КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження № 22-ц/824/5054/2025 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Русан А.М..,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2024 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2023 року АТ «Універсал Банк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, у якому просило суд стягнути заборгованість за Договором про надання банківських послуг «Monobank» від 15 грудня 2017 року у розмірі 126 010,89 грн., а також судовий збір у розмірі 2 684 грн.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11 квітня 2024 року позовні вимоги АТ «Універсал Банк» - задоволено в повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за Договором про надання банківських послуг «Monobank» від 15 грудня 2017 року у розмірі 126 010,89 грн., а також судові витрати у розмірі 2 684 грн.

22 жовтня 2024 року через підсистему «Електронний суд» представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала заяву про перегляд заочного рішення.

Заява обґрунтована тим, що відповідач не з`явилась в судове засідання через її неналежне повідомлення, оскільки жодних судових повісток про судові засідання вона не отримувала. Представник заявника вказує, про наявність заочного рішення відповідачу стало відомо випадково з Єдиного державного реєстру судових рішень.

Зазначає, що без урахування наданих стороною відповідача доказів та без надання можливості відповідачу спростувати під час розгляду справи судом першої інстанції наявності в її діях вини, з урахуванням процесуальних прав, якими наділена сторона при розгляді справи судом першої інстанції, а тому заочне рішення суду не можна вважати законним та обґрунтованим. Одночасно просить поновити строк на подання заяви про перегляд заочного рішення, який було пропущено з поважних причин.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2024 року у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про поновлення процесуального строку звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення - відмовлено, а заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 квітня 2024 року - залишено без розгляду.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для розгляду заяви про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 квітня 2024 року.

Доводи своєї апеляційної скарги обґрунтовує тим, що незважаючи на відсутність у матеріалах справи доказів про належне повідомлення відповідача про дату та час судового розгляду справи, ухвалюючи заочне рішення, при наявності відзиву на позовну заяву, що виключає в такому випадку прийняття заочного рішення, суд, відмовляючи у поновленні строку на перегляд заочного рішення, порушує її права на оскарження рішення, з яким вона не погоджується.

Зазначає, як вбачається із оскаржуваної ухвали, суд відмовив у поновленні процесуального строку звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення, бо із матеріалів справи вбачається, що представником ОСОБА_1 - ОСОБА_3 05 вересня 2024 року було подано апеляційну скаргу на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 квітня 2024 року, що свідчить про обізнаність відповідача про наявність судового рішення про стягнення заборгованості.

Однак, представник апелянта наголошує, що відповідачу не було відомо про апеляційне оскарження рішення та зазначає, що подача апеляційної скарги з боку представника не може в повній мірі свідчити про обізнаність відповідача щодо наявності судового рішення.

Вказує, ухвалою Київського апеляційного суду від 18 вересня 2024 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 було повернуто заявнику з роз`ясненням права подати до суду першої інстанції заяву про перегляд заочного рішення. При цьому, зазначає, постановлення вищевказаної ухвали апеляційної інстанції не перешкоджає відповідачу реалізувати право на апеляційне оскарження заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 квітня 2024 року, за умови дотримання порядку, встановленого для оскарження заочних рішень.

Відтак, на підставі вищевикладеного, відповідач була вимушена звернутися до суду першої інстанції із заявою про поновлення процесуального строку на перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 квітня 2024 року, задля повторного звернення до суду апеляційної інстанції, у якій їй було відмовлено.

Таким чином, вважає, що при відмові Шевченківським районним судом м. Києва у поновленні строку на перегляд заочного рішення, відповідач ОСОБА_1 позбавлена можливості як скористатися правом на перегляд заочного рішення судом першої інстанції, так і на апеляційне оскарження заочного рішення.

Сторони у справі, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи судом апеляційної інстанції (а.с. 15-17 т.2) до суду не з`явилися. Заяв про відкладення розгляду справи з причин, які б могли бути визнанні поважними не подали.

У відповідності до вимог ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції при розгляді справи встановив та з матеріалів справи вбачається, що у листопаді 2023 року АТ «Універсал банк» звернулося до Шевченківського районного суду міста Києва із позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором банківського обслуговування у розмірі 126 010,89 грн. (а.с. 1-4 т. 1)

Заочним рішенням Шевченківським районним судом міста Києва від 11 квітня 2024 року позов поданий АТ «Універсал банк» задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь позивача 126 010,89 грн. за договором надання банківських послуг «Монобанк» від 15 грудня 2017 року. Та судові витрати у розмірі 2 684 грн.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачу про наявність вище вказаного рішення суду стало відомо 03 вересня 2024 року.

При цьому, у резолютивній частині цього заочного рішенні відповідачці роз`яснено строк та порядок подання заяви про його перегляд, а саме вказано, що заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачки, поданою протягом тридцяти днів з дня його складення.

