Справа №461/271/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2025 року Галицький районний суд м. Львова

в складі: головуючої судді Волоско І.Р.

секретар судового засідання Старовецька С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради про відшкодування шкоди, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради про відшкодування шкоди.

В обгрунтування заявленого позову покликається на те, що рішенням Франківського районного суду від 22.11.2024р. по справі № 380/14346/24 адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради про визнання неправомірними дій задоволено. Визнано неправомірними дії Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради в частині пред`явлення до примусового виконання постанови серії РАП № від 24.04.2024. Внаслідок неправомірних дій відповідача, приватним виконавцем Білецьким Ігорем Миновичем винесено постанови: ВП № 75369480 від 21.06.2024р. про відкриття виконавчого провадження та стягнення з ОСОБА_1 адміністративний штраф у розмірі 600 грн.; ВП № 75369480 від 21.06.2024р. про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження на загальну суму мінімальних витрат: 394,74 грн.; ВП № 75369480 від 21.06.2024р. про стягнення з боржника основної винагороди у сумі 60,00 грн.; ВП № 75369480 від 21.06.2024р. про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на банківські рахунки в АТ «Кредобанк» на суму 1054,74гр., АКБ «Банк Львів» на суму 1054,74 грн., АТ «Універсалбанк» на суму 1054,74 грн. Також, внаслідок неправомірних дій, приватним виконавцем позивача було внесено до Єдиного реєстру боржників, що унеможливлювало в період з 21.06.2024р. по 10.07.2024р. здійснювати реєстраційні дії з рухомим та нерухомим майном, зокрема вчиняти купівлю-продаж такого майна. У зв`язку з цим просить позов задоволити.

Ухвалою від 17.01.2025 року відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з (викликом) повідомленням сторін в судове засідання.

Позивач подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує та просить задоволити в повному обсязі.

Представник відповідача Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради в судове засідання не з`явився.

Від представника Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради надійшов відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що відповідач не погоджується з позовними вимогами в повному обсязі, враховуючи наступне. 28 травня 2024 року до Департаменту надійшла ухвала про відкриття провадження у справі № 465/3743/24 за позовною заявою ОСОБА_1 та випадково судом було додано позовну заяву головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до ОСОБА_2 . Отже, в Департаменті була відсутня копія позовної заяви ОСОБА_1 , додатків до нього та будь яка інформація стосовно якого саме правопорушення була подана позовна заява. Судове засідання по справі було призначено на 26.06.2024 року о 10:00 в приміщенні Франківського районного суду м. Львова. 24 червня 2024 року представник Департаменту перед судовим засіданням ознайомився вище вказаною справою та 25 червня 2024 року підготував відзив на позовну заяву. 19 червня 2024 року відповідно чинного законодавства Департаментом було скеровано постанову на примусове стягнення боргу за постановою серії РАП від 24.04.2024 року та 26.06.2024 року відкрито виконавче провадження до ознайомлення з матеріалами справами та розгляду справи. Інспектором з паркування було належним чином розглянуто справу про адміністративне правопорушення, винесено постанову про накладення адміністративного стягнення та направлено на примусове стягнення відповідно чинного законодавства Вважаємо, що позивачем вмотивованості та підставності заявлення вимоги про стягнення моральної шкоди, не доведено, як самого факту спричинення моральної шкоди та не обґрунтовано її належними доказами, а також не доведено мотивованості заявлення розміру такої. Зазначимо, що у відповідності до вимог ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, адже позивачем не надано жодних підтверджень щодо морального (душевного) переживання позивача, не вбачається факту заподіяння моральної шкоди чи втрати працездатності, їх розміру ні речовим доказом, ні документально. Факт існування моральних страждань може бути доведений показаннями свідків, висновками експертів, письмовими доказами (наприклад, медичними довідками, висновками) та іншими документами, що підтверджують обставини, що мають значення для доказування факту заподіяння моральної шкоди, обґрунтування визначеного позивачем розміру компенсації тощо. Вважаємо, що позивач всупереч вимогам ст. 77 КАС України не надав достатніх належних і допустимих у розумінні ст. 251 КУпАП, ст. 72, 73 КАС України доказів. Інспектором з паркування було належним чином розглянуто справу про адміністративне правопорушення та винесено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності. У зв`язку з неоплатою штрафу за постановою протягом 30 днів з дня набрання нею законної сили, її було надіслано до примусового виконання, відповідно до встановлених законодавством вимог. У зв`язку з цим просить відмовити позивачу у задоволенні позову.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

При цьому, виходячи з положень ст. 16 ЦК України особа звертається до суду за захистом свого порушеного права.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 21.06.2024 Департамент міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради звернувся до приватного виконавця Білецького І.М. із заявою про прийняття до примусового виконання постанови серії РАП про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності і накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 600 грн.

21.06.2024 приватним виконавцем Виконавчого округу Львівської області Білецьким І.М. відкрито виконавче провадження №75369480 з примусового виконання постанови серії РАП від 24.04.2024 про стягнення з ОСОБА_1 адміністративного штрафу в розмірі 600,00 грн.

Приватним виконавцем Виконавчого округу Львівської області Білецьким І.М. ВП №75369480 від 21.06.2024 винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження на загальну суму мінімальних витрат: 394,74 грн.

Приватним виконавцем Виконавчого округу Львівської області Білецьким І.М. ВП №75369480 від 21.06.2024 винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди у сумі 60,00 грн.

Приватним виконавцем Виконавчого округу Львівської області Білецьким І.М. ВП №75369480 від 21.06.2024 винесено постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на банківські рахунки в АТ «Кредобанк» на суму 1054,74гр., АКБ «Банк Львів» суму 1054,74 грн., АТ «Універсалбанк» на суму 1054,74 грн.

Постанова ВП № 75369480 від 21.06.2024 про відкриття виконавчого провадження приватним виконавцем Білецьким І.М. надіслана позивачу 26.06.2024р.

Разом з цим, рішенням Франківського районного суду від 22.11.2024р. по справі № 380/14346/24 адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради про визнання неправомірними дій задоволено.

Визнано неправомірними дії Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради в частині пред`явлення до примусового виконання постанови серії РАП № від 24.04.2024.

Позивач стверджує, що внаслідок дій відповідача йому була завдана матеріальна та моральна шкода, яку він просить відшкодувати.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави. Її в таких випадках представляє орган, який здійснює функції держави у цих правовідносинах.

Згідно ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Така ж правова позиція викладена в постанові Верховного суду України по справі № 6-440цс16 від 25 травня 2016 року.

Відповідно до ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до ст.23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною другою статті 1167ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 статті передбачає наявність інших випадків передбачених законом.

Згідно п. 3 роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначається, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Положеннями п. 9 постанови ПленумуВерховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, ураховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

При цьому, згідно методичних рекомендацій «Про відшкодування моральної шкоди», наданих Міністерством юстиції України листом від 13.05.2004 року за №35-13/797, моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді

Згідно із ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Тобто, позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності службової особи органу державної влади, так і докази спричинення йому моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).

Статтею 77ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Як було встановлено судом, рішенням Франківського районного суду від 22.11.2024р. по справі № 380/14346/24 адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради про визнання неправомірними дій задоволено. Визнано неправомірними дії Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради в частині пред`явлення до примусового виконання постанови серії РАП № від 24.04.2024.

Разом з тим, приватним виконавцем Білецьким Ігорем Мироновичем винесено постанови: ВП № 75369480 від 21.06.2024р. про відкриття виконавчого провадження та стягнення з ОСОБА_1 адміністративний штраф у розмірі 600 грн.; ВП № 75369480 від 21.06.2024р. про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження на загальну суму мінімальних витрат: 394,74 грн.; ВП № 75369480 від 21.06.2024р. про стягнення з боржника основної винагороди у сумі 60,00 грн.; ВП № 75369480 від 21.06.2024р. про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на банківські рахунки в АТ «Кредобанк» на суму 1054,74гр., АКБ «Банк Львів» на суму 1054,74 грн., АТ «Універсалбанк» на суму 1054,74 грн. Також, внаслідок неправомірних дій відповідача, приватним виконавцем було внесено позивача до Єдиного реєстру боржників, що унеможливлювало в період з 21.06.2024р. по 10.07.2024р. здійснювати реєстраційні дії з рухомим та нерухомим майном, зокрема вчиняти купівлю-продаж такого майна.

Вказане свідчить, що дії відповідача спричинили позивачу душевні страждання, що виявилось у неможливості протягом тривалого часу, у зв`язку з внесенням позивача до Єдиного реєстру боржників, здійснювати реєстраційні дії з рухомим та нерухомим майном, зокрема вчиняти купівлю-продаж такого майна, неможливості протягом тривалого часу користуватись коштами, на які було накладено арешт, на підставі чого суд приходить до висновку щодо можливості відшкодування моральної шкоди в розмірі - 3000,00 грн.

З огляду на викладене, суд вважає, що вимоги ОСОБА_1 знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, є обґрунтованими, та такими, що підлягають до задоволення.

Що стосується заявлених вимог позивача про стягнення судових витрат, суд зазначає наступне.

Позивач просить стягнути витрати, які були понесені на оплату юридичної допомоги у сумі 3000 грн.

В частині 4 ст. 137 ЦПК України зазначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом; вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Верховний Суд в своїй постанові у справі №911/739/15 від 13.02.2019 зазначає, що у разі наявності заперечень щодо співрозмірності заявленої суми компенсації також має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати відповідача були необхідними, а їх розмір є розумний та виправданий. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

При визначенні суми відшкодування суд мас виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи».

Такі ж критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обгрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

Як вбачається з матеріалів справи, правнича допомога адвоката полягала у наданні консультації, підготовці документів,опрацюванні законодавчої бази, що регулює спірні правовідносини, складанні позовної заяви.

Враховуючи викладене, беручи до уваги те, що позивач отримав адвокатські послуги, суд вважає за необхідне стягнути на його користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн..

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем та підтверджені матеріалами справи, підлягають стягненню з відповідача.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 18, 13, 76, 77, 259, 263,265, 268, 273, 280-284 ЦПК України, ст.ст. 2, 23, 1167, 1173, 1174 ЦК України, ст.ст. 19, 56, 124-1, 129 Конституції України, суд,-

в и р і ш и в:

позов задоволити.

Стягнути з Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради (79008, м. Львів, пл. Ринок, 1; ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) матеріальну шкоду у розмірі 1 054, 74 грн.

Стягнути з Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради (79008, м. Львів, пл. Ринок, 1; ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) заподіяну моральну шкоду у розмірі 3 000 грн.

Стягнути з Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради (79008, м. Львів, пл. Ринок, 1; ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 грн.

Стягнути з Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради (79008, м. Львів, пл. Ринок, 1; ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) 1 211, 20 грн судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Р.Волоско