КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кафідова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 369/3812/22

06 лютого 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кафідової О.В.

суддів - Оніщука М.І.

- Шебуєвої В.А.

при секретарі - Смолко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Гордієнко Тамари Вікторівни на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 липня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Фінагеєвої І. О. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області про усунення перешкод власнику в користуванні та володінні житловим будинком, -

в с т а н о в и в:

У травні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 , у віці 75 років, померла його мати - ОСОБА_5 , яка доводилась відповідачу ОСОБА_2 тіткою. Незадовго до своєї смерті, а саме 21 липня 2020 року мати надала свою згоду на реєстрацію місця проживання та фактичне проживання в належному їй на той час на праві власності будинку АДРЕСА_1 , відповідачу ОСОБА_2 та його сину ОСОБА_3 . Разом із останніми в будинку стала проживати також ОСОБА_4 .

Позивач зазначає, що 07 лютого 2022 року державним нотаріусом Вишневої міської державної нотаріальної контори Київської області йому були видані два свідоцтва про право на спадщину за законом: 1) на житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 (зареєстроване в реєстрі за №2-131) та 2) на земельну ділянку за тією ж адресою з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:018:0004 (зареєстроване в реєстрі за №2-134).

Таким чином, починаючи з 07.02.2022 року позивач став власником житлового будинку АДРЕСА_1 .

Як вказує позивач, відносини між ним та відповідачами стали псуватися незадовго до смерті матері ОСОБА_5 , а після її смерті зіпсувалися остаточно. Відповідачі неодноразово вдавалися до вчинення протиправних дій, спочатку привласнюючи правовстановлюючі документи на будинок, в якому проживали та викрадаючи з кімнати його матері коштовності, а потім і до побиття приятельки позивача ОСОБА_6 . З приводу даних обставин до відділу поліції 1 Бучанського РУП ГУ НП в Київській області були подані відповідні заяви й крім цього, позивачу довелось відновлювати правовстановлюючі документи на будинок для оформлення спадщини після смерті матері.

Крім того, 17 лютого 2022 року на ім`я відповідачів позивачем надіслані вимоги про необхідність зняття з реєстраційного обліку місця проживання та виселення з будинку, а ОСОБА_4 надіслана вимога про виселення з будинку. Вказані вимоги отримані 19 лютого 2022 та 30 березня 2022.

Однак, станом на 11.05.2022 року відповідачі не вчинили жодних дій по виконанню зазначених позивачем вимог, продовжують бути зареєстрованими в належному йому будинку, проживати в ньому, тим самим чинити перешкоди власнику майна в користуванні належним йому майном.

У зв`язку із вищевказаним, з урахуванням уточнених та зменшених позовних вимог, ОСОБА_1 просив суд:

- усунути йому перешкоди у володінні та користуванні житловим будинком шляхом виселення ОСОБА_2 з житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 ;

- усунути йому перешкоди у володінні та користуванні житловим будинком шляхом виселення ОСОБА_3 з житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 ;

- усунути йому перешкоди у володінні та користуванні житловим будинком шляхом виселення ОСОБА_4 з житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 ;

- судові витрати покласти на відповідача-1 та відповідача-3.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 липня 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області про усунення перешкод власнику в користуванні та володінні житловим будинком відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позбавлення права користування житловим будинком та виселення відповідачів з житла без надання іншого житлового приміщення у цій справі буде невиправданим втручанням у право особи на житло, право особи на повагу до житла, оскільки не переслідує легітимну мету, передбачену пунктом 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та є не необхідним у демократичному суспільстві.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 12 серпня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Гордієнко Т.В. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Суд не надав належну оцінку заяві позивача про зменшення розміру заявлених вимог від 06.03.2024 року з проханням повернути позивачу 1 984,80 грн судового збору і розгляду виключно позовних вимог щодо виселення відповідачів без визнання їх такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням.

В підготовчому засіданні, при вирішенні питання про заміну третьої особи, суд не надав оцінку твердженням позивача про виключення Служби у справах дітей зі складу учасників даної справи, оскільки участь вказаного органу не є обов`язковою для даної категорії спорів, виходячи із положень статті 19 Сімейного кодексу України.

Висновок комісії Білгородської сільської ради Бучанського району Київської області № 82 не є достатньо обґрунтованим, оскільки містить виключно позицію про недоцільність визнання малолітньої дитини ОСОБА_7 таким, що витратив право користування житловим приміщенням і не містить інформацію щодо позиції комісії про його виселення з будинку.

Підстава правомірного проживання ОСОБА_2 в будинку позивача і користування ним вказаним будинком відпала після смерті матері позивача, яка надавала згоду на його місця проживання у власному будинку.

У листопада 2024 року представник відповідачів - адвокат Кисель А.С. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість. Також адвокат просить стягнути з позивача на користь кожного з відповідачів по 10 000,00 грн витрат на правничу допомогу, понесені останніми в суді апеляційної інстанції (аналіз наявних в матеріалах справи документів та підготовка відзива).

В судове засідання з`явився представник позивача ОСОБА_1 адвокат Гордієнко Тамара Вікторівна, яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Інші учасники в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, а тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за відсутності не з`явившихся сторін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону не відповідає.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 07 лютого 2022 року, державним нотаріусом Вишневої міської державної нотаріальної контори Київської області Білінець О.П. посвідчено, що спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 є її син - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 , належного померлій ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Петрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 30.08.2011 року на підставі рішення виконавчого комітету Петрівської сільської ради від 15.08.2011 року за №158/1, зареєстрованого Бюро технічної інвентаризації 08.09.2011 року під реєстровим №611 в книзі 2, дублікат якого виданий Білгородською сільською радою Бучанського району Київської області 13.01.2022 року на підставі рішення Білгородської сільської ради Бучанського району Київської області від 13.01.2022 року №6.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 298317713 від 07 лютого 2022 року житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 07 лютого 2022 року, державним нотаріусом Вишневої міської державної нотаріальної контори Київської області Білінець О.П. посвідчено, що спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 є її син - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з земельної ділянки, площею 0,2264 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :01:018:0004, належної померлій ОСОБА_5 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №178224, виданого Києво-Святошинським районним відділом земельних ресурсів Київської області 07.09.2006 року, на підставі рішення 22 сесії 4 скликання Петрівської сільської ради від 06.03.2006 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №79.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №298318185 від 07 лютого 2022 року земельна ділянка, кадастровий номер :01:018:0004, площею 0,2264 га, належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .

Відповідно до відповіді Відділу з питань реєстрації/зняття місця проживання громадян, формування і ведення реєстру територіальних громад Управління «ЦНАП» Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області №04-19/1031 від 09 лютого 2022 року ОСОБА_1 було відмовлено у знятті з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 та малолітньої дитини ОСОБА_3 у зв`язку із поданням не в повному обсязі передбачених законом документів.

Крім того, 17 лютого 2022 року на ім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позивачем надіслані вимоги про необхідність зняття з реєстраційного обліку місця проживання та виселення з будинку, а ОСОБА_4 надіслана вимога про виселення з будинку. Вказані вимоги отримані ОСОБА_2 та ОСОБА_4 19 лютого 2022 року, а ОСОБА_3 - 30 березня 2022 року, що підтверджується роздруківками з АТ «Укрпошта» по відстеженню поштових відправлень за трек-номерами 706, 692 i 714.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 виданого 26 листопада 2020 року Києво-Святошинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис №159.

Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 12 січня 2022 року, складеного депутатом сільської ради Іващуком Р.Г., ОСОБА_2 дійсно проживає та зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , з 2011 року в будинку своєї тітки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з якою вів спільне господарство та опікувався нею до часу смерті.

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи від 21 липня 2020 року №08-2/923 ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до відповіді Відділу з питань реєстрації/зняття місця проживання громадян, формування і ведення реєстру територіальних громад Управління «ЦНАП» Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області від 26 травня 2022 року №04-19/1578 місце проживання ОСОБА_2 зареєстровано 21 липня 2020 року за адресою: АДРЕСА_1 на підставі заяви особи та за згоди власниці Житлового будинку ОСОБА_5 .