Заяву про перегляд заочного рішення та клопотання про поновлення процесуального строку представником відповідача ОСОБА_1 - адвокатом Муляр І.В. подано до суду 22 жовтня 2024 року, при цьому, причину подання заяви про перегляд заочного рішення суду поза межами строку з дня одержання його повного тексту представник заявника обґрунтовує тим, що рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 квітня 2024 року надіслано для оприлюднення та зареєстровано 06 серпня 2024 року, а загальний доступ забезпечено 07 серпня 2024 року, крім того відповідачу вказане рішення суду не було вручено.

Вирішуючи подану представником відповідача ОСОБА_1 - адвокатом Муляр І.В., заяву про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 квітня 2024 року у вказаній справі та залишаючи її без розгляду, суд мотивував свій висновок тим, що представником відповідача ОСОБА_1 - адвокатом Христич О.В. 05 вересня 2024 року подано апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду через систему «Електронний суд». Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 вересня 2024 року апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Христич О.В. повернуто заявнику з роз`ясненням права подати до суду першої інстанції заяву про перегляд заочного рішення, що свідчить про обізнаність ОСОБА_1 про наявність судового рішення про стягнення з неї заборгованості.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції про відмову у поновлення процесуального строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та залишення її без розгляду відповідає з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 284 ЦПК України заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (частини третя, четверта статті 284 ЦПК України).

Обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, ЄСПЛ сформував практику, відповідно до якої національні суди пріоритетність мають надавати дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, строків апеляційного та касаційного оскарження судових рішень, а поновлення пропущеного строку допускається лише у випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.

Зокрема, ЄСПЛ у справах "Світлана Науменко проти України", "Трегубенко проти України", "Праведна проти Росії", "Желтяков проти України" зазначає, що у випадках перегляду судових рішень як у порядку нагляду, так і у зв`язку з нововиявленими обставинами національні суди мають забезпечувати дотримання учасниками справи встановлених строків та не допускати того, щоб за допомогою таких процесуальних механізмів, як продовження строку на оскарження, було порушено принцип правової визначеності.

Загалом згідно з практикою ЄСПЛ при застосуванні процедурних правил варто уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом, та порушення принципу правової визначеності (справи "Волчлі проти Франції", "ТОВ "Фріда" проти України").

Отже, встановлений частиною другою статті 284 ЦПК України строк на звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення є одним з інструментів забезпечення принципу правової визначеності, адже право відповідача на доступ до суду апеляційної інстанції при заочному розгляді справи місцевим судом не є абсолютним та забезпечується за умови дотримання ним порядку та строку звернення до суду першої інстанції із заявою про перегляд заочного рішення.

У постанові від 12 червня 2024 року у справі № 756/11081/20 (провадження № 14-25цс24) Велика Палата Верховного Суду, відступаючи від висновків, сформульованих у її постанові від 09 листопада 2021 року у справі № 214/5505/16 (провадження № 14-74цс21), зробила такі висновки щодо застосування статей 126, 127 ЦПК України в сукупності зі статтями 284, 286, 287 цього Кодексу:

- передбачені частиною третьою статті 287 ЦПК України повноваження суду першої інстанції стосуються саме суті заяви про перегляд заочного рішення (зокрема, подання чи неподання відповідачем доказів по суті справи і доказів поважності неявки в судове засідання, на якому було ухвалене заочне рішення) і не застосовуються у ситуації пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення;

- оцінка поважності причин пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та наявності підстав для його поновлення належить до компетенції місцевого суду, до якого подана така заява. Наслідком пропуску строку для подання заяви про перегляд заочного рішення за умови відсутності поважних причин для його поновлення є залишення такої заяви без розгляду на підставі частини другої статті 126 ЦПК України, а не залишення її без задоволення.

Отже, Велика Палата Верховного Суду з огляду на здійснений нею відступ від правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 214/5505/16 (провадження № 14-74цс21), констатувала наявність у суду першої інстанції повноважень на залишення заяви про перегляд заочного рішення без розгляду з підстав пропуску відповідачем строку на звернення до суду та відсутності передумов для його поновлення судом.

У цій справі суд першої інстанції, залишаючи без розгляду подану представником ОСОБА_1 - адвокатом Муляр І.В., заяву про перегляд заочного рішення та відмовляючи у поновленні строку мотивував дане рішення обізнаністю відповідача щодо ухвалення відносно неї рішення суду ще 07 серпня 2024 року у зв`язку направленням судом копії даного рішення в електронний кабінет Шукліної І.О.

Колегія суддів враховує, що відповідно до положень частини п`ятої статті 272 ЦПК України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Як вбачається із матеріалів вказаної справи відповідач у справі була обізнана про розгляд Шевченківським районним судом міста Києва вказаної справи.

Так, 16 січня 2024 року представником відповідачки ОСОБА_1 , адвокатом Христич О.В. до суду було подано відзив на позовну заяву. В даному відзиві представник зазначив про наявність у відповідачки зареєстрованого електронного кабінету у системі «Електронний суд» ( а.с 103 т.1 )

Крім того, про обізнаність ще 03 вересня 2024 року щодо ухвалення відносно відповідачки рішення свідчить текст копії апеляційної скарги, поданої представником відповідачки ОСОБА_1 , адвокатом Христич О.В. до Київського апеляційного суду (а.с. 187 т.1)

Перевіряючи доводи апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального законодавства при постановленні оскаржуваної ухвали, колегія суддів враховує наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Так із матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції, сприяючи реалізації учасниками справи своїх прав на доведення позивачем заявлених ним вимог та спростування відповідачем вказаних вимог призначав у даній справі судові засіданні на 27 лютого 2024 року та 11 квітня 2024 року.

Про вказані судові засідання суд належним чином повідомляв сторони у справі, в тому числі і відповідачку у справі ОСОБА_1 (а.с.131,173,174 т.1).

Однак, остання безпосередньо ні сама, ні її представник на розгляд вказаної справи не з`явилися, у зв`язку з чим, суд ухвалив у справі заочне рішення (а.с.178-184 т.1).

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" Європейський суд з прав людини вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Отже, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком осіб, які беруть участь у справі і безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Організаційно правові засади функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (далі також - ЄСІТС) в цивільному судочинстві врегульовано статтею 14 ЦПК України.

Згідно з частинами четвертою-п`ятою статті 14 ЦПК України Єдина судова інформаційно-комунікаційна система відповідно до закону забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу, між учасниками судового процесу, а також фіксування судового процесу і участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Суд направляє судові рішення, судові повістки, судові повістки - повідомлення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Відповідно до статті 43 ЦПК України документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо) можуть подаватися до суду, а процесуальні дії вчинятися учасниками справи в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом (частина п`ята).

Відповідно до частини сьомої статті 15-1 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Положення про ЄСІТС затверджується Вищою радою правосуддя за поданням Державної судової адміністрації України та після консультацій з Радою суддів України.

Так, Рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21 затверджено Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) ЄСІТС (далі - Положення), яке визначає порядок функціонування в судах та органах системи правосуддя окремих підсистем (модулів) ЄСІТС, зокрема підсистем «Електронний кабінет», «Електронний суд» та підсистеми відеоконференцзв`язку; порядок вчинення процесуальних дій в електронній формі з використанням таких підсистем; особливості використання в судах та органах системи правосуддя іншого програмного забезпечення в перехідний період до початку функціонування ЄСІТС у складі всіх підсистем (модулів) (пункт 2 Положення).

Згідно з положеннями пункту 17 вказаного Положення визначено, що особам, які зареєстрували Електронний кабінет в ЄСІТС, суд вручає будь-які документи у справах, у яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх надсилання до Електронного кабінету таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення в паперовій формі за окремою заявою.

Ухваливши, у справі 11 квітня 2024 року за відсутності сторін заочне рішення, суд відповідно до норм чинного цивільного процесуального законодавства направив 07 серпня 2024 року його електронну копію представнику позивача ОСОБА_4 ( а.с. 185 т.1) та відповідачці у справі ОСОБА_1 (а.с. 186 т.1), про що свідчать довідки про доставку електронного документа.

Отримавши зазначенні рішення відповідач у справі та її представник Христич О.В. у строки визначені ч. 2 ст. 284 ЦПК України не подали до суду першої інстанції заяву про перегляд заочного рішення, а звернулися до апеляційного суду із апеляційною скаргою, яка в подальшому ухвалою Київського апеляційного суду від 18 вересня 2024 року була повернута заявнику.

Установивши відсутність у відповідачки ОСОБА_1 об`єктивних непереборних труднощів для подання заяви про перегляд заочного рішення в строки, визначені частиною другою статті 284 ЦПК України, та відсутність безумовних підстав для поновлення строку на звернення до суду з такою заявою, передбачених у частині третій статті 284 цього Кодексу, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні клопотання про поновлення строку на подачу заяви про перегляд заочного рішення та залишення заяви поданої представником ОСОБА_1 - адвокатом Муляр І.В.про перегляд заочного рішення без розгляду на підставі статті 126 ЦПК України.

Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 29 листопада 2024 року у справі №607/12478/15-ц, яку колегія суддів враховує згідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного тексту постанови.

Текст постанови складено 05 лютого 2025 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді : Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагеєв