"10" лютого 2025 р. Справа № 363/3513/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2025 року м. Вишгород

Суддя Вишгородського районного суду Київської області Олійник С.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації права власності на земельні ділянки та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

12 липня 2024 року позивач звернувся до суду із вказаною позовною заявою.

12 липня 2024 року позивач звернувся до суду із позовною заявою до відповідачів про витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації права власності на земельні ділянки. Із позовних вимог вказаної позовної заяви, предметом даного спору є: земельні ділянки з кадастровими номерами :34:165:0111, :34:165:6014, :34:165:6015.

17.07.2024 ухвалою Вишгородського районного суду Київської області позовну заяву залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк для усунення недоліків. Копію ухвали суду було надіслано на поштову адресу позивача, зазначену у позовній заяві, а також надіслано для оприлюднення у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

05.08.2024 до суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_1 адвоката Коваля Р.О. про продовження строку для усунення недоліків до 09.08.2024 для підготовки висновку про вартість спірного майна.

15.08.2024 ухвалою Вишгородського районного суду Київської області позовну заяву повернуто позивачу, оскільки недоліки не були усунуті.

19.08.2024 до суду надійшло клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Коваля Р.О. про усунення недоліків. До зазначеного клопотання представник позивача надав грошову оцінку лише на земельну за кадастровим номером №:34:165:6014, що є лише частиною від спірного нерухомого майна.

22.01.2025 постановою Київського апеляційного суду ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 15.08.2024 скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали зазначеної позовної заяви, судом встановлено, що позовна заява не може бути прийнята судом, оскільки не в повному обсязі відповідає вимогам закону.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Із урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Отже, при розгляді спору суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Так, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 175 ЦПК України - позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці. Визначення ціни позову це обов`язок, а не право позивача.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до п. 2 ч. 1ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.

Відповідно п. 9 ч. 1 ст. 176 ЦПК України, ціна позову визначається у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна.

Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.08.2020 року у справі за №910/13737/19, майновий позов (позовна вимога майнового характеру) це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої є благо, що підлягає грошовій оцінці.

Згідно п. а ст. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутності - за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості.

Із позовної заяви вбачається, що позивачем заявлено вимогу майнового характеру про витребування із чужого незаконного володіння земельних ділянок.

Позивачем не вказано ціни позову та не надано доказів на підтвердження вартості спірного нерухомого майна.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач не визначив ціну позову, при цьому, позивачем не долучено до позову грошову оцінку інших земельних ділянок, окрім земельної ділянки з кадастровим №:34:165:6014, що позбавляє суд можливості встановити ціну позову та, відповідно, розмір судового збору, який позивач має сплатити за вимоги майнового характеру.

В п. 10, 15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року за №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що подані до суду позовні заяви чи заяви, а також зустрічні позовні заяви можуть містити кілька самостійних позовних вимог, кожна з яких є об`єктом справляння судового збору.

Звертаючись до суду з позовом, позивач в прохальній частині позову розмістив одну вимогу майнового характеру та дві вимоги немайнового характеру. При цьому, позивачем було залучено до участі в справі, як відповідачів двох осіб.

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18.09.2023 у справі за №758/5118/21 (провадження №61-5554сво23) з точки зору забезпечення правової визначеності для осіб, що опинилися в аналогічних правових ситуаціях, доцільно виходити зі сталості підходів та вважати самостійними вимоги щодо кожного із відповідачів. Можливість пред`явлення кількох окремих позовів є одним з аргументів, який дозволяє виснувати, що у цій справі має місце не одна вимога, а кілька вимог щодо різних відповідачів. Водночас, ані ЦПК України, ані Закон України «Про судовий збір» не містять норм, які б дозволяли зробити висновок, що законодавець хоче встановити більш сприятливі наслідки у вигляді сплати судового збору у меншому розмірі для випадків, коли позивач об`єднає вимоги до кількох відповідачів в одному позові. Навпаки, підкреслюється, що судовий збір має бути сплачений за кожну немайнову вимогу окремо, якщо заявлено декілька немайнових вимог (абз. 2 ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір»). Поряд із цим, національне законодавство не містить жодних інших випадків, коли б пільги щодо сплати судового збору пов`язувалися б із об`єднанням або роз`єднанням позовних вимог. Таким чином, при тлумаченні поняття «вимога» у цьому випадку має враховуватися, крім предмета та підстави позову, також суб`єктний склад правовідносин (кількість співвідповідачів). Відтак, навіть за умови пред`явлення однорідних вимог немайнового характеру, пов`язаних між собою однією і тією ж підставою виникнення та поданими доказами, судовий збір щодо кожного відповідача має обраховуватись окремо.

