справа №367/3431/20 головуючий у суді І інстанції Карабаза Н.Ф.
провадження № 22-ц/824/3138/2025 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Березовенко Р.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» поданою представником Ніколаєнко Оленою Миколаївною на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 04 липня 2024 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року представник АТ КБ «ПриватБанк» в особі представника Гребенюка О.С., звернувся до Ірпінського міського суду Київської області із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просив суд:

стягнути заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 19 квітня 2017 року у сумі 13 600,24 грн станом на 20 квітня 2020 року, а також судовий збір у розмірі 2 102,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав заяву №б/н від 19 квітня 2017 року, згідно якої отримав кредит, в подальшому розмір якого збільшився до 500,00 грн.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складають між ним та Банком договір про надання банківських послуг.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 20 квітня 2020 року має заборгованість - 13 600,34 грн, з яких: 674,76 грн - заборгованість за тілом кредиту; в т.ч.: 0,00 грн - заборгованість за поточним тілом кредита; 674,76 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 242,60 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 11 559,15 грн - нарахована пеня; 0,00 грн - нараховано комісії. А також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 623,83 грн - штраф (процентна частина).

Відповідно до п. 2.1.1.2.1. договору, він діє протягом 5 років з моменту його підписання. Якщо протягом цього строку жодна з сторін не проінформує другу сторону про розірвання даного договору, він автоматично лонгується на той же строк. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав АТ КБ «Приватбанк».

06 серпня 2020 року відповідачем було подано відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову.

Зазначив, що до позовної заяви додано розрахунок заборгованості, який не можливо прочитати з метою зробити свій розрахунок заборгованості, не всі позиції розрахунку надруковані, не зрозуміло, чому поступово збільшено тіло кредиту та яким чином застосований незрозумілий коефіцієнт. Крім цього, розрахунок заборгованості не може підтверджувати існування боргу, оскільки він не є первинним обліковим бухгалтерським документом.

Також позивач не подав до суду документів, що між сторонами виникли кредитні відносини і що позивач йому надавав кредитні грошові кошти. Копія заяви-анкети не підтверджує видачу картки, її номер, надання грошових коштів на цю картку, відкриття рахунку і зарахування кредиту на цей рахунок. Копія анкети позичальника не може підтверджувати існування боргу, оскільки, вона є лише пропозицією укласти договір (офертою) в розумінні ЦК України і для укладення договору обов`язковим елементом процедури такого укладення є прийняття цієї пропозиції (акцепт), відсутність якого підтверджується матеріалами справи, що свідчить про не існування договору між сторонами. В зазначеній анкеті відсутні будь які умови, які є істотними для кредитного зобов`язання: в анкеті взагалі не визначена сума грошових коштів, яку зазначає позивач в позові, відсутня умова про надання позивачем тієї чи іншої суми, відсутня умова про обов`язок повернення тієї чи іншої суми, відсутній строк надання грошових коштів позивачем та строк повернення цих коштів, відсутні будь які посилання на картку, з якої він міг отримувати грошові кошти, відсутня умова про отримання ним цієї картки.

Умови та правила надання банківських послуг, а також правила користування платіжною карткою не можуть підтверджувати факт існування боргу оскільки, в цих документах немає жодного посилання на його, як позичальника, а також вони не підписані ним. Вказаний висновок співпадає з правовою позицією Верховного суду України відображеною в постанові №6-16цс15 від 11 березня 2015 року.

Виписка за період з 19 липня 2017 року по 01 березня 2020 року не може підтверджувати факт існування боргу, оскільки, в ній не зазначено інформацію про те, по якому саме рахунку ця виписка. Також в матеріалах справи немає жодного доказу, який би підтверджував, що відповідач отримував якусь картку або йому був відкритий рахунок, в виписці зазначений кредитний ліміт на 500,00 грн, який начебто був наданий 19 квітня 2017 року, а також зазначено номер картки НОМЕР_1 .

19 серпня 2020 року представник банку подав відповідь на відзив, у якому позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 04 липня 2024 року відмовлено у задоволенні позову Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Не погодившись із таким рішенням суду, представник акціонерного товариства «Комерційний банк «Приват Банк» - Ніколаєнко Олена Миколаївна 08 жовтня 2024 року подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила скасувати рішення Ірпінського міського суду Київської області від 04 липня 2024 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Підтримавши доводи позовної заяви, апелянт вказала на хибність висновків суду першої інстанції та неправильну оцінку наявним у справі доказам.

