КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/3876/2025
Справа № 362/2707/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

05 лютого 2025 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Діденка А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області, постановлену у складі судді Марчука О.Л. в м. Васильків 16 жовтня 2024 року щодо відмови у скасуванні заходів забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа приватний нотаріус Васильківського районного нотаріального округу Тернюк Єлизавета Володимирівна про визнання недійсними договорів дарування, скасування їх державної реєстрації та витребування майна із чужого незаконного володіння,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

В жовтні 2024 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернулася до суду з даною заявою, просила скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 червня 2019 року в справі № 362/2707/19.

Заяву мотивувала тим, що в провадженні Васильківського міськрайонного суду Київської області знаходилась справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа приватний нотаріус Васильківського районного нотаріального округу Тернюк Є.В. про визнання недійсними договорів дарування, скасування їх державної реєстрації та витребування майна із чужого незаконного володіння, в даній справі ухвалою суду від 14 червня 2019 року було вжито заходи забезпечення позову та накладено арешт на належні ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ): частини будинку АДРЕСА_3 ; частини земельної ділянки площею 0,1735 га, кадастровий номер :02:009:0092, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Розгляд справи завершено, проте на теперішній час вжиті судом заходи забезпечення позову не скасовані. Позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_4 є батьками заявника ОСОБА_1 , які померли ІНФОРМАЦІЯ_2 та 29 жовтня 2021 року відповідно.

Станом на теперішній час після смерті ОСОБА_3 відкрито спадкову справу № 72938197 від 05 вересня 2024 року.

Заявник ОСОБА_1 є спадкоємцем, однак позбавлена можливості прийняти спадкове майно в зв`язку з накладенням на нього арешту.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16 жовтня 2024 року в задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову відмовлено.

ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, просила скасувати ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16 жовтня 2024 року та постановити нову ухвалу, якщо задовольнити її заяву про скасування заходів забезпечення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги повторно викладала обставини справи, вказувала, що суд неповно та не об`єктивно встановив зазначені у заяві обґрунтування, не встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла позивач ОСОБА_3 та ІНФОРМАЦІЯ_3 помер відповідач ОСОБА_4 , хоча копії свідоцтв про смерть долучались до заяви про скасування заходів забезпечення позову.

Суд першої інстанції також не встановив, що ОСОБА_1 є донькою і спадкоємцем померлої позивачки, хоча всі належні докази долучались до матеріалів справи.

Вказувала, що суд таким чином не з`ясував обставин, що мають значення для справи, та грубо порушив вимоги ч. 1 ст. 158 ЦПК України.

Більше того, порушення даної норми полягає й у тому, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи, проте, незважаючи на завершення розгляду справи, незважаючи на наявні докази смерті позивача, станом на теперішній час не скасував вжиті заходи забезпечення позову.

Наводила зміст ст. 13, 158 ЦПК України, ст. 41, 124 Конституції України, п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

В судове засідання 05 лютого 2025 року учасники справи не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлені, клопотань про відкладення судового засідання не направляли, представник заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 направив заяву про розгляд справи у його відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, передумовою якого є не відсутність учасників справи, а неможливість вирішення спору в судовому засіданні (правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 25 червня 2024 року в справі № 359/6678/19, провадження № 61-17877св23).

Враховуючи наведене, оскільки учасники справи належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, їх неявка не перешкоджає розгляду справи, а також з урахуванням необхідності розгляду справи в передбачений законом строк апеляційний суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у їх відсутності.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що у травні 2019 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати недійсними та скасувати державну реєстрацію договорів дарування будинку АДРЕСА_3 та земельної ділянки площею 0,1735 га з кадастровим номером :02:009:0092, укладених 21 серпня 2018 року ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , посвідчених приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Тернюк Є.О., а також витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_6 по 1/2 ідеальній частці спірного будинку та земельної ділянки.

Позов мотивувала тим, що 21 серпня 2018 року ОСОБА_4 без згоди позивачки подарував указане нерухоме майно, яке є спільним майном подружжя, своїй онуці - ОСОБА_8 . Зазначив про відсутність на майно прав будь-яких третіх осіб. У подальшому ОСОБА_7 за договорами купівлі-продажу відчужила спірне нерухоме майно ОСОБА_6

15 червня 2020 року рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області позов задоволено частково. Визнано недійсним укладений 21 серпня 2018 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_7 договір дарування будинку АДРЕСА_3 . Визнано недійсним укладений 21 серпня 2018 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_7 договір дарування земельної ділянки площею 0,1735 га з кадастровим номером :02:009:0092, розташованої на АДРЕСА_3 . Витребувано від ОСОБА_6 1/2 частку будинку АДРЕСА_3 . Витребувано від ОСОБА_6 1/2 частку земельної ділянки площею 0,1735 га з кадастровим номером :02:009:0092, що розташована на АДРЕСА_3 . Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

01 грудня 2020 року постановою Київського апеляційного суду, з урахуванням ухвали Київського апеляційного суду від 01 лютого 2021 року про виправлення описки, рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15 червня 2020 року в частині витребування майна із чужого незаконного володіння скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 в цій частині відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

20 червня 2023 року постановою Верховного Суду касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Постанову Київського апеляційного суду від 01 грудня 2020 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про витребування із чужого незаконного володіння ОСОБА_6 по 1/2 частці спірного житлового будинку та земельної ділянки скасовано, рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15 червня 2020 року в цій частині змінено, виклавши мотивувальну та резолютивну частини в редакції цієї постанови. Витребувано на користь ОСОБА_3 із володіння ОСОБА_6 1/2 частку будинку АДРЕСА_3 та 1/2 частку земельної ділянки площею 0,1735 га з кадастровим номером :02:009:0092, що розташована на АДРЕСА_3 .

Під час розгляду справи судом першої інстанції ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 червня 2019 року за заявою ОСОБА_3 забезпечено позов, накладено арешт на належні ОСОБА_6 частини будинку АДРЕСА_3 ; частини земельної ділянки площею 0,1735 га, кадастровий номер :02:009:0092, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (а. с. 161 т. 1).

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер відповідач ОСОБА_4 (а. с. 240 т. 2)

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла позивач ОСОБА_3 (а. с. 241 т. 2).

ОСОБА_1 є дочкою позивача ОСОБА_3 та відповідача ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвами про народження та шлюб (а. с. 238, 242 т. 2).

Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, 05 вересня 2024 року зареєстровано спадкову справу № 155/2024 до майна ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 236 т. 2).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 не була і не є учасником вказаної справи, і звернення із заявою про скасування заходів забезпечення позову суперечить ст. 158 ЦПК України, оскільки наведена норма не надає ОСОБА_1 та/або її представникам права на звернення до суду в порядку ст. 158 ЦПК України.

Апеляційний суд не може погодитися з висновками суду першої інстанції, враховуючи таке.

Згідно з положеннями частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У частині першій статті 150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову. Позов, зокрема, забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Відповідно до ч. 1 ст. 358 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Відповідно до ст. 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Відповідно до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч. 1 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

З урахуванням встановлених обставин та наведених вимог закону, суду першої інстанції належало перевірити повідомлені в заяві ОСОБА_1 факти, чи є вона спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , чи прийнято нею спадщину в установлений законом строк, і в залежності від встановлених обставин вирішити питання щодо залучення ОСОБА_1 до участі у справі як правонаступника померлої ОСОБА_3 відповідно до ст. 55 ЦПК України, та вже виходячи з результатів цих процесуальних дій, розглянути по суті заяву про скасування заходів забезпечення позову.

Однак, суд першої інстанції від встановлення обставин, що мають значення для справи, безпідставно усунувся, а тому апеляційний суд позбавлений можливості їх перевірити самостійно.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Ключовими принципами цієї статті є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Так, у справі Delcourt v. Belgium, Європейський суд з прав людини зазначив, що «у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення».

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Виходячи із зазначеного принципу та гарантування Конституцією України судового захисту конституційних прав і свобод, судова діяльність має бути спрямована на захист цих прав і свобод від будь-яких посягань шляхом забезпечення своєчасного та якісного розгляду конкретних справ.

Таким чином, висновки суду першої інстанції про відсутність у ОСОБА_1 права звернення до суду в порядку ст. 358 ЦПК України, до перевірки обставин, чи прийнято нею спадщину, є передчасними і помилковими.

Крім того, судом першої інстанції залишено поза увагою, що положення ст. 358 ЦПК України допускають вирішення питання про скасування заходів забезпечення позову, в тому числі, за власною ініціативою суду.

Так, частинами 7 - 8 ЦПК України передбачено, що у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Тобто, збереження чинності вжитих судом заходів забезпечення позову пов`язується із зверненням ухваленого рішення до примусового виконання.

Як вбачається з матеріалів справи, остаточне рішення в даній справі ухвалене постановою Верховного Суду від 20 червня 2023 року, при цьому відомості про відкриття виконавчого провадження відсутні.

Таким чином, суд першої інстанції, перевіривши наявність підстав для збереження заходів забезпечення позову, мав процесуальну можливість скасувати заходи забезпечення позову за власною ініціативою, однак не скористався цією можливістю, чого жодним чином не мотивував.

Європейський Суд з прав людини зауважив, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, у тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із цим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «DeGeouffre dela Pradellev. France» від 16 грудня 1992 року).

Враховуючи вищевикладене, ухвала суду першої інстанції не може вважатися законною і обґрунтованою, постановлена за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи, не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду - скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 379 ЦПК України, оскільки ухвала постановлена в результаті неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, які апеляційний суд позбавлений можливості перевірити самостійно, та з порушенням норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Керуючись ст. 367, 374, 379, 381, 382, 389 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16 жовтня 2024 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.