Провадження № 2/760/6905/25
Справа № 760/438/25
УХВАЛА

про самовідвід

11 лютого 2025 року Солом`янський районний суд міста Києва в складі судді Зуєвич Л.Л., розглянувши питання про самовідвід головуючого судді Зуєвич Л.Л., від участі у розгляді цивільної справи за позовом ОСОБА_1 /далі - ОСОБА_1 / (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 ; e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1 ) до приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські Електромережі /далі - ПрАТ «ДТЕК Київські Електромережі»/ (; адреса: 04080, м. Київ, вул. Новокостянтинівська, 20; e-mail: ) про захист прав споживачів, визнання дій незаконними та зобов`язати вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

03.01.2025 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла вказана позовна заява, за підписом позивача, в якій остання просить суд зобов`язати відповідача ПрАТ «ДТЕК «Київські Електромережі» укласти з ОСОБА_1 договір на постачання електричної енергії до квартири АДРЕСА_1 , невідкладно поновити електропостачання до зазначеної квартири та визнати дії відповідача ПрАТ ««ДТЕК Київські Електромережі» незаконними.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.01.2025 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 14.01.2025 вказану позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (в письмовому провадженні).

Під час вивчення матеріалів справи встановлено, що позивач у справі є присяжним Солом`янського районного суду міста Києва.

Так, рішенням Київської міської ради від 29.08.2024 № 1781/9747 список присяжних Солом`янського районного суду міста Києва доповнено ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2).

Відповідно до ст. 63 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» присяжним є особа, яка у випадках, визначених процесуальним законом, та за її згодою вирішує справи у складі суду разом із суддею або залучається до здійснення правосуддя та виконує обов`язки, визначені пунктами 1,2, 4-6 частини сьомої статті 56 цього Закону.

На присяжних поширюються гарантії незалежності і недоторканності суддів, установлені законом, на час виконання ними обов`язків із здійснення правосуддя (ч. 3 ст. 68 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів»).

Отже, присяжні під час розгляду і вирішення справи користуються повноваженнями судді (див. ухвалу Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11.03.2020 у справі № 661/1169/18, провадження № 61-1719ск20).

Суд враховує, що як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2022 у справі № 2-591/11 (провадження № 14-31цс21), необхідність інституту аналогії (аналогії закону та аналогії права) випливає з того, що закон призначений для його застосування в невизначеному майбутньому, але законодавець, встановлюючи регулювання, не може охопити всі життєві ситуації, які можуть виникнути. Крім того, життя перебуває у постійному русі, змінюється і розвивається, внаслідок чого виникають нові життєві ситуації, які законодавець не міг передбачити під час ухвалення закону. Суд застосовує аналогію закону і аналогію права тоді, коли на переконання суду певні відносини мають бути врегульовані, але законодавство такого регулювання не містить, внаслідок чого наявна прогалина в законодавчому регулюванні. Саме застосування аналогії у процесуальному праві в певних випадках дає змогу ухвалити справедливе рішення. Тому відсутність у процесуальних кодексах положень про процесуальну аналогію не є перешкодою для застосування такої аналогії.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підсудність справи, у якій однією зі сторін є суд або суддя суду, до підсудності якого віднесена ця справа за загальними правилами, визначається ухвалою суду вищої інстанції, постановленою без повідомлення сторін.

Справа, у якій однією зі сторін є суд, до підсудності якого віднесена ця справа за загальними правилами, або суддя цього суду, не пізніше п`яти днів із дня надходження позовної заяви передається на підставі розпорядження голови суду до суду вищої інстанції для визначення підсудності (ч. 6 ст. 31 ЦПК України).

Відповідно до п.п. 4, 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

З підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід (ч. 1 ст. 39 ЦПК України).

Питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість (ч.ч. 1, 2 ст. 40 ЦПК України).

За змістом ст. 15 Кодексу суддівської етики, затвердженого ХІ черговим З`їздом суддів України 22.02.2013, неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи.

У п. 2.5 «Бангалорських принципів поведінки судді» (схвалені резолюцією Економічною та Соціальною радою ООН від 27.07.2006 № 2006/23) вказано, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви у неупередженості судді.

Як зазначено у п. 12 Висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судової влади та незмінюваності судді (від 01.01.2001), незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При винесенні судових рішень щодо сторін у судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає, на здатність судді приймати незалежні рішення. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначає, що найголовніше - це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості.

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб

запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета

самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.

У рішенні від 09.11.2006 у справі "Білуха проти України" ЄСПЛ з посиланням на його усталену практику зазначено, що наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед іншого, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (п. 49).

Практика ЄСПЛ свідчить, що при об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Коли це стосується органу, який засідає як суд присяжних, то визначається, окремо від персональної поведінки його членів, чи існують явні факти, що ставлять під сумнів неупередженість органу в цілому. Так само й у вирішенні питання щодо

існування легітимних причин сумнівів у неупередженості конкретного судді

(див. п.п. 45-50 рішення ЄСПЛ у справі ?Морель проти Франції?; п. 23 рішення ЄСПЛ у справі ?Пескадор Валеро проти Іспанії?) або органу, що засідає у вигляді суду присяжних (п. 40 рішення ЄСПЛ у справі ?Лука проти Румунії?), позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є наявність обґрунтованості сумніву в неупередженості суду (п. 44 рішення ЄСПЛ у

справі ?Ветштайн проти Швейцарії?; п. 30 рішення ЄСПЛ у справі ?Пабла Кю проти Фінляндії?; п. 96 рішення ЄСПЛ у справі ?Мікалефф проти Мальти?).

З огляду на наведені обставини, суд вбачає наявність об`єктивного критерію для задоволення заяви головуючого судді про самовідвід, оскільки розгляд позову у Солом`янському районному суді міста Києва, де позивач у справі виконує обов`язки присяжного, може викликати сумніви у безсторонності відповідного суду.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 36, 39, 40 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Задовольнити заяву про самовідвід головуючого в справі судді - Зуєвич Лесі Леонідівні (справа № 760/438/25, провадження № 2/760/6905/25).

Передати матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські Електромережі про захист прав споживачів, визнання дій незаконними та зобов`язати вчинити дії, до канцелярії суду для вирішення питання щодо визначення суду для її розгляду в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Л. Л. Зуєвич