Житомирський апеляційний суд
Справа №288/817/23 Головуючий у 1-й інст. Зайченко Є. О.
Категорія 23 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання Драч Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №288/817/23 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрні Системні технології», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 про визнання додаткової угоди до договору оренди землі недійсною, усунення перешкод у користуванні належним майном, скасування державної реєстрації договору оренди землі

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 10 жовтня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Зайченко Є.О.

в с т а н о в и в:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив визнати додаткову угоду до договору оренди землі від 25 листопада 2014 року, яку було укладено 10 березня 2017 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Аграрні Системні технології» недійсною, усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом повернення земельної ділянки площею 1.8504 га (кадастровий номер :01:000:0239), цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Лисівської сільської ради власнику, скасувати державну реєстрацію земельної ділянки.

На обґрунтування позовних вимог посилається на те, що між ним та ТОВ «Аграрні Системні технології» було укладено договір оренди землі строком на 5 років.

Згідно п.9 умов договору оренди землі орендна плата вноситься орендарем у встановленій цим Договором формі та розмірі 1 624,8 грн. за 1 рік оренди земельної ділянки. Відповідно до п.8 умов договору договір укладено на 5 (п`ять) років.

Договір оренди землі від 25.11.2014 року був зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права 19.03.2016 року. Згідно п.37 умов договору оренди землі від 25 листопада 2014 року, дія договору припиняється у разі:- закінчення строку, на який його було укладено.

У вересні місяці 2022 року йому стало відомо про те, що в 2017 році, ще до закінчення терміну дії договору оренди землі від 25 листопада 2014 року, від його імені було укладено додаткову угоду до договору оренди землі з ТОВ «Аграрні Системні технології», відповідно до якої строк дії договору оренди землі та відповідно термін оренди земельної ділянки, що передана орендареві в користування, на умовах оренди, продовжується (пролонгується) до 31.12.2029 року.

Коли він у вересні місяці 2022 року отримав додаткову угоду до договору оренди землі від 10 березня 2017 року та ознайомився з останньою, виявив, що підпис в додатковій угоді від його імені виконаний не ним, а іншою особою.

Зазначав, що додаткову угоду до договору оренди землі від 25.11.2014 року, 10 березня 2017 року він не підписував.

Додаткову угоду до договору оренди землі від 10 березня 2017 року було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права 21.07.2017.

Вказує, що 10 березня 2017 року ним не було підписано додаткову угоду до договору оренди землі від 25 листопада 2014 року, тому дана угода є недійсною. Орендар, після закінчення дії договору оренди землі земельну ділянку площею 1,8504га (кадастровий номері :01:000:0239), позивачу як власнику не повернув.

Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 10 жовтня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що 25 листопада 2014 року між ним, як власником земельної ділянки площею 1,8504 га (кадастровий номер :01:000:0239), цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розміщена на території Лисівської сільської ради та ТОВ «Аграрні Системні технології» було укладено договір оренди землі строком на п`ять років. Згідно п.9 умов договору оренди землі орендна плата вноситься орендарем у встановленій цим Договором формі та розмірі 1 624,80 грн. за 1 рік оренди земельної ділянки.

Вказує, що відповідно до п.8 умов договору, договір укладено на п`ять років. Після закінчення строку дії договору орендар має преважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за один місяць до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Зазначає, що ніяких письмових повідомлень від орендаря про те, що останній бажає укласти додаткову угоду в 2017 році він не отримував та відповідач такого письмового повідомлення та відповідно до умов договору на його адресу не надсилав. На 10 березня 2017 року строк дії договору не закінчився.

Відповідно до п. 44 договору, договір набирає чинності після підписання сторонами та державної реєстрації права оренди, яка виникає на підставі цього договору. Відповідно ч. 3 ст.640 ЦК України передбачено, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Звертає увагу, що договір оренди землі від 25.11.2014 року, який було укладено між ним та відповідачем був зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права 19 березня 2016 року. Договір оренди від 25 листопада 2014 року набрав чинності після державної реєстрації 19 березня 2016 року.

Вважає, що він мав повне право отримувати кошти за оренду земельної ділянки, так як договір оренди набрав чинності після його державної реєстрації, тобто після 19 березня 2016 року. Строк дії договору оренди від 25.11.2014 року, який було зареєстровано лише 19 березня 2016 року, мав закінчитися 25.11.2022 року.

Вказує, що суд першої інстанції необґрунтовано зробив висновок про те, що «факт отримання плати та продовження користування земельною ділянкою ТОВ «Аграрні Системні технології» по теперішній час незважаючи, що позивач був обізнаний про те, що договір оренди землі від 25 листопада 2014 року мав закінчитись (без урахування додаткової угоди) 25 листопада 2020 року, є тим об`єктивним підтвердженням схвалення ним пролонгації договору оренди землі від 25 листопада 2014 року».

Зазначає, що не було жодних правових підстав для укладення додаткової угоди між ним як орендодавцем та орендарем 10 березня 2017 року, так як строк дії договору оренди землі від 25 листопада 2014 року не закінчився. Йому як власнику земельної ділянки до вересня 2022 року не було відомо про те, що 10 березня 2017 року було укладено додаткову угоду, отримував платню за користування земельною ділянкою відповідно до договору від 25.11.2014 року, ніякої пролонгації договору ним не схвалено.

Звертає увагу, що після отримання у вересні 2022 року від ОСОБА_3 додаткової угоди до договору оренди землі від 10 березня 2017 року, він ознайомився з останньою та встановив, що підпис в додатковій угоді від його імені виконаний не ним, а іншою особою, а саме його дружиною ОСОБА_2 . Вказує, що вона не бажала підписувати додаткову угоду за нього, але представник відповідача запевнив, що вона укладається на п`ять років, примірник угоди не надав. Ніякого доручення він нікому не давав та додаткову угоду до договору оренди землі 10 березня 2017 року не підписував. Вказану додаткову угоду до договору оренди землі від 10 березня 2017 року було зареєстровано в Держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права 21 липня 2017 року.

Таким чином, враховуючи, що ним 10 березня 2017 року не було підписано додаткову угоду до договору оренди землі від 25 листопада 2014 року, то дана угода є недійсною. Відповідач відповідно до умов договору та діючого законодавства після закінчення договору оренди землі, повинен був повернути йому земельну ділянку та не використовувати її. Однак, не дивлячись на те, що договір оренди землі закінчився та ним подано до суду позов про повернення земельної ділянки, орендар продовжує користуватися земельною ділянкою.

Крім того, Попільнянський районний суд Житомирської області безпідставно та в порушення вимог ст.53 ЦПК України залучив до справи за клопотанням відповідача третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Просив апеляційну скаргу задовольнити в повному обсязі.

Відповідач своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористався.

Позивач та його представник в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити, рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 10 жовтня 2024 року скасувати та ухвалити нове, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечив, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом під час розгляду справи встановлено, що відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 730215 виданого 24 вересня 2008 року на підставі розпорядження Попільнянської районної державної адміністрації від 13 вересня 2005 року № 445, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 1,8504 га, яка розташована на території Лисівської сільської ради Попільнянського району, Житомирської області, цільове призначення (використання) земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.6).

25 листопада 2014 року між орендодавцем ОСОБА_1 та орендарем Товариством з обмеженою відповідальністю «Аграрні Системні технології» було укладено договір оренди землі, за умовами якого орендодавець надає, а орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку площею 1,8504 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером :01:000:0239, яка розташована на території Лисівської сільської ради Житомирська область, Попільнянський район. Договір укладено на 5 (п`ять) років. Після закінчення строку дії договору, орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 1 місяць до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію (п.8). Орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 5 % від нормативної грошової оцінки вартості земельних ділянок у гривнях, виключно у грошовій формі, готівкою (п.9). Обчислення розміру орендної плати вноситься у такі строки: до 31 грудня поточного року щорічно (п.11). (а.с.8-9).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 21 липня 2017 року, на підставі договору оренди землі від 25 листопада 2014 року, 19 березня 2016 року зареєстровано право оренди земельної ділянки строком на 5 (п`ять) років орендаря - Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрні Системні технології» на земельну ділянку за адресою: Житомирська область, Попільнянський район, Лисівська сільська рада; кадастровий номер :01:000:0239; цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; площею 1,8504 га, ОСОБА_1 . Додаткова угода до договору оренди землі. Строк дії 31.12.2029 (а.с.7).

10 березня 2017 року між орендодавцем ОСОБА_1 та орендарем Товариством з обмеженою відповідальністю «Аграрні Системні технології» було укладено додаткову угоду до договір оренди землі від 25 листопада 2014 року. Сторони погодили оренду плату в розмірі 6%, що становить 2 922,43 грн. та строк дії Договору до 31 грудня 2029 року (а.с.4).

Відповідно до відомості Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрні Системні технології» про виплату готівки за жовтень 2018 року в розмірі 528 070,87 гривень, ОСОБА_1 отримав 3 920,93 грн. З відомості про виплату готівки за грудень 2019 року в розмірі 570 283,90 гривень, ОСОБА_1 отримав 5 489,30 грн. З відомості про виплату готівки за листопада 2021 року в розмірі 557 925,00 гривень, ОСОБА_1 отримав 7 500,00 грн. Відповідно до платіжної інструкції від 11 січня 2023 року № 152, ОСОБА_1 перераховано 7 500,00 грн, згідно договору оренди за 2022 рік (а.с.70-76).

27 квітня 2022 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Аграрні Системні технології» укладеного договір про передачу права землекористування № 6/1-2г_ПА_П_Ю з Товариством з обмеженою відповідальністю «Фастів-Агро», земельні ділянки загальною площею 3832,3343 га. Строком до 26 квітня 2023 року (а.с.77-80).

Відповідно до переліку прав землекористування, які передаються за Договором про передачу права землекористування № 6/1-2г_ПА_П_Ю від 27 квітня 2022 року (Додаток №1 до Договору), до даного також увійшла земельна ділянка, яка належить ОСОБА_1 , кадастровий номер :01:000:0239; цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; площею 1,8504 га (а.с.81-83).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення заявлених ним позовних вимог щодо недійсності правочину, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах по справі, які доводять наявність існування порушень чи реальної небезпеки порушень з боку відповідача прав позивача, які підлягають відновленню в порядку встановленому законом.

Такі висновки суду є вірними, виходячи з наступного.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права

із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних права, свобод чи інетерсів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

ОСОБА_1 як власник спірної земельної ділянки, звернувся до суду із позовом

до ТОВ «Аграрні Системні технології», орендаря за договором оренди землі, про визнання додаткової угоди до договору оренди землі недійсною, усунення перешкод у користуванні належним майном, скасування державної реєстрації договору оренди землі.

Позивач, разом із іншим, посилався на те, що він не підписував додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки з товариством. Указаний договір замість нього без його відома підписала його дружина ОСОБА_2 .

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6

цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента

та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі,

є Закон України «Про оренду землі».

У частині першій статті 4, частині першій статті 5 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи. Орендарями земельних ділянок є юридичні або фізичні особи, яким на підставі договору оренди належить право володіння і користування земельною ділянкою.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі

це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку (частина перша статті 16 Закону України «Про оренду землі»).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню

та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність (частина перша статті 206 ЦК України).

У частині першій статті 210 ЦК України передбачено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Згідно із частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Відповідно до частин першої-п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до абзацу першого частини першої, абзацу першого частини другої

статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У частині першій статті 210 ЦК України передбачено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) це певний стандарт поведінки,

що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17, провадження № 61-22315сво18).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі

№ 227/3760/19-ц (провадження № 14-79цс21) виснувала про те, що укладеним

є такий правочин (договір), щодо якого сторонами у належній формі досягнуто згоди з усіх істотних умов. У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір

є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

У разі якщо договір виконувався обома сторонами (зокрема, орендар користувався майном і сплачував за нього, а орендодавець приймав платежі), то кваліфікація договору як неукладеного виключається, такий договір оренди вважається укладеним та може бути оспорюваним (за відсутності законодавчих застережень про інше).

Не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону. За змістом законодавчого регулювання, наведеного як у загальних положеннях про правочини, так і в спеціальних приписах глави 58 ЦК України, якщо договір оренди (найму) хоча й має ознаки неукладеного, але виконувався обома його сторонами, то така обставина захищає відповідний правочин від висновку про неукладеність і в подальшому він розглядається як укладений та чинний, якщо тільки не є нікчемним чи оспорюваним з інших підстав (див., зокрема, постанову Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18)).

