Справа № 489/5425/23
Номер провадження 2/489/69/25
РІШЕННЯ

Іменем України

22 січня 2025 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

за участю секретаря судового засідання Ковальової С.В.,

представника позивача Хацько К.С.,

відповідача 2 ОСОБА_1 ,

представника відповідачів ОСОБА_2 (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 10 Ленінського районного суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства "Миколаївська теплоелектроцентраль" (далі - позивач або ПрАТ "Миколаївська ТЕЦ") до ОСОБА_3 (далі - відповідач 1), ОСОБА_1 (далі - відповідач 2) про стягнення трьох відсотків річних, інфляційних втрат

встановив

У вересні 2023 року представник позивача звернувся до суду з позовом про стягнення солідарно із відповідачів на користь позивача (враховуючи заяву представника позивача про зменшення позовних вимог) 431,18 грн. - суму на яку підлягає збільшенню борг з урахуванням індексу інфляції; 157,65 грн. - три відсотки річних, що утворилися внаслідок не виконання відповідачами зобов`язань по оплаті за спожиту теплову енергію за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того, представник позивача просить стягнути з відповідачів на користь позивача витрати зі сплати судового збору в розмірі 2684,00 грн. В обгрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що позивач здійснював постачання теплової енергії до будинку по АДРЕСА_2 , що підтверджується нарядами на підключення будинку до теплових мереж на початку опалювального сезону. Свої зобов`язання щодо постачання теплової енергії позивач виконував в повному обсязі та належним чином, але відповідачами оплата своєчасно та в повному обсязі не проводилась.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20.09.2023 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23.10.2023 було здійснено перехід до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Від відповідачів надійшов до суду відзив в якому зазначено, що розрахунок позовних вимог за отриману теплову енергію, доданий позивачем до позовної заяви, не відповідає дійсності. 14.05.2021 ОСОБА_3 по особовому рахунку № НОМЕР_1 сплатив за спожиту теплову енергію за період з 01.11.2020 по 30.04.2021 грошові кошти в сумі 4757,00 грн. Крім того, ОСОБА_3 були здійснені такі оплати: 01.05.2023 - 50,00 грн., 09.05.2023 - 50,00 грн., 12.05.2023 - 50,00 грн., 01.06.2023 - 20,00 грн., 20.06.2023 - 50,00 грн., 03.07.2023 - 50,00 грн., 17.08.2023 - 20,00 грн., 01.10.2023 - 11583,64 грн. ПрАТ "Миколаївська ТЕЦ" незаконно зараховує поточні платежі в рахунок минулих боргів, а також нараховує неіснуючі борги. Крім того, під час дії воєнного стану забороняється стягувати інфляційні нарахування та три відсотки річних. Також, з довідки №05/138 від 02.10.2023 вбачається, що позивач з порушенням 3-річного строку позовної давності незаконно нарахував відповідачам заборгованість за спожиту теплову енергію за період з 01.11.2014 по 01.08.2015. ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи, тому відповідно до п.9. ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" звільнена від сплати судового збору.

Від представника позивача надійшла до суду відповідь на відзив в якій зазначено, що 02.10.2023 від відповідачів надійшла оплата заборгованості за послуги теплопостачання в рахунок погашення заборгованості за послуги теплопостачання в розмірі 10765,70 грн. Представнику позивача є незрозумілим долучення копій квитанцій щодо сплати послуг ОКП "Миколаївоблтеплоенерго", які не мають ніякого відношення до заборгованості, що утворилась перед позивачем. З позовної заяви вбачається, що заборгованість відповідачів перед позивачем утворилась за період з 01.11.2020 по 01.11.2022, а тому інформація стосовно нарахувань трьох відсотків річних, суми на яку підлягає збільшенню борг з урахуванням індексу інфляції за період з 2014-2015 р.р. відношення до даної справи не має. Тобто, вимоги зазначені в позовній заяві не виходять за межі 3-річного строку позовної давності. До позовної заяви додано розрахунки трьох відсотків річних та інфляційних втрат за період до 01.02.2022 (тобто, до введення в Україні воєнного стану).

Від представника відповідачів надійшли до суду заперечення на відповідь на відзив в яких зазначено, що відповідачами по особовому рахунку № НОМЕР_1 було сплачено позивачу грошові кошти за період з 14.05.2021 по 01.10.2023 в сумі 16770,64 грн. Отже, відповідачами в повному обсязі сплачена заборгованість позивачу.

Представник позивача в судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги (враховуючи заяву про зменшення позовних вимог).

Відповідач 1 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідач 2 та представник відповідачів в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували, просили відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 31.03.2023 скасовано судовий наказ у справі №489/774/23 (номер провадження 2-н/489/143/23) від 02.03.2023, виданий Ленінським районним судом м. Миколаєва за заявою Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» про видачу судового наказу за вимогою про стягнення суми боргу за спожиту теплову енергію з ОСОБА_1 .

З відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно від 20.09.2023 вбачається, що ОСОБА_3 належить на праві власності квартира АДРЕСА_3 .

З витягу з реєстру територіальної громади міста Миколаєва від 18.09.2023 вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач здійснював постачання теплової енергії до вищевказаної квартири в опалювальних сезонах 2020-2023 р.р., що підтверджується копіями нарядів на підключення будинку до теплових мереж на початку опалювального сезону.

Представником позивача подано до суду розрахунок заборгованості за адресою: АДРЕСА_1 (враховуючи заяву представника позивача про зменшення позовних вимог), з якого вбачається, що сума на яку підлягає збільшенню борг з урахуванням індексу інфляції становить 431,18 грн., три відсотки річних складають 157,65 грн.

Відповідно до ч.1 ст.901 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.903 ЦК України).

В п.2 ч.1 ст. 5 Закону України "Про житлово - комунальні послуги" зазначено, що до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах (ч.1 ст. 12 Закону України "Про житлово - комунальні послуги").

Згідно з ч.1 ст. 10 Закону України "Про житлово - комунальні послуги" ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими.

Відповідно до п.5 ч.2 ст. 7 Закону України "Про житлово - комунальні послуги", споживачі зобов`язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Структура плати виконавцю комунальної послуги визначається згідно з договором про надання відповідної комунальної послуги, укладеним за вимогами цього Закону. Споживач щомісяця (або з іншою періодичністю, визначеною договором) вносить однією сумою плату виконавцю комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу та електричної енергії), у тому числі якщо вона складається з окремих складових, передбачених відповідним до говором, укладеним відповідно до цього Закону. При цьому виконавці комунальних послуг забезпечують деталізацію інформації щодо складових плати у рахунках споживачів (ч.ч. 1, 4 ст. 9 Закону України "Про житлово - комунальні послуги").

В постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 751/3840/15-ц від 20.09.2018 зазначено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги.

Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 576/2721/19 від 15.04.2021.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положеннями ст.610 та ст.611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Згідно з постановою Верховного Суду від 30.03.2018 у справі №918/344/17 формулювання ст.625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.06.2019 у справі № 489/2951/16-ц зазначено, що за змістом ч.2 ст.625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 522/7683/13-ц від 20.09.2018 суд апеляційної інстанції виправив допущені судом першої інстанції помилки та, скасовуючи ухвалене ним рішення і частково задовольняючи позов, з урахуванням положень статті 319 ЦК України, правильно виходив з того, що в силу належності квартири на праві спільної часткової власності, кожен із співвласників має нести відповідальність відповідно до своєї частки у спільному майні, оскільки іншої домовленості між співвласниками щодо утримання квартири не встановлено, доказів визначення уповноваженого власника квартири не надано. Тягар утримання майна лежить на співвласниках квартири (стаття 322 ЦК України).

Відповідачі посилаються на те, що заборгованість сплачена ними повністю і позивачем не враховано частину платежів.

Проаналізувавши докази у справі суд дійшов висновку про те, що позивач звернувся до суду про стягнення заборгованості за теплову енергію за період з 01.11.2020 до 01.07.2023 та 3% річних та інфляційні втрати нараховані на заборгованість, яка виникла за цей період. Також судом встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 позивачем відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .

У відповідачів є інше нерухоме майно за постачання теплової енергії до якого вони сплачують позивачу.

Після звернення до суду відповідачі отримали довідку в якій зазначено, що заборгованість за постачання теплової енергії за період з 01.11.2020 до 01.07.2023 складає 10765,7 грн. Також є заборгованість за попередній період 2014-2015 роки 1084,28 грн. Загалом вказано, що заборгованість за спожиту теплову енергію з 01.11.2005 до 01.09.2023 складає 11583,64 грн.

Відповідачі 01.10.2023 сплатили 11583,64 грн. заборгованості за особовим рахунком № НОМЕР_1 .

Відповідачі вказують, що частина платежів не була врахована позивачем і насправді вони навіть переплатили. Однак, дослідивши надані відповідачами квитанції судом встановлено, що оплата за частиною квитанцій здійснювалась по оплаті заборгованості за особовим рахунком № НОМЕР_2 .

Окрім цього, представником позивача надано відомість нарахування і оплат (а. с. 145) з якої вбачається, що позивачем було враховано платежі і заборгованість за теплову енергію відсутня, однак не сплачено 3% річних в сумі 157 грн. 65 коп. та інфляційні втрати в сумі 431 грн. 18 коп.

Відповідачами не доведено належними і допустимими доказами, що якісь платежі позивачем безпідставно не враховано. Клопотання про призначення судово-бухгалтерської експертизи сторонами не заявлено.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 2-13, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Миколаївська теплоелектроцентраль" до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення трьох відсотків річних, інфляційних втрат задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» (на р/р НОМЕР_3 в ПАТ АБ «Укргазбанк», МФО 320478) за період з 01.12.2020 по 01.02.2022 суму на яку підлягає збільшенню борг з урахуванням індексу інфляції в розмірі 431 грн. 18 коп. (чотириста тридцять одна гривна вісімнадцять копійок) та три відсотки річних в розмірі 157 грн. 65 коп. (сто п`ятдесят сім гривень шістдесят п`ять копійок).

Стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» (на р/р НОМЕР_3 в ПАТ АБ «Укргазбанк», МФО 320478) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі по 1342 грн. 00 коп. (одна тисяча триста сорок дві гривні 00 копійок) з кожного.

Інформація про учасників справи:

Позивач: Приватне акціонерне товариство «Миколаївська теплоелектроцентраль», , адреса: 54020, м. Миколаїв, Каботажний спуск, 18.

Відповідач 1: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_4 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_4 .

Відповідач 2: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_5 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_5 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи - з моменту складення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 11.02.2025.

Суддя В. В. Кокорєв