Таким чином, дані вимоги позивача є самостійними вимогами до різних відповідачів, а тому судовий збір за позовну вимогу до кожного з відповідачів має сплачуватись окремо, як за самостійну вимогу немайнового характеру.

З урахуванням наведеного, позивач при зверненні до суду мав би сплатити судовий збір за дві вимоги немайнового характеру.

Статтею 133 ЦПК України передбачено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Так, відповідно до ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Частина 3 ст. 6 цього закону України зазначає, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Законом України «Про Державний бюджет на 2024 рік» з 01.01.2024 прожитковий мінімум для працездатних осіб становить - 3028 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» - за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1211,20 грн) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (15140 грн). З огляду на це, позивачу, при зверненні до суду з позовом, необхідно було надати докази щодо ціни позову та сплатити відповідний судовий збір за вимогу майнового характеру.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» - за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1211,20 грн). З огляду на це, позивачу, при зверненні до суду з позовом, необхідно було сплатити судовий збір у розмірі 1211,20 грн за кожну вимогу немайнового характеру, яких в прохальній частині заявлено дві.

Відповідно до квитанції №б/н позивачем сплачено судовий збір у розмірі 6441,61 грн.

Позивачем сплачено судовий збір, але суд позбавлений можливості перевірити правильність розміру сплаченого судового збору, оскільки позивачем не зазначено ціну позову щодо майнової вимоги.

Отже, позивачу слід зазначити ціну позову з урахуванням вартості земельних ділянок, надати докази грошової оцінки зазначених земельних ділянок та доплатити розмір судового збору, що складає різницю між вже сплаченою сумою судового збору та 1% від вартості земельних ділянок.

Реквізити для сплати судового збору за розгляд справи у Вишгородському районному суді Київської області:

Отримувач коштів - ГУК у Київ. обл. /Вишгород. міс/22030101;

Код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37955989;

Банк отримувача Казначейство України (ел. адм. подат.);

Код банку отримувача (МФО) - 899998;

Рахунок отримувача - UA0010788;

Код класифікації доходів бюджету 22030101;

Призначення платежу *;101;(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб або реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи);судовий збір за позовом (ПІБ чи назва установи, організації позивача), Вишгородський районний суд Київської області (назва суду, де розглядається справа).

Крім того, згідно п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити зокрема повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету позивача та представника позивача відсутні.

Відповідно позивачу слід вказати відомості про наявність або відсутність електронного кабінету позивача та представника позивача.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 177 ЦПК України, позивач повинен додати до її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості сторін і третіх осіб.

Разом із ухвалою Вишгородського районного суду Київської області позивачу повернуто копії позовної заяви та копії всіх документів, що додаються до неї, для відповідачів.

Таким чином, заявнику слід подати до суду копії позовної заяви та копії всіх документів, що додаються до неї, для відповідачів.

Відповідно до ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Суддя звертає увагу, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини її основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Залишення вказаної позовної заяви без руху жодним чином не перешкоджає позивачу у доступі до правосуддя після усунення зазначених в ухвалі недоліків.

На підставі вищевикладеного, позовна заява в порядку ст. 185 ЦПК України підлягає залишенню без руху з наданням строку для виправлення недоліків.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Керуючись ст. 175, 176, 177, 185 ЦПК України, суддя

постановив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації права власності на земельні ділянки залишити без руху.

Позивачу надати строк для усунення недоліків зазначених в ухвалі судді - 10 днів з дня отримання даної ухвали.

У разі не усунення недоліків у встановлений строк, позовна заява відповідно до ст. 185 ч. 3 ЦПК України буде визнана неподаною та повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С.В. Олійник