6 Закону №2189-VІІІ учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є:

1) споживачі (індивідуальні та колективні);

Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги;

2) управитель;

3) виконавці комунальних послуг (суб`єкти господарювання, що надають комунальні послуги споживачу відповідно до умов договору).

За змістом п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону №2189-VІІІ індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

В силу ст. 9 Закону №2189-VІІІ споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Згідно з ч. 6 ст. 19 Закону України від 2 червня 2005 року № 2633-ІV «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Обов`язок споживача оплачувати послуги передбачений також пунктом 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається крім випадків, передбачених законом (ч. 1 ст. 525 ЦК України).

Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Зазначене відповідає позиції Великої Палати Верховного Суду у справі № 712/8916/17 від 7 липня 2020 року.

Заперечуючи проти позову, відповідач ОСОБА_2 посилався на письмові документи, які, на його думку, спростовують факт отримання ним послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води період з 01.04.2015 року по 31.10.2021 року на суму 47 028,03 грн.

Так, до заяви про перегляд заочного рішення представник відповідача ОСОБА_2 в якості підтвердження того, що він не був споживачем послуг Концерну «МТМ» у зазначений в позовній заяві період, долучив копію акту № 53 від 03.12.2023 року виданого ОСББ „Добробуд25, який складений зі сліз сусідів, про те, що ОСОБА_2 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , а фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 .

Проте, суд не приймає цей доказ, як допустимим на підтвердження факту непроживання та неотримання житлово-комунальних послуг відповідачем ОСОБА_2 , з огляду на приписи ст.ст. 78, 79 ЦПК України якими передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до статті 19 Закону України „Про теплопостачання, споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію, а відповідно до статті 25 вищезазначеного Закону, у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії, заборгованість стягується в судовому порядку.

Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила), централізоване опалення це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

Згідно пункту 24 Правил споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Твердження відповідача щодо постійного проживання за адресою: АДРЕСА_2 з 2002 року та некористування наданими позивачем послугами суд вважає неприйнятними, оскільки матеріали справи не містять даних на час вирішення спору щодо вчинення відповідачем дій, спрямованих на відмову від користування послугами Концерну.

Відповідач ОСОБА_2 від наданих позивачем послуг наданих у спірний період у встановленому законом порядку не відмовлявся, доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості, що б давало підстави для звільнення від їх оплати, останнім не надано.

До того ж, відповідач залишався зареєстрованим за вказаною адресою до 07.04.2024 року, питання про зняття з місця реєстрації ним не порушувалось до 07.04.2024 року, тобто фактично зберігав за собою право на проживання у ньому.

Так, згідно до Витягу з реєстру територіальної громади міста Запоріжжя ОСОБА_2 , станом на 16.12.2021 року, був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до наданого відповідачем ОСОБА_2 копії витягу з реєстру територіальної громади останній здійснив реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 , лише 08.04.2024 року.

Відповідно до рішення Запорізької міської ради №329 від 31.05.2023 року „Про порядок зменшення розміру плати за комунальні послуги в разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї у разі відсутності зареєстрованих осіб та не відключення від послуг централізованого водопостачання та/або гарячої води і відсутності вузлів розподільного обліку у житловому приміщенні та комерційного обліку в індивідуальному (садибному) житловому будинку здійснювати нарахування за послуги з централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, постачання гарячої води за нормою споживання, встановленою органом місцевого самоврядування з розрахунку на одного мешканця.

Законом №2189-VІІІ, п. 29 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення передбачено, що споживач має право на зменшення розміру оплати у разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документу, що підтверджує його відсутність (довідка з тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання).

Доказів про те, що ОСОБА_2 звертався до позивача із заявами про відсутність його за місцем реєстрації у спірний період, матеріали справи не містять.

Лише у грудні 2024 року відповідач ОСОБА_2 звернувся до позивача із заявою, в якій просить не визначати його в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 споживачем послуг, оскільки за місцем реєстрації не проживає, про що надав суду копію даної заяви.

Дослідивши надані відповідачем письмові докази, суд приходить до висновку про те, що жоден з наданих відповідачем доказів ОСОБА_2 достовірно не підтверджує факт неотримання ним послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за адресою його реєстрації, а саме: АДРЕСА_1 , з 01.04.2015 по 31.10.2021.

Показання свідків не є належними доказами у даній справі, оскільки не можуть слугувати підтвердженням не проживання відповідача за адресою: АДРЕСА_1 у визначений в позові період, протягом якого були надані відповідні послуги позивачем, а також не підтверджують факт належного звернення відповідача до позивача про відсутність останнього за місцем реєстрації та не користування відповідачем наданими послугами.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що доводи відповідача ОСОБА_2 про те, що він фактично не користувався комунальними послугами, наданими Концерном «МТМ», є недоведеними, а тому відхиляються судом.

Згідно з розрахунком заборгованості, наданим Концерном «МТМ», заборгованість в розмірі 47 028,03 грн. складається із заборгованості за надані послуги централізованого опалення та гарячого водопостачання.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору або вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до вимог ст. 1213 ЦК України відповідач повинен відшкодувати вартість безпідставно набутої теплової енергії.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

На підставі ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідачі не спростували належними доказами неправильності проведених позивачем розрахунків існуючої заборгованості за надані послуги.

При цьому, відповідачем ОСОБА_2 заявлено про застосування строку позовної давності

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно із приписами ст.ст. 260, 261 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. При цьому норма частини першої статті 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав, відтак обов`язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача.

Верховний Суд у постанові від 23.12.2020 по справі № 127/23910/14-ц дійшов висновку, що правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. Часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

З матеріалів справи видно, що відповідачі не були повідомлені про день та час слухання справи під час ухвалення заочного рішення, оскільки повістки про виклик до суду повернуті не врученими за закінченням терміну зберігання. Вказана обставина унеможливила подати заяву про застосування строків позовної давності.

За обставинами справи Концерн «МТМ» звернувся до суду із вказаним позовом 15.12.2021, при цьому позовні вимоги заявлені ОСОБА_6 за період 01.04.2015 по 31.10.2021 включно.

Згідно з п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким було доповнено Цивільний кодекс України відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 № 540-ІХ, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені у тому числі статтями 257 та 258 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 № 211 карантин було встановлено з 12 березня 2020 р. до 22 травня 2020 р. на всій території України.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09.12.2020 № 1236 «з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 р. до 28 лютого 2021 р. на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та наступними постановами КМУ з цього ж питання.

В подальшому Кабінет Міністрів України постановою № 1336 від 15.12.2021 продовжив дію адаптивного карантину на території України до 31 березня 2022 року шляхом внесення змін до постанови № 1236 від 9 грудня 2020 р.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України). В даному випадку перебіг позовної давності обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Відтак, заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідачів, має рахуватись із 01.04.2017 року по 31.10.2021 року, що становить 38 964 грн. 86 коп.

Крім того, в силу вимог ч.ч. 1, 10 ст. 141 ЦПК України при частково задоволенні позову при вищевикладених обставинах, з відповідачів на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно до задоволених вимог виходячи з кількості відповідачів з кожного окремо відповідача підлягають судові витрати 940,40 у розмірі грн.

Розрахунок:

Позивач має право на стягнення з відповідачів у цій справі судового збору за подачу позову до суду першої інстанції пропорційно до суми задоволених позовних вимог у розмірі грн. (розрахунок: судовий збір за подачу позову, сплачений позивачем, у розмірі 2270 грн. (а.с. 1) * сума задоволених позовних вимог позивача 38 964,86 грн./сума заявлених позовних вимог позивача 47028,03 грн.) з кожного окремо 940,40 грн. (1880,8/2)

Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 81, 83, 89, 141, 259, 263-265, 268, 274, 280-284 ЦПК України, суд ,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ), на користь Концерну «Міські теплові мережі» () заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, яка утворилась за період з 01.04.2015 року по 31.10.2021 року, у розмірі 38 964 грн. 86 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ), на користь Концерну «Міські теплові мережі» () судовий збір у розмірі 940 грн. 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ), на користь Концерну «Міські теплові мережі» () судовий збір у розмірі 940 грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Ю.В.Геєць