КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кафідова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 760/694/24

06 лютого 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кафідової О.В.

суддів - Оніщука М.І.

- Шебуєвої В.А.

при секретарі - Смолко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Тандир Дмитра Віталійовича на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2024 року, постановлену під головуванням судді Ішуніної Л.М. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської РДА, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення способу участі батька у спілкуванні з дітьми, -

в с т а н о в и в:

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської РДА, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні.

26 липня 2024 року представник ОСОБА_2 адвокат Гнатюк Т.В. звернулась до Солом`янського районного суду м. Києва з зустрічним позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації в якому просила суд:

1.Безперешкодні зустрічі ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 зареєстрований: АДРЕСА_1 ) із сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за його бажанням:

- кожного першого та третього тижня місяця у суботу з 11.00 год. до 19.00 год. та неділю з 11.00 год. до 19.00 год.. Такі зустрічі можуть проходити за місцем проживання ОСОБА_1 , адреса місця проживання якого повинна бути обов`язково підтверджена офіційними документами. У разі зміни місця проживання ОСОБА_1 , останній зобов`язується повідомити про це ОСОБА_2 за 7 (сім) календарних днів до запланованого дня зміни місця проживання;

- щопонеділка та щосереди кожного тижня місяця з 17:00 год. до 19:00 год.;

2. Безперешкодні зустрічі ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 зареєстрований: АДРЕСА_1 ) із донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 :

- до досягнення нею 4-річного віку щопонеділка та щосереди кожного тижня місяця з 17:00 год. до 17:40 год. за місцем її проживання у присутності матері ОСОБА_2 ;

- до досягнення 4-річного віку ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 зареєстрований: АДРЕСА_1 ) може безперешкодно зустрічатися та проводити час одночасно із донькою ОСОБА_3 та сином ОСОБА_4 кожного першого та третього тижня у суботу з 11:00 год. до 12:00 год. та з 18.00 год. до 19.00 год. неділі за місцем проживання Дітей в присутності матері ОСОБА_2 ;

- після досягнення 4-х річного віку, за бажанням дитини, а також, за умови набутого емоційного зв`язку, що буде підтверджено висновком незалежного психолога, може безперешкодно зустрічатися з нею, забирати з дитячого садочка/ школи щопонеділка та щосереди з 17:00 год. до 19:00 год. без присутності матері ОСОБА_2 ;

- після досягнення 4-х річного віку, за бажанням дитини, а також, за умови набутого емоційного зв`язку, що буде підтверджено висновком незалежного психолога, може безперешкодно зустрічатися з донькою кожного першого та третього тижня місяця у суботу з 11:00 год. до 19:0 год. та неділю з 11:00 год. до 19:00 год. без присутності матері ОСОБА_2 ;

3. У разі зміни місця проживання батька ОСОБА_1 , останній зобов`язаний повідомити про це матір ОСОБА_2 за 7 (сім) календарних днів до запланованого дня зміни місця проживання.

4. У разі, якщо зустріч батька ОСОБА_1 , стає об`єктивно неможливою, із-за хвороби дітей, інші форс-мажорні обставини, Батьки узгоджують інший день зустрічі. Документ сформований в системі «Електронний суд» 26.07.2024 13

5. Після досягнення сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 8-ми річного віку та доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 6-ти річного віку, влітку та взимку (у період зимових та літніх шкільних канікул), батько ОСОБА_1 може безперешкодно проводити час з дітьми терміном не більше 7 (семи) календарних днів узимку та терміном не більше 7 календарних днів влітку, за умови бажання дітей, завчасно попередивши про це матір ОСОБА_2 за 1 (один) місяць до запланованої відпустки у письмовому вигляді з повідомленням місця перебування під час відпустки;

6. Після досягнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 14-ти річного віку та доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 12-ти річного віку, влітку та взимку (у період зимових та літніх шкільних канікул), батько ОСОБА_1 має право проводити час з дітьми терміном не більше 7 (семи) календарних днів узимку та терміном не більше 14 календарних днів влітку, за умови бажання дітей, завчасно попередивши про це матір ОСОБА_2 за 1 (один) місяць до запланованої відпустки з дітьми у письмовому вигляді з повідомленням місця перебування під час відпустки;

26 вересня 2024 року представником позивача за зустрічним позовом було подано заяву про забезпечення позову.

