ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2284/25 Справа № 194/861/23 Суддя у 1-й інстанції - Корягін В. О. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

судді-доповідача Никифоряка Л.П.,

суддів Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

за участі секретаря судового засідання Драгомерецької А.О.,

Учасники справи:

Позивач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ,

Відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув відкрито в залі судових засідань апеляційного суду в м. Дніпро справу, що виникла з цивільних правовідносин в якій подана апеляційна скарга фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 на рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2024 року, головуючий у суді першої інстанції Корягін В.О.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2023року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 подала в суд позов проти ОСОБА_2 з вимогою про стягнення з відповідача на її користь 58000,00грн заборгованості по орендній платі, 1310,39грн вартості неповернутого з тимчасового користування обладнання, 62400,00грн суми неустойки, в загальному розмірі 121710,39грн.

Існування таких вимог позивачка пов`язувала із тим, що 28 жовтня 2021року між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір оренди №А00130827, за яким ФОП ОСОБА_1 надала ОСОБА_2 у тимчасове платне користування обладнання, а саме нагрівач електричний GPH 3 в кількості 1шт вартістю 1310,39грн, вартість оренди обладнання 100,00грн на добу, строк дії оренди 1 доба, а ОСОБА_2 зобов`язався прийняти обладнання та сплачувати орендодавцю орендну плату, та по закінченню терміну оренди повернути обладнання. Відповідно до умов договору орендар сплатив передоплату за оренду обладнання у розмірі 100,00грн та гарантійний платіж у розмірі 2000,00грн, що разом склало 2100,00грн. Відповідач порушує свої договірні зобов`язання, орендоване майно не повернув та продовжує користуватися ним, плату за оренду майна не здійснює. 11 липня 2022року позивач направила відповідачу лист-вимогу про повернення обладнання. Лист-вимогу відповідач отримав 14 липня 2022року.

Однак вимога не виконана та станом на 20 липня 2022року заборгованість відповідача перед позивачем по орендній платі становить 121 710,39грн, з яких 1310,39грн вартість орендного майна, 58000,00грн сума заборгованості по орендній платі за період з 28 жовтня 2021року по 20 липня 2022року (581 діб х 100,00грн/доба) - 100,00грн передоплати; 62400,00грн сума неустойки за прострочення повернення майна по закінченню терміну оренди за період з 14 липня 2022року (дата доставки вимоги) по 31 травня 2023 року (322 доби х 100,00грн/доба х 2) 2000,00грн (гарантійний платіж).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2024 року позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 вартість не повернутого з тимчасового користування обладнання у розмірі 1310,39 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, виходив з того, що після закінчення терміну дії договору оренди обладнання відповідачем повернуто не було, однак підстави для стягнення з відповідача орендної плати після закінчення строку дії договору відсутні.

Зазначав, що факт неповернення відповідачем переданого йому в оренду майна є реальними втратами позивача, а тому вимоги в частині стягнення неустойки суд вважав обґрунтованими, разом з цим зменшив розмір неустойки до 2000грн, як такий, що значно перевищує розмір збитків, застосувавши частину третю статті 551 ЦК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

05 грудня 2024 року ФОП ОСОБА_1 , через представника ОСОБА_3 , подала безпосередньо до суду апеляційної інстанції за допомогою системи Електронний суд апеляційну скаргу на рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2024 року.

В апеляційній скарзі висловила вимогу про часткове скасування рішення суду з ухваленням нового про стягнення з відповідача на її користь 58000,00грн суми заборгованості по орендній платі та 62400,00грн неустойки.

Незаконність та необґрунтованість рішення суду на думку заявника полягає у тому, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що актом передачі в тимчасове користування встановлений мінімальний строк оренди (тобто без зазначення граничного строку оренди), 1 доба з 28 жовтня 2021року по 29 жовтня 2021року, а лист-вимога датована 11 липня 2022року, відповідно заявлена заборгованість по орендній платі в розмірі 58000,00грн за період фактичного користування обладнанням по дату отримання відповідачем вимоги, з 28 жовтня 2021року по 20 липня 2022року.

Також заявник стверджувала про те, що рішенням суду першої інстанції, за відсутності належних та допустимих доказів відсутності вини відповідача, несправедливо зменшено розмір неустойки до розміру гарантійного платежу 2000,00 грн, враховуючи, що орендоване майно досі перебуває у відповідача.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відповідач своїм правом, передбаченим статтею 360 ЦПК України, не скористався та відзиву на апеляційну скаргу не подавав.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 06 січня 2025року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 23 січня 2025рокусправу призначено до судового розгляду на 11 лютого 2025року.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про доставку електронного листа.

Фактичні обставини встановлені в ході судового розгляду, які підтверджені належними та допустимими доказами

Відповідно до договору оренди обладнання № А00130827 від 28 жовтня 2021року та додатку №1 від 28 жовтня 2021року до цього договору, укладених між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 в оренду обладнання, а саме нагрівач електричний GPH 3 в кількості 1шт вартістю 1310,39грн, вартість оренди обладнання 100,00грн/доба, строк дії оренди 1 доба з 28 жовтня 2021року по 29 жовтня 2021року, гарантійний платіж склав 2000,00грн.

Договором оренди № А00130827 від 28 жовтня 2021року передбачено, що найменування обладнання, що передається в оренду, його комплектація, заставна вартість, ціна оренди, мінімальний строк оренди вказуються в додатках до договору оренди, які є невід`ємною частиною договору. Орендна плата, відповідно до п.2.1 Договору, за користування обладнання розраховується на підставі розцінок орендодавця із розрахунку за одну добу й вказується у відповідному додатку до договору, який є його невід`ємною частиною. Орендна плата розраховується орендодавцем і підлягає оплаті орендарем з дати зазначеної сторонами в акті прийому-передачі: обладнання в оренду. Орендна плата нараховується до дати підписання сторонами акту повернення обладнання з тимчасового користування.

Початок перебігу строку оренди, відповідно до п.4.1. договору, кожної одиниці обладнання, зазначеного у відповідному додатку до договору оренди, за який нараховується орендна плата, відраховується з дати передачі обладнання за актом передачі обладнання в тимчасове користування.

Відповідно до п. 4.2. договору, мінімальний строк оренди обладнання зазначається сторонами у відповідному додатку до договору.

В силу п. 4.4 договору при намірі орендаря продовжити термін оренди останній зобов`язаний провести 100% передоплату за користування обладнанням понад раніше обумовленого сторонами терміну оренди за наступний погоджений сторонами термін оренди. Якщо до моменту закінчення обумовленого сторонами терміну оренди орендар не здійснив оплату наступного погодженого сторонами періоду оренди, обладнання повинне бути повернуте орендарем протягом двох днів з моменту закінчення терміну оренди.

Пунктом 3.1. визначено, що орендар проводить передоплату за оренду обладнання у розмірі 100% на підставі відповідного Додатку до договору або рахунку, виставленого орендодавцем не пізніше дати передання обладнання в оренду.

Пункт 3.3.1. визначає, що гарантійний платіж орендодавець самостійно використовує у випадку несплати орендної плати та/або компенсує за рахунок гарантійного платежу будь-які збитки, заподіяні з вини орендаря, та/або зараховує у якості штрафних санкцій.

Згідно пункту 3.4. у випадку продовження терміну оренди або часу фактичного користування обладнанням, орендар зобов`язаний провести 100% передоплату за користування обладнанням понад раніше обумовленого сторонами терміну за наступний період оренди. Оплата нараховується з наступного дня, що слідує за датою закінчення попереднього терміну оренди. Оплата за продовження терміну оренди проводиться в день, що відповідає даті закінчення попереднього терміну оренди.

Пунктом 7.2. визначено, що за прострочення повернення майна по закінченню терміну оренди, зазначеного в Акті передачі обладнання в тимчасове користування або додатку до договору, орендар сплачує неустойку в розмірі подвійної орендної плати за користування обладнанням після закінчення терміну оренди за кожен день прострочення без обмеження терміну нарахування такої неустойки.

Однак, у встановлений договором оренди строк відповідач орендоване обладнання не повернув.

Згідно прибуткового касового ордеру №16913 від 28 жовтня 2021року ОСОБА_2 за договором оренди № А00130827 від 28 жовтня 2021року на користь ФОП ОСОБА_1 сплачено 2100,00 грн(гарантійний платіж та оплата за 1 день оренди).

11 липня 2022 року позивач направив на адресу відповідача лист-вимогу про стягнення заборгованості у розмірі 71 600,00 грн та повернення обладнання.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, дослідив доводи апеляційної скарги та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.

У даній справі скаржник в апеляційному порядку заперечує висновки суду в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення суми заборгованості по орендній платі та неустойки тож з огляду на те, що не були оскаржені висновки суду щодо решти вимог позову про стягнення вартості обладнання, такі висновки суду не можуть бути предметом перевірки суду в апеляційному порядку.

Відмовляючи частково у задоволенні позову, суд першої інстанції надважливого значення надав тим обставинам, що підстави для стягнення з відповідача орендної плати після закінчення строку дії договору відсутні.

Зазначав, що факт неповернення відповідачем переданого йому в оренду майна є реальними втратами позивача, а тому вимоги в частині стягнення неустойки суд вважав обґрунтованими, разом з цим зменшив розмір неустойки до 2000грн, як такий, що значно перевищує розмір збитків, застосувавши частину третю статті 551 ЦК України.

Вислухав пояснення учасників справи котрі з`явились до суду, за відсутності інших учасників справи, які повідомлені про дату, час і місце судового засідання у спосіб встановлений законом апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення так як судом першої інстанції при ухваленні рішення додержані норми матеріального і процесуального права.

Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Згідно акту передачі обладнання у тимчасове користування від 28 жовтня 2021року позивач передала, а відповідач прийняв у тимчасове платне користування нагрівач електричний GPH 3 в кількості 1шт вартістю 1310,39 грн, вартість оренди обладнання 100,00 грн/доба, строк дії оренди 1 доба з 28 жовтня 2021року по 29 жовтня 2021року, гарантійний платіж склав 2000,00 грн, що визнається сторонами.

Відповідно до пункту 1.3 договору оренди орендар проводить передоплату за оренду обладнання у розмірі 100% на підставі відповідного додатку до договору не пізніше дати передачі обладнання в оренду.

В день укладення договору відповідач, як орендар, вніс передоплату в розмірі 100,00грн та гарантійний платіж у розмірі 2 000грн.

З матеріалів справи вбачається, що після закінчення терміну дії договору оренди обладнання відповідачем повернуто не було.

Листом від 11 липня 2022 року відповідач був повідомлений про обов`язок повернути обладнання, сплату орендної плати та в разі неповернення обладнання відшкодувати збитки в вигляді вартості переданого в оренду майна.

Вимога позивача відповідачем виконана не була, наміру продовжити термін оренди відповідач також не заявив.

Цивільний кодекс України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема, поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Уклавши даний договір на умовах, викладених у ньому, відповідач тим самим засвідчив свою згоду та взяв на себе зобов`язання виконувати умови, які були в ньому закріплені.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Звертаючись до суду, позивач зазначила, що після закінчення терміну оренди відповідач обладнання не повернув, про намір продовжити його оренду не повідомив і її вимогу про повернення та сплату заборгованої суми проігнорував.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові у справі №910/8531/20 користування майном після припинення договору оренди є таким, що здійснюється не відповідно до його умов - неправомірне користування майном, у зв`язку з чим вимога щодо орендної плати за користування майном за умовами договору, що припинився (у разі закінчення строку, на який його було укладено тощо), суперечить змісту правовідносин за договором найму (оренди) і регулятивним нормам Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

В постанові також зазначено, що обов`язок орендаря сплачувати орендну плату за користування орендованим майном зберігається до припинення договору оренди (до спливу строку його дії), оскільки орендна плата є платою орендаря за користування належним орендодавцю майном та відповідає суті орендних правовідносин, що полягають у строковому користуванні орендарем об`єктом оренди на платній основі.

При цьому Верховний Суд зазначає, що неустойка, стягнення якої передбачено ч.2 ст. 785 ЦК України, є самостійною формою майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин, яка застосовується у разі (після) припинення договору оренди - якщо наймач не виконує обов`язку щодо негайного повернення речі, і є належним способом захисту прав та інтересів орендодавця після припинення вказаного договору, коли користування майном стає неправомірним.

Відповідно до умов договору строк оренди становив 1 добу. Для продовження терміну оренди відповідач зобов`язаний був провести 100% передоплату вартості предмета оренди.

Тож, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що оскільки такі дії відповідачем вчинені не були, у суду були відсутні підстави вважати термін оренди обладнання продовженим.

З урахуванням фактичного закінчення строку дії договору оренди, підстави для стягнення з відповідача орендної плати після закінчення строку дії такого договору відсутні.

Вказані обставини справи та вимоги закону спростовують доводи апеляційної скарги позивачки про те, що заявлена заборгованість по орендній платі в розмірі 58000,00грн за період фактичного користування обладнанням по дату отримання відповідачем вимоги, з 28 жовтня 2021року по 20 липня 2022року є обґрунтованою.

Звертаючись до суду з апеляційної скаргою, скаржниця не оспорювала висновок суду про обґрунтованість її вимог про стягнення неустойки, проте не погоджувалась з рішенням суду про її зменшення до розміру гарантійного платежу 2000,00 грн на підставі частини третьої статті 551 ЦК України.

Так, згідно частини другої статті 785 ЦК України, якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення.

Відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Санкція, передбачена частиною 2 статті 785 Цивільного кодексу України, є неустойкою відповідно до визначення частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України в сукупності з частиною 2 статті 551 вказаного Кодексу.

Тобто, санкція, передбачена частиною 2 статті 785 Цивільного кодексу України є різновидом неустойки (штрафної санкції), яка є законною неустойкою і застосовується у разі, якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі.

Отже, така неустойка, передбачена частиною 2 статті 785 Цивільного кодексу України, може бути зменшена судом за правилами частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України.

Вказана правова позиція висловлена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду Верховного Суду у справі № 910/14706/22 від 16 серпня 2024року.

Отже, з огляду на те, що нарахований позивачкою розмір неустойки у сумі 62400,00грн значно перевищує завдані відповідачем збитки, а також вартість орендованого обладнання 1310,39грн, з урахуванням внесення відповідачем в день укладення угоди на рахунок позивачки гарантійного платежу у розмірі 2 000,00грн, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про необхідність зменшення розміру неустойки до 2000грн, яка компенсується вищевказаним гарантійним платежем в тому ж розмірі.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності.

На підставі частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з положеннями статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Тож встановивши фактичні обставини у справі, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки суми заборгованості по орендній платі та суми неустойки.

По суті, підстави позову й доводи апеляційної скарги свідчать про відсутність достатніх умов для задоволення таких позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у оскаржуваному судовому рішенні, вони зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження судом.

Згідно статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Ніщо не вказує на те, що судом не дотримано принципу рівності, що витікає із змісту частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Водночас, заявником апеляційної скарги не підтверджено жодних порушень норм процесуального права, через які він не зміг повною мірою реалізувати свої процесуальні права чи які би призвели до ухвалення незаконного рішення, оскільки судом першої інстанції створені умови для того, щоб позивач надав пояснення та докази щодо обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про законність та обґрунтованість рішення суду, що дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 375 ЦПК України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись статтями 259, 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 лютого 2025року.

Судді: