Провадження №22-ц/812/297/25
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 лютого 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Царюк Л.М., Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Колосовою О.М.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні за відсутності учасників цивільну справу №473/3751/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення, яке постановив Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області під головуванням судді Ротар Марини Миколаївни у приміщенні цього суду 03 грудня 2024 року, повний текст якого складений 06 грудня 2024 року, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання факту мобінгу (цькування),

у с т а н о в и в :

У липні 2024 р. ОСОБА_1 звернулася із позовом до ОСОБА_2 про визнання факту мобінгу (цькування).

Позов мотивовано тим, що позивачка з 12 квітня 2021 року працює на посаді керівника Комунальної організації «Вознесенський міський центр фізичного здоров`я населення «Спорт для всіх». Перебуваючи на вказаній посаді, заявниця з`ясувала, що інструктор з плавання ОСОБА_2 систематично порушує трудову дисципліна та наказ директора комунальної організації від 30 вересня 2009 року №116-п про роботу працівників у змінному режимі, виданий колишнім директором комунальної організації, за яким інструктор з плавання ОСОБА_3 працює у понеділок, середу, п`ятницю та неділю через тиждень. Вівторок, четвер, субота, неділя через тиждень - інструктор з плавання ОСОБА_4 . Проте ОСОБА_3 дозволяє собі порушувати наказ, трудове та податкове законодавство. На зауваження позивачки проявляє повне ігнорування. Як нею було з`ясовано, така практика порушень існувала з часів керівництва Комунальною організацією іншими директорами. Після цього ОСОБА_2 разом з батьками дітей - відвідувачів споруди, дозволили собі висловлювати своє незадоволення законними вимогами позивача як директора публічно та в соціальних мережах (Фейсбук). Пізніше, нею було з`ясовано, що є команда спортсменів-плавців «Водограй», яка не має юридичного підґрунтя та не має відношення до комунальної організації чи іншої юридичної структури. Відповідний лист-запит з наданням роз`яснень був нею надісланий до Міністерства молоді та спорту України. Відповідь Міністерства підтвердила, що «створення спортивних команд з видів спорту в завдання та функції Центру Положенням не передбачено». Не маючи законних підстав (договору оренди, тощо) відповідач у робочі часи іншого інструктора з плавання приходив у приміщення фізкультурно оздоровчого корпусу з плавальним басейном для своєї незаконної роботи, на зауваження відповідач не реагував. Крім того, з`ясувалось, що ОСОБА_2 не має відповідної профільної освіти та жодного розряду з плавання, за дипломом є вчителем фізичного виховання без жодної атестації, яка повинна підтверджувати фаховість. В той же час, він наголошував, що є керівником команди плавців «Водограй» та має вищу спортивну освіту, на прохання ОСОБА_1 надати відповідне Положення чи Статут, нічого не надав. Юридично спортивного клубу чи громадської організації під керівництвом чи головуванням ОСОБА_2 не існувало та не існує. Наслідком таких порушень були догани. ОСОБА_2 своїми діями та словами створює напружену, ворожнечу та образливу атмосферу у фізкультурно-оздоровчому корпусі з плавальним басейном: висміює позивачку, наводить наклеп, зневажливо ставиться до неї, зокрема, пише про її психічний стан людям, які позивачку ніколи не бачили та не знають особисто. Починаючи з літа 2021 року мали місце численні публікації на сторінках соціальних мереж, Вайбер-групах, які дискредитували позивачку як директора, як жінку та громадянку. ОСОБА_1 вважає, що постраждала від насильства за ознакою статі відповідно до Закону України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків».

Посилаючись на викладене, позивачка просила суд з урахуванням уточнень від 21 жовтня 2024 року визнати факт мобінгу відносно неї у період з 03 листопада 2022 року по жовтень 2024 року включно, що здійснюється навмисно інструктором з плавання Комунальної організації «Вознесенський міський центр фізичного здоров`я населення «Спорт для всіх» ОСОБА_2 у відношенні до неї, що призвело до погіршення її стану здоров`я як фізичного, емоційного та психологічного та псує її ділову репутацію жінки, яка має досвід на керівних посадах у різних сферах діяльності більш як 16 років.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Вуїв О.В. просила відмовити у задоволенні позовних вимог та застосувати наслідки спливу позовної давності до позовних вимог за період з червня 2021 року до 08 липня 2021 року. Також зазначала, що жодних доказів мобінгу та його наслідків відносно позивачки з боку відповідача не надано, позовні вимоги будуються на взаємних неприязних відносинах між сторонами.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 грудня 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що надані заявницею докази (доповідні, заяви, звернення заявниці до правоохоронних органів, відповіді на звернення, інформація з переписки в чаті з іншими особами) свідчать про те, що між нею та відповідачем наявний тривалий конфлікт, проте суд не вбачав з боку відповідача ознак мобінгу (цькування) по відношенню до позивачки - керівника підприємства, а саме систематичних, тривалих умисних дій або бездіяльності роботодавця, які спрямовані на приниження честі та гідності ОСОБА_1 , її ділової репутації, у тому числі з метою набуття, зміни або припинення ним трудових прав та обов`язків, що проявляються у формі психологічного та/або економічного тиску, зокрема із застосуванням засобів електронних комунікацій, створення стосовно працівника напруженої, ворожої, образливої атмосфери, у тому числі такої, що змушує його недооцінювати свою професійну придатність, а тому дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог

Додатковим рішенням того ж суду від 19 грудня 2024 року стягнуто з позивачки на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що рішення суду є необґрунтованим та таким, що ухвалено на припущеннях, які не відповідають вимогам закону, а тому просила суд його скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачка вважає, що суду було надана достатня кількість доказів вчинення мобінгу (цькуванная) стосовно неї. Зазначає, що якби суддя не мав упереджене ставлення до справи та позивача, можливо справа про визнання факту мобінгу (цькування) була розглянута ще на початку 2024 року, де позивачем була юридична особа комунальна організація «Вознесенський міський центр фізичного здоров`я населення «Спорт для всіх»». Крім того, позивачка не погоджується з твердженням судді, що мало місце конфлікт між колегами, проте, відповідач не був її колегою, а був найманим працівником в комунальній організації.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача Вуїв О.В. просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду залишити без змін.

Відзив мотивовано тим, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на наявних у справі доказах, є безпідставними, а рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, тому підстави для його скасування відсутні.

В суд апеляційної інстанції учасники справи не з`явилися. Від позивачки ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» 09 лютого 2025 року надійшла заява про розгляд справи за її відсутності.

Зважаючи на вимоги частини 6 статті 128, частин 1, 2 статті 130, частини 2 статті 372 ЦПК України, колегія суддів визнала повідомлення учасників справи (шляхом направлення судових повідомлень через підсистему «Електронний суд» та засобами поштового зв`язку), які не з`явилися, належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи, врахувавши також заяву позивачки.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частина 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції відповідає таким вимогам закону.

Як встановив суд першої інстанції і таке вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 12 квітня 2021 року працює на посаді директора Комунальної організації «Вознесенський міський центр фізичного здоров`я населення «Спорт для всіх» на підставі контракту від 09 квітня 2021 року №65.

Відповідач ОСОБА_2 працював у Комунальній організації «Вознесенський міський центр фізичного здоров`я населення «Спорт для всіх» на посадах інструктора з плавання та тренера з плавання та був звільнений із займаних посад з 28 серпня 2024 року.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю.

11 грудня 2022 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запобігання та протидії мобінгу (цькуванню)», яким Кодекс України про працю доповнено статтею 2-2, відповідно до якої:

Мобінг (цькування) - систематичні (повторювані) тривалі умисні дії або бездіяльність роботодавця, окремих працівників або групи працівників трудового колективу, які спрямовані на приниження честі та гідності працівника, його ділової репутації, у тому числі з метою набуття, зміни або припинення ним трудових прав та обов`язків, що проявляються у формі психологічного та/або економічного тиску, зокрема із застосуванням засобів електронних комунікацій, створення стосовно працівника напруженої, ворожої, образливої атмосфери, у тому числі такої, що змушує його недооцінювати свою професійну придатність.

Формами психологічного та економічного тиску, зокрема, є:

- створення стосовно працівника напруженої, ворожої, образливої атмосфери (погрози, висміювання, наклепи, зневажливі зауваження, поведінка загрозливого, залякуючого, принизливого характеру та інші способи виведення працівника із психологічної рівноваги);

- безпідставне негативне видокремлення працівника з колективу або його ізоляція (незапрошення на зустрічі і наради, в яких працівник, відповідно до локальних нормативних актів та організаційно-розпорядчих актів має брати участь, перешкоджання виконанню ним своєї трудової функції, недопущення працівника на робоче місце, перенесення робочого місця в непристосовані для цього виду роботи місця);

- нерівність можливостей для навчання та кар`єрного росту;

- нерівна оплата за працю рівної цінності, яка виконується працівниками однакової кваліфікації;

- безпідставне позбавлення працівника частини виплат (премій, бонусів та інших заохочень);

- необґрунтований нерівномірний розподіл роботодавцем навантаження і завдань між працівниками з однаковою кваліфікацією та продуктивністю праці, які виконують рівноцінну роботу.

Вимоги роботодавця щодо належного виконання працівником трудових обов`язків, зміна робочого місця, посади працівника або розміру оплати праці в порядку, встановленому законодавством, колективним або трудовим договором, не вважаються мобінгом (цькуванням).

Вчинення мобінгу (цькування) заборонено.

Особи, які вважають, що вони зазнали мобінгу (цькування), мають право звернутися із скаргою до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, та/або до суду.

Відповідно до статті 5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України: правовий захист від мобінгу (цькування), дискримінації, упередженого ставлення у сфері праці, захист честі та гідності працівника під час здійснення ним трудової діяльності, а також забезпечення особам, які зазнали таких дій та/або бездіяльності, права на звернення до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, та до суду щодо визнання таких фактів та їх усунення (без припинення працівником трудової діяльності на період розгляду скарги, провадження у справі), а також відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок таких дій та/або бездіяльності, на підставі судового рішення, що набрало законної сили.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

В силу вимог частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно частини 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 2 статті 77 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України).

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (частина 2 статті 76 ЦПК України).

Докази у цивільному процесі мають бути належними та допустимими.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування частина 1 статті 77 ЦПК України).

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (частина 1 статті 78 ЦПК України).

Відповідно до заявлених позовних вимог ОСОБА_1 , яка є керівником Комунальної організації «Вознесенський міський центр фізичного здоров`я населення «Спорт для всіх», вважає, що відповідач, який також був до звільнення у серпні 2024 року працівником цієї установи, вчинив щодо неї мобінг.

Натомість долучені позивачкою докази доповідні працівників Комунальної організації «Вознесенський міський центр фізичного здоров`я населення «Спорт для всіх», заяви та звернення позивачки як керівника установи до правоохоронних органів, відповіді на ці звернення, інформація з обміну повідомленнями з чатів в месенджерах з іншими особами, є свідченням наявності конфлікту між відповідачем як працівником установи та позивачкою як її керівником з приводу, як остання вважає, перевищення відповідачем своїх повноважень, невиконання розпоряджень керівника, порушення ним правил внутрішнього трудового розпорядку, надання ним в поза робочий час послуг з тренування дітей.

Між тим, аналіз наведених положень закону, що визначають мобінг, зміст поведінки, яка може бути розцінена як мобінг, та підстави відповідальності за такі дії дають підстави для висновку, що не вважається мобінгом наявність конфлікту між колегами або агресивна поведінка однієї людини по відношенню до іншої. Також не відноситься до мобінгу (цькування) порушення працівником трудового, податкового законодавства, на чому наголошує позивачка.

За такого колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог через їх недоведеність.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21, провадження № 61-550св22, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21, провадження № 61-20968 сво21).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17, провадження № 61-2417сво19).

Так, у справі, яка переглядається, суд першої інстанції на підставі наданих сторонами та оцінених за правилами статті 89 ЦПК України доказів повно та всебічно встановив обставини справи, надав правильну правову кваліфікацію правовідносинам сторін та дійшов обґрунтованого висновку, що поведінка відповідача, яку позивачка вважає мобінгом, не відповідає ознакам мобінгу (цькування), а саме, у справі відсутні докази що дії ОСОБА_2 є проявом психологічного та/або економічного тиску на позивачку, а також є систематичними (повторюваними), умисними та тривалими та спрямовані на приниження честі та гідності позивачки як працівника комунальної установи, її ділової репутації, та, зокрема, мають на меті зміну або припинення її трудових прав та обов`язків.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, які правильність висновків суду не спростовують.

Так, заявниця в апеляційній скарзі лише констатує, що не згодна з висновком суду щодо наявності між сторонами конфлікту, будь-якого обґрунтування на спростування висновків суду позивачка не наводить.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване судове рішення відповідно до положень статті 375 ЦПК України слід залишити без змін, оскільки його ухвалено з дотриманням вимог матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та дотриманням вимог процесуального законодавства.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, то у колегії суддів з урахуванням положень частини тринадцятої статті 141 ЦПК України відсутні підстави для розподілу судових витрат, які в цій справі покладаються на позивачку.

Керуючись статтями 367-369, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 грудня 2024 року залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: Т.М. Базовкіна

Судді: Л.М. Царюк

Ж.М. Яворська

_________________________________________

Повна постанова складена 11 лютого 2025 року