Згідно з висновком Служби у справах дітей Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області про визначення недоцільності визнання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням затвердженого рішенням виконавчого комітету Білогородської сільської ради від 15 червня 2023 року №82, виконавчий комітет Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області вважає за недоцільне визнання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Згідно з витягами з реєстру територіальної громади №2024/000031863 та 2024/000031941 від 02 січня 2024 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було знято з місця реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 листопада 2023 року у справі №369/2211/22 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Вишнева міська державна нотаріальна контора, про встановлення факту родинних відносин, зміну черговості у праві на спадкування за законом, визнання права на спадкування за законом, як спадкоємця першої черги, залишено без задоволення.

Постановою Київського апеляційного суду від 13 лютого 2024 року у справі №369/2211/22 апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 листопада 2023 року залишено без задоволення.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення будь-яких порушень свого права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме порушене право та з яких підстав.

Разом із цим статтею 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських об`єднань.

Згідно з частинами першою та другою статті 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом.

Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 жовтня 2020 року у справі № 447/455/17 (провадження № 14-64цс20) дійшла таких висновків.

Правова позиція ЄСПЛ відповідно до пункту 1 статті 8 Конвенції гарантує кожній особі, крім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі Gillow v. the U.K. від 24 листопада 1986 року), так і на наймача (рішення ЄСПЛ у справі Larkos v. Cyprus від 18 лютого 1999 року).

Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі мати можливість, щоб її виселення було оцінене судом на предмет пропорційності у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції.

Будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватись в судовому порядку.

У всякому разі неможливість для власника здійснювати фактичне користування житлом (як і будь-яким нерухомим майном) через його зайняття іншими особами не означає втрату власником володіння такою нерухомістю.

При розгляді справи по суті необхідно звернути увагу на баланс інтересів сторін спору. Питання про визнання припиненим права користування житлом та зобов`язання відповідача звільнити житло у контексті пропорційності застосування такого заходу має оцінюватися з урахуванням обставин щодо об`єкта нерухомого майна, а також наявності чи відсутності іншого житла.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 569/4373/16-ц (провадження № 61-33530св18) сформулювала правові висновки, що виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві.

Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі сподіватися, що її виселення буде оцінене на предмет пропорційності у контексті відповідних принципів статті 8 Конвенції.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду вважала, що права членів сім`ї власника житла також підлягають захисту, і позбавлення права на житло не лише має ґрунтуватися на вимогах закону, але таке втручання повинно бути виправданим, необхідним для захисту прав позивача та не покладати надмірний тягар на відповідача.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є племінником померлої ОСОБА_5 та двоюрідним братом позивача ОСОБА_1 , у спірному будинку оселився та був в ньому зареєстрований з дозволу тітки ОСОБА_5 .

Відповідач ОСОБА_3 є малолітнім сином ОСОБА_2 .

На момент подання позову останні були зареєстровані та проживали за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом із останніми в будинку проживала також дружина і мати відповідачів ОСОБА_4 .

Згідно з витягами з реєстру територіальної громади №2024/000031863 та 2024/000031941 від 02 січня 2024 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було знято з місця реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , 02 січня 2024 року.

Отже, встановивши, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають у спірному будинку, власником якого є позивач, без належних на те правових підстав, чим створюють позивачу перешкоди у здійсненні ним права користування своїм майном, колегія суддів доходить висновку про наявність правових підстав для усунення ОСОБА_1 перешкод у користуванні власністю шляхом виселення відповідачів з належного йому будинку без надання їм іншого житлового приміщення. При цьому, судом враховано, що у цій справі буде виправданим втручанням у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, виселення відповідачів без надання їм іншого житлового приміщення переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення заявлених позовних вимог.

Керуючись статтями 268, 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргупредставника ОСОБА_1 - адвоката Гордієнко Тамари Вікторівни задовільнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 липня 2024 року скасувати та постановити нове рішення.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області про усунення перешкод власнику в користуванні та володінні житловим будинком задовольнити.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 ) у володінні та користуванні житловим будинком шляхом визнання ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 ) таким, що втратив право користування житловим будинком з відповідними господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

Виселити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 ) з житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

Визнати ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_9 ) таким, що втратив право користування житловим будинком з відповідними господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

Виселити ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_9 ) з житлового будинку з відповідними госродарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

Виселити ОСОБА_4 з житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 11 лютого 2025 року

Головуючий: Судді: