Справа № 522/3510/24
Провадження № 2/522/725/25
Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Ярема Х.С.
при секретарі судового засідання Навроцька Е.
за участю адвоката позивача Ворсуляк М.С.
розглянув у загальному позовному провадженні справу
до 1) ОСОБА_2 , 2) ОСОБА_3
про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним, встановлення факту належності правовстановлюючого документу особі, встановлення факту родинних відносин.
1.06.03.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .
2.Позивач просить суд:
-визнати дійсним договір купівлі-продажу від 10.06.1997 квартири АДРЕСА_1 ;
-встановити факт належності правовстановлюючого документу договору купівлі-продажу № 426/97 від 10.06.1997 квартири в розмірі 1/3 частки ОСОБА_4 , 1/3 частки ОСОБА_5 ;
-встановити факт родинних відносин, що ОСОБА_1 є рідним сином ОСОБА_4 та онуком ОСОБА_5 .
3.05.04.2024 відкрито загальне позовне провадження.
4.05.11.2024 закрито підготовче провадження.
5.Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином: ОСОБА_3 в порядку ч.11 ст. 128 ЦПК України, а ОСОБА_2 в порядку п.4 ч.8 ст. 128 ЦПК України.
6.На підставі ч. 4 ст. 223 ЦПК України, за сукупністю підстав, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.
7.Позивач звернення до суду з цим позовом пояснює тим, що після смерті батька ОСОБА_4 він звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. До спадкового майна належить частка квартири АДРЕСА_1 , яка є спільною сумісною власністю. Проте нотаріус відмовив позивачу у вчиненні нотаріальної дії, оскільки договір купівлі-продажу №426/97 від 10.06.1997, що підтверджує право власності на квартиру, був укладений на Одеській новій біржі з порушенням Закону України «Про товарну біржу» (в редакції станом на 16.02.1993). Тому це договір не може бути прийнятий нотаріусом. Крім того, нотаріус зазначив, що за умовами цього договору квартира була придбана кількома особами у спільну сумісну власність без визначення часток співвласників. Також нотаріус вбачає розбіжності, які не дозволяють видати свідоцтво про право на спадщину, а саме ОСОБА_1 є сином ОСОБА_4 (помер), а ОСОБА_4 є сином ОСОБА_5 (помер). Але за умовами договору купівлі-продажу від 10.06.1997 власність набули ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 . Зазначені неспівпадіння у написанні прізвищ нотаріусом рекомендовано встановити в судовому порядку.
Судом встановлені такі обставини справи.
8. ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі (паспорт громадянина України НОМЕР_1 від 09.06.2006).
9.Згідно з Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 10.07.1987, запис в якому зроблено російською мовою, « ОСОБА_1 » народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, батьками якого записані « ОСОБА_6 » та « ОСОБА_7 ».
10.Згідно з Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 03.01.1960, запис в якому зроблено російською мовою, «ОСОБА_6 » народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Одесі, батьками якого записані « ОСОБА_5 » - та « ОСОБА_8 ».
11. ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Одесі (паспорт громадянина України НОМЕР_4 , від 18.03.1998).
12.Згідно з Свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_5 від 15.08.1987, запис в якому зроблено російською мовою, «ОСОБА_6 » ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) одружився з « ОСОБА_7 » ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ).
13.10.06.1997 на Одеській новій біржі укладено Договір №426/97 купівлі-продажу нерухомого майна за яким ОСОБА_6 , який є членом біржі, який діяв від свого імені та від імені і в інтересах свого неповнолітнього сина ОСОБА_1 , а також ОСОБА_5 , який є членом біржі, купили у ОСОБА_2 , яка є членом біржі, та в ОСОБА_3 , який є членом біржі, та який діяв від свого імені та від імені і в інтересах своїх неповнолітніх доньок ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , квартиру АДРЕСА_1 .
14.Квартира належала в рівних частках ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_6 від 27.09.1994 (п.3 Договору). Продаж вчинено за 19 000 грн., які отримані продавцями до підписання даного договору (п.6 Договору). В п. 9 Договору зазначено, що відповідно до ст. 227 ЦК України даний договір підлягає реєстрації в МБТІ м. Одеси на ім`я трьох покупців - ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 .