Зазначає, що позивач надав до суду копію анкети-заяви від 19 квітня 2017 року, підписану ОСОБА_1 , у якій позичальник висловив згоду про укладення договору та особистим підписом засвідчив, що підписанням цієї анкети-заяви відповідно до ст. 634 ЦК України у повному обсязі приєднався до Умов та Правил надання послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», які розміщено на офіційному сайті Банку в мережі інтернет та які разом із пам`яткою клієнта і тарифами становлять договір банківського обслуговування.

Відповідач, користуючись кредитними коштами, висловив свою згоду з формою договору та його умовами. У встановленому законом порядку договір не оспорив та не визнавав його недійсним чи неукладеним.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 25 листопада 2024 року поновлено акціонерному товариству Комерційний банк «ПриватБанк» строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» поданою представником Ніколаєнко Оленою Миколаївною на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 04 липня 2024 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвала про відкриття апеляційного провадження разом з копією апеляційної скарги були надіслані за адресою реєстрації ОСОБА_1 , однак рекомендоване поштове повідомлення повернулося на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до вимог ст. ст. 130, 131 ЦПК України вважається належним повідомленням.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 27 грудня 2024 року призначено розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно вимог ст. 369 ЦПК України, в редакції на час надходження апеляційної скарги, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також, надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13ц).

Оскільки дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 19 квітня 2017 року ОСОБА_1 , ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, підписав Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанк. За змістом даної Анкети-Заяви відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком Договір банківського обслуговування.

АТ КБ «ПриватБанк» надано суду Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які відповідачем не підписано.

Згідно наданої позивачем довідки про зміну умов кредитування та обслуговування картки оформленої на ОСОБА_1 , 19 квітня 2017 року встановлено кредитний ліміт 500,00 грн., який 31 серпня 2018 року зменшено до 0,00 грн.

Позивач в обґрунтування позовних вимог вказав, що свої зобов`язання за договором №б/н від 19 квітня 2017 року виконав в повному обсязі та надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, а відповідач у порушення умов договору та ст. ст. 525-527, 530, 536, 1054 ЦК України зобов`язань не виконав, у зв`язку з чим станом на 20 квітня 2020 року згідно розрахунку має перед банком заборгованість у розмірі 13 600,34 грн, з яких: 674,76 грн - заборгованість за тілом кредиту; в т.ч.: 0,00 грн - заборгованість за поточним тілом кредита; 674,76 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 242,60 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 11 559,15 грн - нарахована пеня; 0,00 грн - нараховано комісії. А також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 623,83 грн - штраф (процентна частина).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з недоведеності належними та допустимими доказами позовних вимог, оскільки анкета-заява не мітить жодної інформації про кредитний ліміт і його розмір, не зазначено, що підписанту відкрито якийсь рахунок і на нього зараховано кошти/ кредит, не зазначено і інформації щодо видачі картки, жодної інформації про намір підписанта отримати кредитний ліміт вказана заява-анкета не містить. В заяві-анкеті ОСОБА_1 не зазначена процентна ставка. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Суд не взяв до уваги подану позивачем довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н), оскільки, в довідці не уточнено згідно якого договору надається дана інформація (дата укладання договору відсутня), крім того, інформація стосується карткового рахунку НОМЕР_2 , зміна кредитного ліміту 19 квітня 2017 року: кредитний ліміт 500, зміна кредитного ліміту 31 серпня 2018 року: кредитний ліміт 0. Подану позивачем виписку ОСОБА_1 за договором №б/н станом на 23 квітня 2020 року, валюта рахунку: UAN, в якій міститься номер картки № НОМЕР_2 за період 19 квітня 2017-01 березня 2020 року, суд не взяв до уваги, оскільки, з поданого документу, не вбачається, що інформація викладена у виписці про рух коштів стосується укладеного АТ КБ «ПриватБанк» з ОСОБА_1 договору по анкеті-заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 19 квітня 2017 року. Згідно поданої позивачем довідки щодо переліку карток, які були видані ОСОБА_1 між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір №б/н, за яким було надано наступні кредитні картки: НОМЕР_1 терміном дії від 12/20 дата відкриття 07 грудня 2016 року, однак позовні вимоги стосуються договору укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 19 квітня 2017 року. Поданий позивачем розрахунок заборгованості не містить інформацію щодо грошового еквівалента заборгованості.

Колегія суддів, перевіривши оскаржуване рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, не може в повній мірі погодитися з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини другої статті 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Отже, сума наданого кредиту, розмір процентної ставки, порядок її нарахування, розмір і порядок нарахування штрафу та пені повинні бути передбачені у письмовому договорі.

Згідно з частинами першою, другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Частиною першою статті 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У цьому випадку, умови кредитного договору, який за своєю суттю є договором приєднання, розробив АТ КБ «ПриватБанк». Такі умови повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц.

У анкеті-заяві від 19 квітня 2017 року розмір наданого кредитного ліміту не вказано, процентна ставка не зазначена, відсутні умови договору про обов`язок повернути кошти і встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, не зазначено номеру картки та реквізитів карткового рахунку.

Водночас, банк на підтвердження наявності заборгованості та її розміру надав до суду розрахунок заборгованості.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18, від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14-ц, від 17 грудня 2020 року у справі №278/2177/15-ц.

Отже, у даній справі на підтвердження виникнення заборгованості по боргових зобов`язаннях та її розміру станом 20 квітня 2020 року позивачем надано належні та допустимі докази, а саме розрахунок заборгованості та виписку по кредитному договору. При цьому, матеріали справи не містять жодних доказів на спростування інформації відображеної у виписці по рахунку та розрахунку заборгованості відповідача перед банком.

Надаючи оцінку наявним у справі доказам місцевий суд залишив поза увагою, що за даними виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 , 19 квітня 2017 року (у день підписання позивачем Анкети-заяви на укладення кредитного договору) банк встановив на його картковий рахунок № НОМЕР_1 кредитний ліміт у розмірі 500,00 грн, що підтверджує виконання банком умов Договору.

Того ж дня відповідач використав грошові кошти на загальну суму 494,00 грн.

При цьому колегія суддів приймає до уваги вимоги процесуального закону, який покладає тягар доказування на сторони, що забезпечуватиме реалізацію принципу змагальності у судовому процесі. Реалізація такого принципу здійснюється через стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Застосування такого підходу оцінки доказів відповідає позиції Верховного Суду у справах №910/18036/17 від 02 жовтня 2018 року, №917/1307/18 від 23 жовтня 2019 року.

Частинами 1-4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У силу ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України).

У цій справі позивачем доведено на підставі належних доказів волевиявлення сторін на укладення правочину, зокрема погодження банком заявки позичальника на його укладення, отримання відповідачем банківських кредитних карток, їх активацію, користування кредитним лімітом, а отже наявність підстав для стягнення заборгованості за тілом кредиту не було спростовано відповідачем.

За таких обставин, висновки місцевого суду про недоведеність суми боргу за тілом кредиту частково є помилковими, оскільки обов`язок доказування - це міра належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, а не суду. Тоді як пасивна поведінка позичальника, обізнаного із умовами кредитування та його часткове виконання, не може бути підставою для звільнення від виконання зобов`язання та повернення боргу за тілом кредиту.

Судом апеляційної інстанції було належним чином перевірено розрахунок заборгованості та оцінено його в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, зокрема первинним документом - випискою по кредитному договору.

На думку колегії суддів, наданий банком розрахунок заборгованості є належним та допустимим доказом в розумінні ст. ст. 77, 78 ЦПК України, а тому у суду першої інстанції не було обґрунтованих підстав не приймати такий розрахунок до уваги та відмовляти у стягненні тіла кредиту в цілому.

За змістом частини першої статті 1049 ЦК України (норми про договір позики застосовуються до кредитних правовідносин в силу частини другої статті 1054 ЦК України) позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з випискою по особовому рахунку позичальника ОСОБА_1 , у останнього перед банком виникла заборгованість за кредитом з фактично отриманих та неповернутих коштів у загальній сумі 674,46 грн, однак згідно наданої позивачем довідки про зміну умов кредитування та обслуговування картки оформленої на ОСОБА_1 , максимальний розмір кредитного ліміту відповідача становив 500,00 грн. і доказів його збільшення матеріали справи не містять.

Враховуючи, що усі фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також положення частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, колегія суддів дійшла висновку, що банк вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання боржника повернути фактично отриману та неповернуту суму кредитних коштів у розмірі 500,00 грн, тому позовні вимоги банку в частині стягнення з відповідача на його користь заборгованості за тілом кредиту підлягають задоволенню частково, у розмірі 500,00 грн.

При цьому, апеляційний суд розцінює критично заперечення відповідача в частині незгоди з наданим позивачем розрахунком заборгованості, так як на його думку він є необґрунтованим та безпідставним, оскільки жодного контррозрахунку стороною відповідача суду надано не було. Також не заслуговують на увагу пояснення відповідача про те, що жодного кредитного договору відповідач з банком не укладав, оскільки жодного належного, достатнього та допустимого доказу на спростування поданих позивачем доказів щодо отримання відповідачем банківських карток та їх використання надано не було. Існування між сторонами будь-яких інших кредитних правовідносин ніж договір від 19 квітня 2017 року, під час виконання яких відповідачу було б видано банківські картки, які ним використовувалися матеріали справи також не містять.

Разом з тим, на думку апеляційного суду не підлягають задоволенню позовні вимоги банку про стягнення з відповідача на свою користь заборгованості за відсотками на підставі ст. 625 ЦК України, штрафами та пенею, з таких підстав.

Як зазначено вище, за змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Банк, обґрунтовуючи свої вимоги про стягнення заборгованості за простроченими відсотками посилався на витяг з Тарифів банку та витяг з Умов та Правил, які розміщені на сайті (https://privatbank.ua), як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Умов та Правил, які розміщені на сайті: https:// www.privatbank.ua, що надані банком на підтвердження позовних вимог, визначено, зокрема: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та Правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ним, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку.

Колегія суддів вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карток та Витяг з Умов та Правил, які містяться у матеріалах цієї справи, не містять підпису позичальника, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 19 квітня 2017 року шляхом підписання анкети-заяви.

Враховуючи викладене, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати штрафів та пені, тому у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості в цій частині слід відмовити.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Крім того, у постанові від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16 розв`язано виняткову правову проблему щодо меж застосування заходів відповідальності, передбаченої статтею 625 ЦК України. Так, відсотки, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною 2 статті 625 ЦК України, - це спеціальний вид відповідальності на відміну від відсотків, які є звичайною платою за користування грошима, у тому числі за договором позики.

Роз`яснено, що поведінка боржника не може бути одночасно правомірною і неправомірною. Не можуть застосовуватися одночасно регулятивна норма частини 1 статті 1048 ЦК України про відсотки за договором позики та охоронна норма частини 2 статті 625 ЦК України про стягнення інфляційних збитків і 3 % річних. Тому до прострочення з боржника стягуються відсотки від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини 1 статті 1048 ЦК України як плата за кредит, а за період після такого прострочення - річні відсотки відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Оскільки, відповідно до ст. 625 ЦК України відповідач має сплатити на користь позивача проценти за прострочення виконання грошового зобов`язання, апеляційний суд не погоджується з заявленою позивачем до стягнення заборгованістю за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, з огляду на те, що укладений між сторонами кредитний договір від 19 квітня 2017 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним).

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань, позивач скористався правом дострокового повернення кредиту та звернувся до суду з позовом у справі, що розглядається.

Доказів на підтвердження того, що позивачем раніше за судовим рішенням стягнуто з відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 19 квітня 2017 року, або пред`явлено вимогу про дострокове повернення кредиту позивачем не надано та судом не встановлено.

На підставі викладеного колегія суддів доходить висновку, про відсутність підстав для нарахування позивачем 242,60 грн заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України та відповідно підстав для стягнення вказаної суми з відповідача не вбачає.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За правилами п. 2 ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанцій не відповідає фактичним обставинам справи, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права і не може бути залишене без змін, а підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за тілом кредиту у сумі 500,00 грн.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України апеляційний суд, в зв`язку з ухваленням нового судового рішення, змінює розподіл судових витрат.

Ураховуючи, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» необхідно стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог (3,67%) за подання позовної заяви 77,28 грн та за подання апеляційної скарги 115,72 грн, а всього 193,00 грн.

Керуючись ст. ст. 376, 379, 382 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» подану представником Ніколаєнко Оленою Миколаївною - задовольнити частково.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 04 липня 2024 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д) заборгованість за кредитним договором б/н від 19 квітня 2017 року у розмірі 500 (п`ятсот гривень) 00 копійок, яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту станом на 20 квітня 2020 року.

Відмовити у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України, штрафами та пенею.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д) судовий збір за подання позовної заяви 77,28 грн та за подання апеляційної скарги 115,72 грн, а всього 193 (сто дев`яносто три гривні) 00 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова