ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

12 лютого 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/14827/24

Головуючий у першій інстанції Супрун О. П.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/365/25

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді Мамонової О.Є.,

суддів Онищенко О.І., Шитченко Н.В.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Державна казначейська служба України,-

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 02 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,-

У С Т А Н О В И В :

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі по тексту ГУ ПФУ в Чернігівській області) та Державної казначейської служби України (далі по тексту ДКСУ), в якому просив:

- визнати, що протиправна діяльність ГУ ПФУ в Чернігівській області, встановлена у рішенні Чернігівського окружного адміністративного суду від 25.05.2023 по адміністративній справі №620/2579/23 триває, протягом 2023-2024 років, поза межами розумного строку, невиконання судового рішення призвело до моральної шкоди ОСОБА_1 у розмірі 80 000 грн;

- стягнути з Державного бюджету України на його користь 80 000 грн у відшкодування моральної шкоди, шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку України;

- стягнути з бюджетних коштів ГУ ПФУ в Чернігівській області на відшкодування понесених ним судових витрат у сумі 934,40 грн, які пов`язані із розглядом позову.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що він є пенсіонером Міністерства оборони України, отримує пенсію за вислугу років, перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Чернігівській області.

Зазначав, що на виконання рішень Чернігівського окружного адміністративного суду від 15.10.2020 у справі № 620/3078/20, від 05.01.2021 у справі № 620/5577/20, від 13.10.2021 у справі 620/7060/21, від 06.07.2022 у справі 620/7060/21, від 25.05.2023 у справі № 620/2579/23 здійснено відповідні перерахунки його пенсії, але доплату, що утворилась за період з 05.03.2019 по 30.06.2023 у загальній сумі 377 678,60, не виплачено.

Указував, що він двічі 10.06.2023 та 19.09.2024 звертався через веб-портал ПФУ з відповідними заявами до відповідача з проханням надати роз`яснення щодо виплати доплати (заборгованості) за рішенням суду. Відповідачем надано відповіді, з яких вбачається, що заборгованість буде виплачена у межах бюджетних асигнувань, тобто у невизначеному майбутньому та поза межами строків, установлених ЗУ «Про виконавче провадження», що є порушенням принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права, а також ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зауважував, що шляхом неправильного обчислення розміру пенсії і виплатою її у заниженому розмірі йому завдано моральної шкоди у вигляді порушення його життєвих планів, необхідності докладання додаткових зусиль для організації життя, страждань і погіршення стану здоров`я, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. У сукупності довготривалі та повторювані протиправні дії відповідача певним чином відобразились на його стані здоров`я, призвели до його нервового розладу та перевтоми. Стрес привів до відчуття пригніченості, нервової напруженості та матеріальних затрат задля забезпечення правового захисту.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 02.12.2024 позов ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Чернігівській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 6 000 грн 00 у відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 968,96 грн у відшкодування витрат на оплату судового збору.

В апеляційній скарзі ГУ ПФУ в Чернігівській області просить рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог скасувати та постановити нове рішення, яким позивачу в задоволенні позову відмовити повністю, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування дійсних обставин справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту завдання позивачу моральної шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням (бездіяльністю) ГУ ПФУ в Чернігівській області, докази про те, що негативні емоції позивача досягли рівня страждань або приниження, які є моральною шкодою, а також відсутнє обґрунтування розміру моральної шкоди.

Відповідач наголошує на тому, що заборгованість позивачеві буде виплачена в порядку черговості при надходженні коштів відповідного цільового призначення.

У відзиві на апеляційну скаргу Державна казначейська служба України вважає судове рішення незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

ДКСУ зазначає, що матеріали справи не містять доказів причинного зв`язку між несвоєчасним виконанням рішення, яке набрало законної сили, та завданою шкодою, відсутнє обґрунтування розміру моральної шкоди.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції взявши до уваги тривале невиконання рішення суду щодо здійснення перерахунку та виплати пенсії позивачу, виконання якого було гарантовано державою, його стан здоров`я, дійшов висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача моральної шкоди у розмірі 6 000 грн з Державного бюджету України, що вважав належною сатисфакцією понесених душевних страждань та відповідатиме характеру страждань, які зазнав позивач, їх тривалості, вимушеним змінам в життєвих стосунках, а також принципам розумності, справедливості та співмірності.

З такими висновками районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та відповідають вимогам чинного законодавства.

Судом у справі встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Чернігівській області та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 19.08.2022 у справі № 620/3860/22, яке набрало законної сили 20.09.2022, позов ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Чернігівській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Чернігівській області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку пенсії з 01.02.2020 на підставі оновленої довідки від 22.02.2022 № ФЧ57461/ІІ про розмір грошового забезпечення, складеної ІНФОРМАЦІЯ_1 станом на 29.01.2020 та з 01.01.2021 на підставі оновленої довідки від 22.02.2022 № ФЧ57461/І про розмір грошового забезпечення, складеної ІНФОРМАЦІЯ_1 станом на 01.01.2021, з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення.

Зобов`язано ГУ ПФУ в Чернігівській області здійснити перерахунок ОСОБА_1 пенсії з 01.02.2020 на підставі оновленої довідки від 22.02.2022 №ФЧ57461/ІІ про розмір грошового забезпечення, складеної ІНФОРМАЦІЯ_1 станом на 29.01.2020 та з 01.01.2021 на підставі оновленої довідки від 22.02.2022 № ФЧ57461/І про розмір грошового забезпечення, складеної ІНФОРМАЦІЯ_1 станом на 01.01.2021, з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум, виходячи з 74 % сум грошового забезпечення.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 09.05.2023 у справі № 620/2579/23, яке набрало законної сили 08.06.2023, адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Чернігівській області задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Чернігівській області щодо проведення виплати нарахованої пенсії ОСОБА_1 після її перерахунку з 01.02.2020 на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 19.08.2022 у справі № 620/3860/22 з обмеженням її максимального розміру.

Зобов`язано ГУ ПФУ в Чернігівській області здійснити з 01.02.2020 виплату нарахованої пенсії ОСОБА_1 без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум.

З розрахунку на доплату (виплату, утримання) пенсії, за пенсійною справою № за дорученням №Д /5 сума невиплати ОСОБА_1 станом на 06.04.2021 складає 202 847,20 грн (а.с. 18).

З розрахунку на доплату (виплату, утримання) пенсії, за пенсійною справою № за дорученням №Д /6 сума невиплати ОСОБА_1 станом на 01.02.2022 складає 53 364,07 грн (а.с. 17).

З розрахунку на доплату (виплату, утримання) пенсії, за пенсійною справою № за дорученням №Д /7 сума невиплати ОСОБА_1 станом на 08.08.2022 складає 8 909,58 грн (а.с. 17 зворот).

З розрахунку на доплату (виплату, утримання) пенсії, за пенсійною справою № за дорученням №Д /9 сума невиплати ОСОБА_1 станом на 04.07.2023 складає 103 306,98 грн (а.с. 19).

З розрахунку на доплату (виплату, утримання) пенсії, за пенсійною справою № за дорученням №Д /4 сума невиплати ОСОБА_1 станом на 01.09.2023 складає 9 250,77 грн (а.с. 18 зворот).

10.06.2023 ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ у Чернігівській області з заявою, в якій просив на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 09.05.2023 у справі № 620/2579/23:

1) здійснити перерахунок основного розміру його пенсії:

- з 01.02.2020 виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 74% сум грошового забезпечення, на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 від 22.02.2022 № ФЧ57461/ІІ про розмір грошового забезпечення станом на 29.01.2020 без обмеження максимального розміру пенсії та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум;

- з 01.02.2021, виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 74% сум грошового забезпечення, на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 від 22.02.2022 № ФЧ57461/ІІ про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2021 без обмеження максимального розміру пенсії та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум;

2) надати йому завірені документи:

- розрахунок на доплату пенсії з 01.02.2020 по фактичний час;

3) повідомити строки та порядок виплати різниць пенсії в наслідок перерахунків (а.с. 10).

Листом від 11.07.2023 ГУ ПФУ в Чернігівській області повідомило ОСОБА_1 , що на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 09.05.2023 по справі № 620/2579/23 було проведено перерахунок його пенсії з 01.02.2020 без обмеження її максимальним розміром, в розмірі 74% грошового забезпечення. Різниця пенсії на виконання вищевказаного рішення суду за період з 01.02.2020 по 30.06.2023 складає 103 306,98 грн. Виплата зазначеної суми буде проведена в межах затверджених бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат. З 01.07.2023 пенсія йому виплачується в розмірі 22 130,63 грн. Повідомило, що доплати пенсії на виконання рішень судів здійснюються при проведені фінансування Пенсійним фондом України виплатних відомостей для здійснення цих виплат (а.с. 9).

19.09.2024 ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ у Чернігівській області з заявою, в якій пропонував ГУ ПФУ остаточно виконати рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 25.05.2023 по адміністративній справі №620/2579/23 щодо виплати йому заборгованості по пенсії за період з 01.02.2020 по 30.06.2023 в сумі 103 306,98 і судового збору у сумі 800 грн (а.с. 11).

Листом від 15.10.2024 ГУ ПФУ і Чернігівській області повідомило ОСОБА_1 , що ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 30.05.2024 встановлено Головному управлінню новий строк на надання звіту про виконання судового рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 09.05.2023 у справі № 620/2576/23 за його позовом. На виконання зазначеної ухвали суду та рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 09.05.2023 у справі № 620/2579/23, яким було визнано протиправною бездіяльність Головного управління щодо проведення виплати нарахованої йому пенсії після перерахунку з 01.02.2020 на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 19.08.2022 у справі № 620/3860/22 з обмеженням її максимального розміру; зобов`язано Головне управління здійснити з 01.02.2020 виплату нарахованої пенсії без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум.

З 01.02.2020 Головним управлінням проведено перерахунок пенсії в розмірі 74% відповідних сум грошового забезпечення без обмеження її максимальним розміром.

З 01.02.2020 розмір його пенсії складає 22 130,63 грн, до виплати без обмеження максимальним розміром також 22 130,63 грн.

З 01.02.2021 розмір його пенсії складає 23 884,06 грн, до виплати без обмеження максимальним розміром також 23 884,06 грн.

З 01.02.2022 розмір його пенсії складає 26088,70 грн, до виплати без обмеження максимальним розміром 26088,70 грн.

З 01.03.2022 розмір його пенсії складає 29741,12 грн, до виплати без обмеження максимальним розміром 29 741,12 грн.

З 01.02.2023 розмір його пенсії складає 32179,12 грн, до виплати без обмеження максимальним розміром 32 179,12 грн.

З 01.03.2023 розмір його пенсії складає 33 679,12 грн, до виплати без обмеження максимальним розміром 33 679,12 грн.

З 01.03.2024 розмір його пенсії складає 35 179,12 грн, до виплати без обмеження максимальним розміром 35 179,12 грн.

З 01.07.2024 пенсія йому виплачується на виконання вказаного рішення суду в розмірі 35 179,12 грн без обмеження максимальним розміром.

Доплата пенсії на виконання вищевказаного рішення суду за період з 01.02.2020 по 30.06.2023 складає 103 306,98 грн та додатково за період з 01.02.2021 по 31.01.2022 складає 21 041,16 грн. Виплата зазначених сум проводиться в межах затверджених бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат. Черговість виплат на виконання рішень суду визначається датою набрання ними законної сили. Станом на сьогоднішній день профінансовані доплати пенсій на виконання рішень судів, які набрали законної сили по 20.09.2020 (включно). Дата набрання законної сили рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 09.05.2023 по справі №620/2579/23 08.06.2023 (а.с. 12-13).

З витягу з виконавчих проваджень в АСВП, де ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є стягувачем, а державний орган ГУ ПФУ в Чернігівській області, , є боржником, убачається, що:

- № АСВП: 63291594, дата відкриття 13.10.2020, стан ВП завершено;

- № АСВП: 63752793, дата відкриття 27.11.2020, стан ВП відкрито;

- № АСВП: 65705205, дата відкриття 07.06.2021, стан ВП відкрито;

- № АСВП: 65887006, дата відкриття 24.06.2021, стан ВП завершено;

- № АСВП: 69130145, дата відкриття 01.06.2022, стан ВП відкрито;

- № АСВП: 70180523, дата відкриття 02.11.2022, стан ВП відкрито;

- № АСВП: 72432250, дата відкриття 04.08.2023, стан ВП відкрито;

- № АСВП: 72842233, дата відкриття 20.09.2023, стан ВП відкрито.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У статті 56 Конституції України закріплено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 18 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

За приписами ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Судове рішення, що набрало законної сили, є підставою для його виконання. Виконання судового рішення сприяє втіленню законів у життя та зміцненню їх авторитету. Рішення суду охороняє права, свободи та законні інтереси громадян, а також є завершальною стадією судового провадження.

За статтею 18 ЦПК України, судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Право на справедливий суд, гарантоване особам у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, розповсюджує дію і на стадію виконання судового рішення. Право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї із сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинно розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції («ІммобільяреСаффі» проти Італії», заява 22774/93, 28.07.1999, § 63; «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997, § 40). У пілотному рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява 40450/04, п. 46) Європейський суд з прав людини зазначив: «...що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання (див. рішення у справі «Метаксас проти Греції» (Metaxas v. Greece), N 8415/02, п.19, від 27 травня 2004 року; та у справі «Лізанец проти України» (Lizanets v. Ukraine), N 6725/03, п. 43, від 31 травня 2007 року). У п. 54 звернув увагу, що держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі «Сокур проти України» (Sokur v. Ukraine), N 29439/02, від 26 квітня 2005 року, і у справі «Крищук проти України» (Kryshchuk v .Ukraine), N1811/06, від 19 лютого 2009 року).

У пунктах 35, 38, 82 справи «Бурмич та інші проти України» Європейський суд вказує на справу «Бурдов проти Росії» (№2), в якій зокрема вказано: «У випадку надмірної затримки у виконанні державою винесеного проти неї судового рішення, враховуючи те, що недотримання державою свого зобов`язання з повернення боргу після того, як заявник, пройшовши через судовий процес, домігся успіху, неминуче викликатиме у нього почуття розпачу».

Згідно з приписами ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачається, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Практика Європейського суду з прав людини визнає не отримані за рішенням суду кошти саме порушенням Протоколу 1 («Бурдов проти Росії», «Юрій Миколайович Іванов проти України», «Агрокомплекс проти України»).

Відповідно до рекомендацій, викладених у Висновку Консультативної ради Європейських суддів №13 (2010) «Щодо ролі суддів у виконанні судових рішень» КРЄС вважає, що в державі, яка керується верховенством права, державні органи, насамперед, зобов`язані поважати судові рішення і якнайшвидше реалізувати їх «ex-officio!». Виконання рішення повинно бути справедливим, швидким, ефективним і пропорційним. Тому для цього мають бути забезпечені необхідні кошти. Чіткі правові норми повинні визначати доступні ресурси, відповідальні органи та відповідну процедуру їх розподілу.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України.

Згідно із ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Норми ст. 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності держави за дії бездіяльності органів державної влади наявність вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про відшкодування шкоди.

Необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Наявність цих умов в межах розгляду цивільної справи має довести позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. А суд має самостійно встановити наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який є підставою для стягнення шкоди, оцінивши надані сторонами докази.

Зазначене узгоджується із правовою позицією, висловленою у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі №920/715/17 (провадження № 12-199гс18).

Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди,якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відшкодування моральної шкоди за своєю природою є санкцією за порушення прав особи, які були виявлені і доведені.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 3 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Верховний Суд у своїх постановах від 10 квітня 2019 року у справі №464/3789/17 та від 27 листопада 2019 року у справі № 750/6330/17 зазначив, що моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

У практиці ЄСПЛ порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань і незручностей, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди. З огляду на це психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави прав людини, навіть якщо вони не призвели до тяжких наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчити про заподіяння моральної шкоди.

Обґрунтовуючи наявність підстав для задоволення позову, ОСОБА_1 посилався на те, що протиправна діяльність ГУ ПФУ в Чернігівській області, встановлена судовим рішенням в адміністративній справі №620/2579/23, тривале невиконання протягом 2023-2024 років рішення суду завдало моральної шкоди у вигляді порушення його життєвих планів, необхідності докладання додаткових зусиль для організації життя, страждань і погіршення стану здоров`я.

З матеріалів справи вбачається, що рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 09.05.2023 у справі № 620/2579/23, яке набрало законної сили 08.06.2023, яким зобов`язано ГУ ПФУ в Чернігівській області здійснити з 01.02.2020 виплату нарахованої пенсії ОСОБА_1 без обмеження її максимального розміру, з урахуванням раніше виплачених сум, щодо виплати ОСОБА_1 доплати пенсії за період з 01.02.2020 по 30.06.2023 у сумі 103306,98 грн не виконано.

Доводи ОСОБА_1 про завдання йому моральної шкоди тривалим невиконанням рішення суду щодо здійснення перерахунку та виплати пенсії, виконання якого гарантовано державою, знайшли своє підтвердження у ході розгляду справи, у зв`язку з чим районний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач має право на відшкодування завданої йому моральної шкоди за рахунок держави у розмірі 6 000 грн, яка є належною сатисфакцією понесених душевних страждань та відповідає характеру страждань, які зазнав позивач, їх тривалості, вимушеним змінам в життєвих стосунках, а також принципам розумності, справедливості та співмірності.

Посилання в апеляційній скарзі на відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження факту завдання позивачу моральної шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням (бездіяльністю) ГУ ПФУ в Чернігівській області, та того, що негативні емоції позивача досягли рівня страждань або приниження, не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судового рішення. Наявність моральної шкоди є доведеною, оскільки тривале невиконання рішення суду спричинило позивачу моральну шкоду.

Як наголосив Європейський суд з прав людини у рішенні, ухваленому 7 травня 2002 року у справі «Бурдов проти Росії», для держави є неприпустимим виправдання неможливості виконання судового рішення відсутністю належного фінансування.

У справі «Кечко проти України» (заява № 63134/00) (п. 26) ЄСПЛ зауважив, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №750/1591/18-ц (провадження № 14-261цс19) зазначила, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00, пункт 44, від 20 липня 2004 року) зауважив, що держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному та вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення від 26 квітня 2005 року у справі «Сокур проти України», заява № 29439/02, та від 19 лютого 2009 року у справі «Крищук проти України», заява № 1811/06).

Гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», та особливості їх виконання встановлені Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Статтею 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» встановлено, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державний орган.

За таких обставин, не є слушними доводи апеляційної скарги про те, що заборгованість буде виплачена позивачу в порядку черговості при надходженні відповідного цільового призначення.

Відтак, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ГУ ПФУ в Чернігівській області підлягає залишенню без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 грудня 2024 року - залишенню без змін, оскільки воно ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не містять підстав для його скасування.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча О.Є. Мамонова

Судді: О.І. Онищенко

Н.В. Шитченко