15.В договорі зазначено, що він на виконання вимог ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» зареєстрований на товарній біржі в «Журналі реєстрації біржових операції з нерухомістю» 10.06.1997 за №426/97. В договорі зазначено, що нотаріальному посвідченню договір не підлягає.
16.Договір зареєстровано у КП «ОМБТІ та РОН» 07.07.1997 на (російською мовою) « ОСОБА_6 », « ОСОБА_1 », « ОСОБА_5 », підстава реєстрації договір купівлі-продажу №426/97 від 10.06.1997.
17. ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_5 (свідоцтво про смерть від 07.12.1998).
18. ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_4 (свідоцтво про смерть від 30.12.2023).
19.30.01.2024 ОСОБА_1 звернувся до Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса з заявою про прийняття спадщини після смерті його батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 (спадкова справа №54с/2024).
20.09.02.2024 до Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса з заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_4 , звернулась ОСОБА_7 .
21.Згідно з довідкою про зареєстрованих у квартирі осіб від 16.02.2024 ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 зареєстровані з 29.04.1998 за адресою АДРЕСА_2 .
22.12.02.2024 нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальної дії, оскільки документ, що підтверджує право власності на квартиру, а саме договір купівлі-продажу від 10.06.1997 був укладений на Одеській Новій біржі з порушенням Закону України «Про товарну біржу» (в редакції станом на 16.02.1993), а тому він не може бути прийнятий нотаріусом. Крім того, згідно з умовами договору квартира придбана кількома особами у спільну сумісну власність без визначення часток співвласників. Також розбіжності: ОСОБА_1 є сином померлого ОСОБА_4 , а ОСОБА_4 є сином ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . Але за умовами Договору від 10.06.1997 власність набули ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 . Неспівпадіння прізвищ при перекладі на українську мову нотаріусом рекомендовано встановити в судовому порядку.
Висновки суду.
23.Предметом спору є визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири, що не був нотаріально посвідченим, а його підставами - ухилення продавців від посвідчення договору на час його укладення. Також предметом спору є (позовне провадження) є встановлення факту належності правовстановлюючого документу, встановлення факту родинних відносин.
Щодо визнання договору дійсним.
24.Позивач посилається на те, що сторонами договору було досягнуто згоди за усіма істотними умовами договору, гроші за придбання квартири покупці передали продавцям до підписання договору, відбулася передача майна і вони фактично вступили у володіння квартирою, а тому набули право власності на квартиру. При цьому договір ніхто не й оспорює, не вважає недійсним.
25.У вирішенні спору про визнання біржових угод дійсними, суд виходить в висновків Об?єднаної палати Верховного Суду (постанова від 25.03.2024 справа №336/6023/20), який переглядав зазначену категорію справ та вирішив відступити від висновку щодо норм ЦК УРСР 1963 року у подібних правовідносинах, сформулювавши новий висновок:
За загальним правилом, дія актів цивільного законодавства в часі має футороспективний характер, тобто спрямована на майбутнє. У зв`язку з чим законодавець передбачає, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.
Правочин чи договір з`являються як юридичний факт в момент їх вчинення. Недійсність може «вражати» правочин чи договір, і вона стосується саме моменту його вчинення, а не виконання;
Саме на момент вчинення правочин чи договір перевіряються на те чи він відповідає, зокрема, вимогам щодо його дійсності, яка форма встановлена законом щодо правочину чи договору на момент його вчинення. Тому при вирішенні питання щодо кваліфікації правочину чи договору як недійсного має застосовуватися той закон, який був чинний на момент його вчинення; в ЦК УРСР 1963 року не передбачалося конструкції нікчемності правочину чи договору;
Правочин чи договір, які вчинялися під час чинності ЦК УРСР 1963 року, могли бути визнанні недійсними на підставі рішення суду; норми ЦК України 2003 року щодо недійсності правочинів не можуть бути застосовані при вирішенні спору про недійсність правочину чи договору, який вчинявся під час чинності ЦК УРСР 1963 року;
На рівні ЦК УРСР 1963 року не передбачалося правила про пріоритетність його норм над нормами інших законів;
У ч.2 ст.15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) міститься спеціальна норма щодо положень ст. 47 та 227 ЦК УРСР 1963 року. Адже статті 47 і 227 ЦК УРСР 1963 року внормовували форму угоди/договору купівлі-продажу жилого будинку, а ч.2 ст. 15 Закону «Про товарну біржу» регулювала форму цього договору у вужчому розумінні - як укладеного на товарній біржі;
Спеціальна норма (ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)) має перевагу над загальними (ст. 47 та 227 ЦК УРСР 1963 року) нормами. Прийнята пізніше в часі спеціальна норма (ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин))) має перевагу над загальними (статті 47 та 227 ЦК УРСР 1963 року) нормами. Відповідно, укладення договору на товарній біржі унеможливлювало його нотаріальне посвідчення в силу прямої вказівки на це в законі.
26.Отже, укладення договору купівлі-продажу квартири на товарній біржі не потребувало нотаріального посвідчення.
27.Відтак договір купівлі-продажу №426/97 від 10.06.1997 купівлі-продажу на товарній біржі квартири АДРЕСА_1 , про визнання якого дійсним позивач власне звернувся до суду з цим позовом, є дійсним в силу закону та не потребує визнання його ще раз дійсним в судовому порядку.
28.Оскільки права позивача з цих підстав не порушені, позовні вимоги не підлягають задоволенню.
29.Крім того, оскільки позивач посилається також і на ухиленні продавцями від нотаріального посвідчення договору, де продавці отримали гроші і вже не мали інтересу для нотаріального посвідчення договору, суд зазначає наступне.
30.У період укладання спірного договору купівлі-продажу існувала колізія у чинному законодавстві, оскільки згідно зі статтями 224, 227 ЦК УРСР 1963 року договір купівлі-продажу житлових квартир повинен бути нотаріально засвідчений, якщо хоча б одна зі сторін є громадянином, а недотримання даної вимоги тягне недійсність договору. Проте, згідно зі статтею 15 Закону України «Про товарну біржу» біржі мають право вчиняти угоди з будь-якими видами нерухомості і такі угоди не підлягають наступному нотаріальному посвідченню.
31.За загальним правилом, право власності у набувача за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом чи договором (частина перша статті 128 ЦК УРСР 1963 року), а відповідно до статті 153 ЦК УРСР 1963 року договір вважається укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору.
32.Згідно зі статтею 47 ЦК УРСР 1963 року нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.
33.Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
34.Правило частини другої статті 47 ЦК УРСР 1963 року про визнання угоди дійсною не може бути застосоване, якщо сторонами не досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження.
35.Вимоги про визнання договору купівлі-продажу дійсним не ґрунтуються на вимогах законодавства, оскільки відповідно до наведених положень суд вправі лише за вимогою сторони, яка виконала цю угоду та при доведеності ухилення другої сторони від нотаріального оформлення договору, вирішувати питання про визнання такої угоди дійсною (постанова Верховного Суду від 26.11.2018 справа № 205/8493/16-ц).
36.Тобто, для визнання судом угоди дійсною необхідно не лише повне чи часткове виконання угоди, що потребує нотаріального посвідчення, а також ухилення іншою стороною від нотаріального оформлення угоди.
37.Про необхідність встановлення таких обставин зазначено також у постановах Верховного Суду від 28.08.2019 у справі №392/833/16-ц, від 14.08.2019 у справі №475/965/16-ц.
38.В цій справі, як на підставу для задоволення позовних вимог позивач вказує як на повне виконання сторонами умов договору, так і на ухилення відповідачів від його посвідчення на час укладення правочину.
39.Позивачем не доведено, що продавці ухилялися від нотаріального посвідчення угоди, а матеріали справи не містять відомостей про те, чи взагалі одна зі сторін зверталися до нотаріуса для вчинення нотаріальної дії щодо посвідчення указаного договору.
40.Приписами частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.
41.Позивач належних та допустимих доказів ухилення продавців від нотаріального посвідчення договору суду не надав, чим не довів ухилення продавців від нотаріального посвідчення договору, що є необхідною умовою для визнання договору дійсним у судовому порядку. Крім того, незрозуміло в чому полягало ухилення продавців, оскільки і самі продавці, якщо б такий договір підлягав нотаріальному посвідченню, мали б бути зацікавлені в належному оформленні своїх прав як продавців нерухомості.
42.Отже, позивач не довів ухилення від нотаріального посвідчення договору, який і так в силу закону, є дійсним і не потребував нотаріального посвідчення.
43.Далі суд звертає увагу на наступне.
44.Згідно з ст. ст. 224, 225 ЦК Української РСР (станом на дату укладення спірного договору), за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові.
45.Сторонами договору купівлі-продажу кватири були продавці - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , яким ця квартира належала в рівних частках на підставі свідоцтва про право власності від 27.09.1994. Від імені та в інтересах ОСОБА_9 (1985 р.н.) та ОСОБА_10 (1987 р.н.), як неповнолітніх, діяв їхній батько ОСОБА_3 , як законний представник. В свою чергу покупцями були ОСОБА_6 , який діяв від свого імені та в інтересах свого неповнолітнього сина ОСОБА_1 , а також ОСОБА_5 .
46.Отже, і ОСОБА_9 , і ОСОБА_10 на момент укладення договору купівлі-продажу були співвласниками квартири. У зв`язку з цим їхні права безпосередньо стосуються предмету цього позову про визнання дійсним договору. На час звернення до суду з цим позовом неповнолітні продавці договору ОСОБА_9 і ОСОБА_10 вже стали повнолітніми.
47.Натомість позивач звертається з вимогою про визнання дійсним договору лише до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , який на час укладення договору відчужував квартиру в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей. Проте зараз до суду позивач звертається з цією вимогою лише до повнолітніх членів продавців, не включаючи двох інших сторін цього договору, хоча й сам позивач на час укладення договору також був неповнолітнім і його інтереси, як покупця, представляв його законний представник.
48.Відповідач це особа, яку позивач вважає порушником своїх прав, інтересів.
49.Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.
50.Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтування позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови в позові (висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц).
51.Отже, незалучення позивачем до участі у справі співвідповідачів, повнолітніх учасників договору ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , є також підставою для відмови у задоволенні позову у цій частині.
52.Підсумовуючи суд зазначає, що такий договір не потребував нотаріального посвідчення, сторона не довела ухилення від його нотаріального посвідчення, склад відповідачів за цією вимогою є неналежним, де кожна окремо з цих підстав є самостійною підставою для відмови у задоволення вимоги про визнання дійсним договору. Натомість суд звертає увагу представника позивача, якщо сторона не знає як захистити свої права, звернути його увагу на чинну ст. 392 ЦК України, якою передбачено право власника майна на пред`явлення позову про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.
Щодо встановлення факту належності правовстановлюючого документу.
53. Позивач, який як уже зазначалось, був неповнолітнім на час укладення договору купівлі-продажу на Одеській новій біржі 10.06.1997 за № 426/97.
54.Наразі він, як особа, яка володіє повною правоздатністю, просить «встановити факт належності договору квартири в розмірі 1/3 частки ОСОБА_4 , в розмірі 1/3 частки ОСОБА_5 ».
55.Суд звертає увагу, що особи про належність яким позивач просить встановити цей факт померли. Тобто, позивач просить вирішити в позовному провадженні вимогу, як таку в якій є спір, відносно померлих осіб, а відповідачами за цією вимогою є двоє з чотирьох продавців квартири. В свою чергу, представник позивача в судовому засіданні пояснив, що така вимога заявлена, оскільки є помилка у прізвищі батька і діда, які купували квартиру.
56.Суд не вбачає підстав для встановлення факту належності договору за померлими особами, до неналежного складу відповідачів. Крім того, йдеться не стільки про належність самого договору, як документу, покупцям, скільки про встановлення, що їм належить кожному квартира в розмірі 1/3 частки. Проте договором частки не визначались. Ці вимоги пов`язані з наявністю у позивача спадкових прав на майно.
Щодо встановлення факту родинних відносин.
57.Позивач просить встановити факт родинних відносин, що ОСОБА_1 є рідним сином ОСОБА_4 та онуком ОСОБА_5 .
58.Зазначена вимога про встановлення факту заявлена не в порядку окремого провадження, яке передбачає відсутність спору, і де немає позивача та відповідача, а в заявлена позовному провадження, що передбачає наявність спору.
59.Відповідачами у спорі про встановлення цього факту є ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які ніяк пов`язані з родинними відносинами ОСОБА_1 , тому суд вважає, що вони є не належними відповідачами за цією вимогою.
60.Ризики правильності обрання способу захисту права та визначення відповідача несе позивач. Відмова у позові у цій справі не є перешкодою для пред`явлення позову до осіб, з якими, на думку позивача, існує спір.
Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України,
В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення складено 11.02.2025.
Суддя Ярема Х.С.