Зазначені правові висновки також узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах: від 27 листопада 2024 року у справі № 733/533/22, провадження № 61-7476св24; від 27 листопада 2024 року у справі № 567/1040/22, провадження № 61-935св24.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, загальною площею 1,8504 га, кадастровий номер :01:000:0239, на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку від 24 вересня 2008 року. Державну реєстрація права власності на вказану земельну ділянку за позивачем здійснено 19 березня 2016 року.

25 листопада 2014 року між ОСОБА_1 , як орендодавцем, та ТОВ «Аграрні Системні технології» як орендарем, укладено договір оренди вказаної земельної ділянки, строком на 5 років. 10 березня 2017 року між орендодавцем ОСОБА_1 та орендарем ТОВ «Аграрні Системні технології» було укладено додаткову угоду до договору оренди землі від 25 листопада 2014 року. Сторони погодили оренду плату в розмірі 6 %, що становить 2 922,43 гривень та строк дії договору до 31 грудня 2029 року.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 21 липня 2017 року, на підставі договору оренди землі від 25 листопада 2014 року, 19 березня 2016 року зареєстровано право оренди земельної ділянки строком на 5 (п`ять) років орендаря Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрні Системні технології» на земельну ділянку за адресою: Житомирська область, Попільнянський район, Лисівська сільська рада; кадастровий номер :01:000:0239; цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; площею 1,8504 га, ОСОБА_1 . Додаткова угода до договору оренди землі. Строк дії 31.12.2029

Судом першої інстанції встановлено, що додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки підписав не позивач, а його дружина ОСОБА_2 .

Тобто ОСОБА_1 як власник земельної ділянки, не підписував додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки з товариством.

Разом із цим, позивач особисто уклав з ТОВ «Аграрні Системні технології» договір оренди землі, в період 2018 року по 2023 рік ОСОБА_1 отримував від Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрні Системні технології» орендну плату за договором оренди землі від 25.11.2014 (з урахуванням додаткової угоди від 10.03.2017). Вказані обставини підтверджуються відомостями на виплату готівки та платіжною інструкцією від 11.01.2023 № 152.

Вищевказані факти підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами

та визнаються сторонами. Таким чином, факт отримання платні та продовження користування земельною ділянкою ТОВ «Аграрні Системні технології» по теперішній час, не зважаючи, що позивач був обізнаний про те, що договір оренди землі від 25 листопада 2014 року, мав закінчитись (без урахування додаткової угоди) 19 березня 2021 року, є тим об`єктивним підтвердженням схвалення позивачем пролонгацїї договору оренди землі від 25 листопада 2014 року.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, обґрунтовано відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 . Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно враховано факт виконання сторонами умов договору оренди земельної ділянки, отримання позивачем орендної плати від відповідача.

Установлені вище факти вказують на те, що між сторонами фактично виникли

та існували правові відносини щодо оренди землі.

Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, слід вважати поведінку, яка, зокрема, не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них (постанова Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі №450/2286/16-ц (провадження № 61-2032св19)).

Встановивши, що позивач, пред`явивши позов, діяв недобросовісно, оскільки був обізнаний з умовами додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки, отримував орендну плату за користування земельною ділянкою, дозволяв її фактичне використання орендарем, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оцінивши у сукупності усі подані сторонами докази та їхню поведінку у спірних правовідносинах.

Таким чином, суд першої інстанції правильно вирішив спір та вірно відмовив у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги зводяться до власного тлумачення норм права та незгоди з ухваленими судовим рішенням по суті вирішення спору, що не може бути правовою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Безпідставними є посилання скаржника щодо недійсності додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки від 25 листопада 2014 року, оскільки дії її сторін свідчать про те, що додаткова угода фактично була укладена, оскільки договір виконувався обома сторонами, та відповідає вимогам закону.

Таким чином, висновки суду першої інстанції по суті спору у межах доводів апеляційної скарги ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна правова оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, судом під час розгляду справи не допущено порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що в силу положень частини третьої статті 89 ЦПК України судом всебічно, повно та об`єктивно надано оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному окремому доказу, а підстави їх врахування чи відхилення є мотивованими.

Інші доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального та процесуального права, зводяться до незгоди з висновком суду і переоцінки доказів.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 10 жовтня 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 лютого 2025 року.

Головуючий Судді