В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що коли народилася ОСОБА_3 відповідач за зустрічним позовом взагалі не хотів її визнавати за дочку, коли приїжджав забирати сина ОСОБА_4 на вихідні до себе. Категорично не хотів бачити ОСОБА_3 , не цікавився нею, не підходив до дитини, не намагався погратися, не спілкувався з нею.

Разом з тим, наразі, ОСОБА_1 став активно наполягати на побаченнях з ОСОБА_3 , але не так, як визначили спеціалісти у Службі у справах дітей - у присутності матері, а так, як бажає він сам - забирати ОСОБА_3 від матері і везти її в інше місто за Київ, де він орендує житло.

Заявник зазначає, що ОСОБА_3 всього 1 рік і 9 місяців та їй контакт з матір`ю є життєво необхідним, а відповідача за зустрічним позовом вона не знає, і знаходження з ним буде травматично для дитини такого віку, тому що вона його сприймає чужим. Вона всіляко пояснює батькові, що потрібен адаптивний час, що дитина повинна звикнути до спілкування з ним в спокійному звичайному для неї середовищі, з матір`ю, оскільки вона так росте й живе з народження, проте, останнім ігноруються такі доводи.

Крім того, в липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій сам зазначив, що між ним та дочкою відсутній психологічний контакт.

При цьому, вона і до звернення ОСОБА_1 до суду з позовом про визначення способу спілкування з дітьми, не чинила перешкод у побаченнях батька ні з сином, ні з дочкою, а проблеми були й існують через поведінку ОСОБА_1 , який не ставить інтереси дітей в пріоритет власним, не зважає на дотримання спокою дітей, їх розпорядку дня та вечірнього часу.

З огляду на вище викладене просила суд встановити графік безперешкодних зустрічей ОСОБА_1 із дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щопонеділка та щосереди кожного тижня місяця з 18-00 год. до 19-00 год. за місцем її проживання: АДРЕСА_2 , у присутності матері ОСОБА_2 .

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2024 року заяву Гнатюк Т.В. , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , про забезпечення позову задоволено.

Встановлено графік зустрічей батька ОСОБА_1 з донькоюОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у присутності матері - ОСОБА_2 , щопонеділка та щосереди кожного тижня місця з 18-00 год. до 19-00 год. за місцем її проживання: АДРЕСА_2 .

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, 23 жовтня 2024 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Тандир Д.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2024 року та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права.

Зазначає, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позов, який пред`явлений ОСОБА_1 так і ОСОБА_2 стосуються встановлення графіку участі саме батька у вихованні дітей, за змістом права, яке захищає ОСОБА_1 , останній просить встановити графік у вихованні дітей, в тому числі шляхом зустрічей з малолітньою ОСОБА_3 , а від так забезпечуючи позов у даний спосіб, суд першої інстанції фактично вирішив спір по суті при цьому, в повному обсязі його не вирішивши.

23 грудня 2024 року представник ОСОБА_2 адвокат Гнатюк Т.В. подала відзив на апеляційну скаргу в якій зазначала, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, а тому на думку представника позивача відсутні підстави для задоволення позову.

В судове засідання з`явився відповідач за основним позовом ОСОБА_2 та її представник адвокат Гнатюк Т.В., які заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

05 лютого 2025 року від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Тандир Д.В. надійшла заява про розгляд справи без участі апелянта та його представника.

Заслухавши доповідь судді Кафідової О.В., обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції посилався на те, що з урахуванням найкращих інтересів дитини, права батька на особисте спілкування з дитиною та відсутності обставин, які б свідчили, що таке спілкування має негативний вплив на нормальний розвиток дитини, з метою запобігання втрати емоційного контакту батька з дочкою, погіршення між ними психоемоційного характеру відносин на період розгляду справи у суді, який може бути тривалим, вік дитини, беручи до уваги, що проведення зустрічей батька з дочкою без присутності матері може негативно вплинути на її психологічний стан, тому що між батьком та дочкою відсутній психологічний зв`язок, дитина з народження проживає з матір`ю та не знає ОСОБА_1 як батька, суд дійшов висновку, що для поступового налагодження спілкування та формування емоційної прихильності дочки до батька необхідно встановити графік зустрічей ОСОБА_1 з дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у присутності матері, щопонеділка та щосереди кожного тижня місяця з 18-00 год. до 19-00 год. за місцем її проживання: АДРЕСА_2 .

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Виходячи з аналізу змісту норм глави 10 ЦПК України «Забезпечення позову» та правової природи заходів забезпечення позову, вони мають такі основні ознаки: 1) заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер захисту прав; 2) судове рішення про забезпечення позову не є остаточним рішенням по суті справи; 3) заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до Принципів попередніх і забезпечувальних (охоронних) заходів у міжнародному цивільному процесі Міжнародної Асоціації процесуального права, «попередні і забезпечувальні заходи мають дві принципові цілі у цивільних спорах: а) збереження існуючого status quo до вирішення спору по суті; б) збереження активів, за рахунок яких остаточне судове рішення може бути виконано.

Відповідно до Правила 17.1 «Попередні заходи та охоронні заходи», що закріплено у Правилах міжнародного цивільного процесу ALI/UNIDROIT, суд може вжити попередній захід для того, щоб обмежити поведінку сторони чи іншої особи або змусити її до поведінки у випадках, коли необхідно зберегти можливість надання ефективного засобу судового захисту до ухвалення остаточного судового рішення або ж для того, щоб підтримати або іншим чином врегулювати існуючу ситуацію (status quo).

Консультативна рада європейських суддів у своєму Висновку від 24 листопада 2004 року № 6 «Про справедливий судовий розгляд у розумні строки і роль судді у судовому процесі з урахуванням альтернативних способів вирішення спорів» визначила, залежно від мети, два види попередніх заходів, які можуть бути застосовані судом: 1) заходи, спрямовані на забезпечення виконання рішення (наприклад, накладення арешту або «замороження активів»); 2) засоби тимчасового врегулювання ситуації (наприклад, у сімейних спорах).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову (пункт 3 частини першої статті 151 ЦПК України).

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення заяви про забезпечення позову. Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення своїх позовгих вимог.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з врахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Підстави для забезпечення позову є оціночними та визначаються судом залежно від фактичних обставин у кожному конкретному випадку, однак будь-який сімейний спір стосовно дитини повинен вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

У статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Судом першої інстанції не враховано, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, так як питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду справи по суті і не вирішується судом під час розгляду заяви про забезпечення позову, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 16 серпня 2018 року у справі № 910/1040/18.

Крім того, у абзаці 1 частини десятої статті 150 ЦПК України передбачено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Предметом зустрічного позову ОСОБА_2 є визначення способу участі батька у спілкуванні з дітьми, самій заявниці перешкоди в спілкуванні з дітьми не чиняться, а способом забезпечення позову позивач визначила встановлення графіку спілкування батька з дитиною, а тому колегія суддів вважає, що обраний позивачем вид забезпечення позову є тотожним позовним вимогам.

Забезпечивши позов таким способом, суд першої інстанції фактично вирішив питання щодо позову шляхом його задоволення без розгляду справи по суті.

З огляду на зазначене, обраний позивачами вид забезпечення позову є тотожним позовним вимогам, відтак, на підставі частини десятої статті 149 ЦПК України відповідна заява задоволенню не підлягає.

Згідно вимог ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача ОСОБА_1 адвоката Тандир Д.В. підлягає задоволенню, ухвала Солом`янського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2024 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення способу участі батька у спілкуванні з дітьми.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Тандир Дмитра Віталійовича задовольнити.

Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення способу участі батька у спілкуванні з дітьми - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 07 лютого 2025 року

Головуючий: Судді: