ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 669/1026/23

Провадження № 22-ц/820/51/25

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.,

секретар судового засідання Демчук В.М.

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення 3 % річних за невиконання зобов`язання, за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Білогірського районного суду Хмельницької області від 31 липня 2024 року (суддя Бараболя Н.С.).

Заслухавши доповідача, пояснення представника учасника справи, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, суд

в с т а н о в и в:

У жовтні 2023 року ПАТ АБ «Укргазбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення 3 % річних за невиконання зобов`язання.

В обґрунтування позову зазначалось, що 01.02.2008 між ВАТ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №312008/5рт, згідно умов якого відповідачка отримала кредит в розмірі 35855,05 доларів США.

Крім того, 01.02.2008 між ВАТ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», та ОСОБА_3 укладено договір поруки №312008/5рт, за яким відповідач несе солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за невиконання зобов`язань по кредитному договору.

Рішенням Білогірського районного суду Хмельницької області у справі №2201/2-30/11, яке набрало законної сили 28.10.2011, позовні вимоги банку задоволені у повному обсязі та стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» 34604,70 доларів США за кредитним договором №312008/5рт від 01.02.2008.

Оскільки відповідачі не погасили заборгованість за кредитним договором, чим прострочили виконання грошового зобов`язання, позивачем нараховано три проценти річних за період з 12 березня 2017 року по 23 лютого 2022 року, що становить 3928,71 доларів США.

Враховуючи викладене вище, позивач просив суд стягнути з відповідачів солідарно 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 3928,71 доларів США.

Рішенням Білогірського районного суду Хмельницької області від 31 липня 2024 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» за період з 12.03.2017 по 09.02.2022 заборгованість 3 % річних в розмірі 3928,71 доларів США. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» судовий збір в розмірі 2684 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Посилається на порушення судом норм процесуального та матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що суд першої інстанції залишив поза увагою її доводи щодо ненадання банком обґрунтованого розрахунку та доказів, що підтверджують наявність у неї заборгованості у вигляді 3% річних.

Вказує на відсутність відображення в бухгалтерському обліку позивача операції з щомісячного нарахування ОСОБА_2 3% річних на суму боргу за період з 12.03.2017 по 23.02.2022 за кредитним договором.

Крім того, вважає, що судом першої інстанції безпідставно стягнуто з відповідачів судовий збір, оскільки вони звільнені від сплати судового збору на підставі ЗУ «Про судовий збір», як особи з інвалідністю ІІ та І групи.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Посилається на порушення судом норм процесуального матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне дослідження та оцінку доказів у справі.

Зазначає, що судом при ухваленні рішення не було враховано висновки Верховного Суду, відповідно до яких, на правовідносини, які виникають після судового рішення порука не поширюється. А тому, при порушенні зобов`язань, виконання яких покладено крім боржника також на іншу особу, положення статті 625 ЦК України застосовуються лише до боржника.

Вказує, що суд першої інстанції залишив поза увагою доводи щодо ненадання банком обґрунтованого розрахунку та доказів, що підтверджують наявність у відповідачів заборгованості у вигляді 3% річних.

Звертає увагу на відсутність відображення в бухгалтерському обліку позивача операції з щомісячного нарахування ОСОБА_2 3% річних на суму боргу за період з 12.03.2017 по 23.02.2022 за кредитним договором.

Крім того, вважає, що судом першої інстанції безпідставно стягнуто з відповідачів судовий збір, оскільки вони звільнені від сплати судового збору на підставі ЗУ «Про судовий збір», як особи з інвалідністю ІІ і І групи.

До апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, про день, місце і час слухання справи повідомлені у відповідності до вимог цивільного процесуального законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції правильно встановив та виходив з того, що 01.02.2008 між ВАТ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №312008/5рт, предметом якого стало надання ОСОБА_2 кредиту в сумі 35855,05 доларів США на строк з 01 лютого 2008 року по 30 січня 2015 року із сплатою відсотків за користування кредитом, виходячи з 12,5 % річних. (а.с. 14-16)

01.02.2008 між ВАТ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», та ОСОБА_3 укладено договір поруки №312008/5рт, за умовами якого поручитель зобов`язався нести солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за виконання зобов`язань по кредитному договору №312008/5рт від 01.02.2008. (а.с. 17-18)

Рішенням Білогірського районного суду Хмельницької області у справі №2-303/11/2201, яке набрало законної сили 28.10.2011, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» 34604,70 доларів США, з яких: 9824,95 доларів США заборгованість по кредиту прострочена, 19208,29 доларів США заборгованість по кредиту строкова, 5571,46 доларів США заборгованість по процентах прострочена. (а.с. 19-20)

Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором №312008/5рт від 01.02.2008, сума трьох відсотків річних за несвоєчасне погашення кредиту та процентів за період з 12.03.2017 по 09.02.2022 (включно) становить 3928,71 доларів США. (а.с. 5)

Дані обставини підтверджуються матеріалами справи.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі мають невиконане грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується судовим рішенням, а тому, наявні підстави для стягнення 3% річних.

Такий висновок суду, на думку колегії суддів, відповідає обставинам справи та ґрунтується на нормах чинного законодавства.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема, щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Частиною 1 статті 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3% річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону, нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), від 04.06.2019 у справі №916/190/18 (провадження №12-302гс18).

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3% річних за весь час прострочення, у зв`язку з чим таке зобов`язання є триваючим.

Ураховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду у справі №127/15672/16-ц погодилася з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 27.04.2018 у справі №908/1394/17, від 16.11.2018 у справі №918/117/18, від 30.01.2019 у справах №905/2324/17 та №922/175/18, від 13.02.2019 у справі №924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Право кредитора на звернення до суду із позовом на підставі статті 625 ЦК України і стягнення з боржника трьох процентів річних та інфляційних витрат за весь період прострочення виконання рішення суду не залежить від діяльності органів державної виконавчої служби з цього приводу.

Така правова позиція зазначена Верховним Судом у постанові від 4 грудня 2019 року справі № 601/2120/17.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення 3 % річних за невиконання грошового зобов`язання.

Висновок суду в частині визначення розміру суми не спростовано відповідачами, також суду не надано власного розрахунку, доказів виконання грошового зобов`язання в повному обсязі.

З ухваленням рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором, зобов`язання відповідачів сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилось і триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що він не несе відповідальності перед позивачем за невиконання ОСОБА_2 зобов`язань по сплаті 3% річних від простроченої суми, оскільки, беручи до уваги додатковий характер зобов`язання поручителя, кредитор має право вимагати стягнення з поручителя процентів у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання, забезпеченого порукою, на основі ч. 2 ст.625 ЦК до фактичного погашення боргу. На правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості поширюється і порука, оскільки наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором кредиту солідарно як з боржника так і с поручителів, яке не виконане останніми, не звільняє їх від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст.625 ЦК України. Вказана норма не містить застереження щодо неможливості солідарної відповідальності боржника та поручителів за порушення грошового зобов`язання.

Також суд відхиляє доводи апеляційних скарг про звільнення відповідачів від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит під час карантину на підставі п.6 розділу ІV Закону України «Про споживче кредитування» від 17.03.2020 № 533-ІХ, оскільки предметом цієї справи є стягнення 3% річних, нарахованих у зв`язку із простроченням виконання судового рішення про стягнення заборгованості, які носять компенсаційний характер, а не застосування санкцій, передбачених кредитним договором.

Рішення суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Разом з тим, вирішуючи питання про стягнення на користь позивача судового збору в розмірі 2684 грн, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позов підлягає до задоволення, то судові витрати, понесені позивачем зі сплати судового збору, слід стягнути в солідарному порядку з відповідачів на користь позивача.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду.

Встановлено, що ОСОБА_2 є особою з інвалідністю другої групи, ОСОБА_3 особою з інвалідністю 1 групи, що підтверджується довідками МСЕК, доданим до відзиву на позов (а.с. 45-47).

Дані обставини підтверджуються матеріалами справи.

За змістом ч. 1ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про судовий збір», судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Платниками судового збору є громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом (ст. 2 Закону).

Статтею 5 Закону встановлено пільги щодо сплати судового збору, зокрема, згідно з п. 9 ч. 1 даної норми від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю 1 та 2 групи, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

За правилами ч. 1ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6ст. 141 ЦПК України).

Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції задовольнив позовну заяву ПАТ АБ «Укргазбанк», а відповідачі, згідно із п. 9 ч. 1ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнені від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, відповідно до вищенаведених правил та положень ч.ч. 1, 6ст. 141 ЦПК України, належить позивачу компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, понесені судові витрати за розгляд справи у суді першої інстанції у розмірі 2684 грн (платіжна інструкція №14791-450 від 10.10.2023).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, що призвели до ухвалення помилкового рішення в частині стягнення судового збору. І з цих підстав є обґрунтованими доводи апеляційних скарг.

Таким чином, оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідачів судового збору підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення в цій частині.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Білогірського районного суду Хмельницької області від 31 липня 2024 року в частині вирішення питання про розподіл судового збору скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Компенсувати ПАТ АБ «Укргазбанк» сплачений судовий збір в розмірі 2684 грн згідно платіжної інструкції №14791-450 від 10.10.2023 в порядку, визначеному КМУ України.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення..

Повне судове рішення складено 11 лютого 2025 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: А.П. Корніюк

О.І. Талалай