Справа № 303/9471/24
ряд. стат. звіту 43
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2025 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі головуючого судді Мирошниченка Ю.М.

при секретарі Лукач К.М.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТДВ «Страхова група «Обегір» про відшкодування шкоди, завданої смертю фізичної особи,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з позовною заявою 11.08.2023 р. в с. Рокошино Мукачівського району сталася дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП) під час якої ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Peugeot expert», здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , котрий від отриманих тілесних пошкоджень помер. Позивач витратив на поховання загиблого 33500 грн, щодо відшкодування яких звернувся до ТДВ «Страхова компанія «Оберіг», як страховика власника транспортного засобу, внаслідок експлуатації якого настала смерть потерпілого. Проте отримав відмову відповідача з посиланням на ненадання позивачем необхідних документів. Просив стягнути з ТДВ «Страхова компанія «Оберіг» 33500 грн, витрачених на поховання ОСОБА_3 , а також 761,53 грн пені, 603 грн інфляційних збитків і 3% річних (87,87 грн) внаслідок порушення строків виплати страхового відшкодування.

Відповідач заперечує проти позову. Покликається на недоведеність витрат позивача на поховання потерпілого належними, допустимими та достовірними доказами.

Позов не підлягає задоволенню з огляду на таке.

В силу вимог частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини 2 статті 77 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частини 1 статті 76 ЦПК України).

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (частини 2 статті 76 ЦПК України).

Докази у цивільному процесі мають бути належними та допустимими.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частини 1 статті 77 ЦПК України).

За змістом статті 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

Як убачається з матеріалів справи, 11.08.2023 року близько 00 год. 10 хв. водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки «Peugeot» модель «Expert» реєстраційний номер НОМЕР_1 , на відрізку 786 км + 561 м автодороги М-06 сполученням «Київ-Чоп» між населеними пунктами Ужгород і Мукачево здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , який перетинав проїзну частину дороги. Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 від отриманих тілесних ушкоджень помер на місце пригоди.

Постановою слідчого ГУ НП у Закарпатські області від 28 червня 2024 року провадження у кримінальній справі за фактом загибелі ОСОБА_3 закрите у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_2 складу злочину, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України.

Відповідно до частини 5 статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Тож особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим мають однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Водночас правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року № 1961-IV (далі Закон № 961-IV), що був чинним на момент ДТП.

Згідно з частиною 1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Отже, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди.

На час вчинення дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована ТДВ «Страхова компанія «Оберіг» відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 213664061, чинного на дату ДТП.

Зважаючи на те, що відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження стосовно нього не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, ДТП, внаслідок якої загинув ОСОБА_3 , є страховим випадком.

Згідно з нормами статті 36 Закону № 1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ.

Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.

Статтею 37 Закону № 1961-IV до підстав відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) віднесено невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

Згідно з пунктом 27.4 статті 27 Закону № 1961-IV страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відповідно до статті 32 Закону № 1961-IV у разі вимоги про виплату відшкодування у зв`язку із здійсненням витрат на поховання потерпілого для отримання страхової (регламентної) виплати потерпіла особа чи інша особа, яка має право на її отримання, подає страховику заяву про страхову виплату, заяву про регламентну виплату, до якої додаються, зокрема, документи, що підтверджують факт поховання потерпілого та/або спорудження надгробного пам`ятника та здійснення відповідних витрат.

14 листопада 2023 року представник позивача направив на адресу відповідача повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, заяву про виплату страхового відшкодування, до якої додав копію свідоцтва про смерть ОСОБА_3 , копію паспорта позивача, оригінали товарного чека та накладної щодо витрат на придбання у ФОП ОСОБА_5 труни, хреста, покривала, оплати катафалка на загальну суму 33500 грн. Однак отримав відповідь за вих. № 2810-10 від 28.10.2024 року про відмову у виплаті страхового відшкодування з покликанням на відсутність належних, допустимих та достовірних доказів на обґрунтування витрат на поховання потерпілого.

Відмовляючи позивачу у виплаті страхового відшкодування, відповідач з-поміж іншого послався на ненадання позивачем оригіналу свідоцтва про смерть ОСОБА_3 .

За змістом підпункту 37.1.3 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV для розв`язання питання, чи виник у страховика (страхової компанії) обов`язок зі сплати страхового відшкодування, має значення виконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, пунктом 27.4 статті 27 якого передбачено, що умовою здійснення страховиком відшкодування особі, яка понесла витрати на поховання загиблого є надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть.

Невиконання позивачем припису закону щодо надання страховику оригіналу свідоцтва про смерть потерпілого унеможливило встановлення ним факту дорожньо-транспортної пригоди, як певним чином зафіксованої події минулого, дійсність якої має бути перевірена та підтверджена відповідним документом.

Ненадання позивачем страховику оригіналу свідоцтва про смерть потерпілого свідчить про недобросовісне виконання ним прямої вказівки Закону № 1961-IV.

Покликання позивача на те, що копія наданого страховику свідоцтва про смерть ОСОБА_3 завірена відповідно до частини 4 статті 37 Закону України «Про нотаріат» і Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 14.11.2011 р. № 1298/20036, не скасовує вимогу закону про надання саме оригіналу зазначеного документа, як умови здійснення страхового відшкодування.

З огляду на встановлений законом принцип добросовісності (стаття 3 ЦК України) потерпілий, який недобросовісно реалізовує право на отримання відшкодування завданої йому під час експлуатації наземного транспортного засобу шкоди та не виконує покладені на нього Законом № 1961-IV обов`язки, має нести тягар негативних наслідків власної поведінки (постанова ВП ВС від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17).

На підставі наведеного суд дійшов висновку правомірності відмови страховика у відшкодуванні позивачу витрати на поховання особи, померлої внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Решта доводів і міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині цього рішення, взяті судом до уваги, однак не спростовують висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі наведеного суд, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 19, 76-83, 141, 259, 263-265 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» про відшкодування шкоди, заподіяною смертю фізичної особи відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_2 виданий 25.12.2013 року Мукачівським РС ГУДМС в Закарпатській області, місце проживання АДРЕСА_1 .

Відповідач: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг», , місцезнаходження м. Київ, вул. Васильківська, буд.14.

Повний текст рішення складено 11.02.2025 року.

Головуючий Юрій Мирошниченко