ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/345/25 Справа № 932/4944/23 Суддя у 1-й інстанції - Приваліхіна А. І. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.

при секретарі Паромовій О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 квітня 2024 року та додаткове рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 червня 2024 року та за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на додаткове рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 червня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_4 , Товариство з обмеженою відповідальністю «ГЕТМАНГЛОБАЛ», про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача ОСОБА_2 , визначивши третіми особами ОСОБА_4 та ТОМ «Гетманглобал», із вимогами про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позов мотивовано тим, що 15 жовтня 2021 року, приблизно о 15 годині 20 хвилин, ОСОБА_2 , керуючи технічно справним автомобілем «Хонда фіт», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ТОВ «ГЕТМАНГЛОБАЛ», рухався по вул. Січових Стрільців з боку пр. Пилипа Орлика в напрямку вул. Семена Петлюри в м. Дніпрі, та під час руху ОСОБА_2 , грубо порушуючи ПДР України, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки і її змінам, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожнім знаком 5.35.1 та дорожньою розміткою 1.14.1, розташованого в районі перехрестя з вул. Українська, не вжив заходів до зменшення швидкості, а в разі потреби аж до зупинки транспортного засобу для надання дороги пішоходу ОСОБА_5 , який перетинав проїзну частину зліва направо за напрямком руху автомобіля, продовживши рух, внаслідок чого скоїв наїзд на ОСОБА_5 . Після наїзду на пішохода ОСОБА_5 водій ОСОБА_2 втратив керування своїм автомобілем і допустив зіткнення з автомобілем «Chevrolet Aveo», з державним реєстраційним номером НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 , який стояв на вул. Українська перед виїздом на проїзну частину вул. Січових Стрільців в м. Дніпрі.

ОСОБА_2 у судовому засіданні вину по висунутому йому обвинуваченню за ч. 1 ст. 286 КК України визнав повністю, та підтвердив обставини вчинення ним кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті, які в свою чергу підтверджуються дослідженими судом доказами, зокрема, протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, схемою до нього та фототаблицею від 15 жовтня 2021 року.

У позовній заяві також зазначено, що зазначені обставини встановлені в ухвалі Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2021 року про звільнення ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності у справі № 932/10433/21, провадження № 1-кп-932-622-21.

Позивач вважає, що внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено транспортний засіб «Chevrolet Aveo», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого є позивач. Згідно з висновком експерта по судовій авто товарознавчій експертизі щодо визначення вартості матеріального збитку завданого власнику КТЗ від 26 листопада 2021 року № 379/21А, що була проведена в межах кримінального провадження № 0001245, вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 163716 грн. 53 коп., а матеріальний збиток, заподіяний власнику автомобіля в результаті його пошкодження при ДТП складає 155232 грн. Стверджує, що за запчастини, ремонтно-відновлювальні та фарбувальні роботи його пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу він сплатив 104132 грн., за послуги з евакуації та переміщення автомобіля сплачено 3000 грн., за послуги зі зберігання транспортного засобу 1320 грн., комісії банку у сумі 158 грн. 80 коп., а всього 108610 грн. 80 коп.

Крім того цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Хонда фіт», з державним реєстраційним номером НОМЕР_3 , застрахована на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 25 червня 2021 року в ТОВ «СК «Кредо», яке визнало вказану подію страховим випадком та виплатило позивачу страхове відшкодування у розмірі 58807 грн. 95 коп. Оскільки, сума виплаченого страхового відшкодування не покриває всю суму завданого йому матеріального збитку, то вважає, що різниця, у розмірі 49802 гривні 85 копійок, повинна бути стягнута з відповідача.

Також, вважає, що сам по собі факт порушення його прав, що виразилося в пошкодженні його транспортного засобу, свідчить про перенесені ним душевні страждання, оскільки він був вимушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя, не міг протягом тривалого часу користуватися своїм автомобілем у зв`язку з його ремонтом, враховуючи його робочий графік, він мав складнощі з поверненням автомобіля після його ремонту з м. Дніпра, де сталася ДТП, до м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, де він проживає. Крім того, причиною стресу стало спілкування зі страховою компанією, відповідача, яка не компенсувала його витрати на ремонт автомобіля, а ці витрати для нього є значними. Витрата коштів на ремонт автомобіля суттєво вплинула на рівень життя його сім`ї, призвело до економії на продуктах харчування, одязі, буденних потребах. Також, додаткових душевних страждань йому додає те, що він змушений звертатися з вказаним позовом до суду, що для нього є вперше. Тому вважає, що протиправними діяннями відповідача йому завдана моральна шкода, що полягає у душевних стражданнях та стресі, які з`явилися після пошкодження ОСОБА_2 його автомобіля та тривають дотепер. З урахуванням характеру страждань, їх обсягу, тривалості, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості вважає, що достатнім розміром грошового відшкодування завданої йому моральної шкоди є 10000 грн.

У зв`язку з чим просить стягнути з відповідача різницю завданої йому майнової шкоди у розмірі 49802 грн. 85 коп., моральну шкоду у розмірі 10000 грн., разом із судовими витратами по справі у сумі 5647 грн 20 коп.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 квітня 2024 року позовні вимоги залишено без задоволення.

Рішення суду мотивовано тим, що дорожньо-транспортна подія, яка мала місце 15 лютого 2021 року у м. Дніпрі, в результаті якої відповідачем завдано матеріальної шкоди позивачеві, визнана ТДВ «СК «Кредо» страховим випадком, у зв`язку з чим у останнього виник обов`язок відшкодування шкоди, розмір якої не перевищує його ліміт відповідальності, як страховика, оскільки сума застрахованої цивільно-правової відповідальності відповідача за завдану майнову шкоду становить 130000 гривень, що є більш ніж достатньою для покриття завданої позивачеві шкоди, зокрема для покриття витрат на ремонтно-відновлювальні роботи його транспортного засобу «Chevrolet Aveo», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , приймаючи до уваги те, що жодних законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком не встановлено, беручи до уваги, що висновок страхової компанії позивачем не оспорено та в судовому порядку не оскаржено, суд доходить висновку, що ОСОБА_2 є неналежним відповідачем у справі.

Додатковим рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 червня 2024 року заяву представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Тараненка Я.Ю. про відшкодування судових витрат задоволено частково та ухвалено стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн. В іншій частині клопотання відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення та додаткове рішення суду скасувати, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить додаткове рішення суду скасувати та задовольнити його заяву в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Апеляційні скарги мотивовані тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення та додаткове рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконними та необґрунтованими.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Хонда фіт», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , застрахована страховою компанією ТДВ «СК «Кредо», зокрема на суму 130000 гривень за шкоду завдану майну (а. с. 28).

З листа ТДВ «СК «Кредо» № 742 від 03 лютого 2022 року (а. с. 31) вбачається, що страховиком дана дорожньо-транспортна подія визнана страховим випадком, тому огляд пошкодженого транспортного засобу «Chevrolet Aveo», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , останнім було проведено із дотриманням строку, визначеного п. 34.2 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тобто в межах 10 робочих днів з дня отримання повідомлення, та складено акт технічного огляду. Також в даному листі, зазначено, що відповідно до звіту № 27-10-21Р про оцінку КТЗ від 27 січня 2022 року матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля «Chevrolet Aveo», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу 0,7 та без врахування ПДВ, склала 58507 гривень 95 копійок, франшиза 0 гривень. Тому розмір страхового відшкодування становить саме 58507 гривень 95 копійок.

15 лютого 2022 року страхове відшкодування у сумі 58807 гривень 95 копійок зараховано на розрахунковий рахунок позивача, підтвердженням чого є платіжна інструкція № 5737 від 15 лютого 2022 року (а. с. 43).

Відповідно до висновку судового експерта Пилипенка О.С. по судовій авто товарознавчій експертизі щодо визначення вартості матеріального збитку завданого власнику КТЗ № 379/21А по кримінальному провадженню № 00001245 (а. с. 53-82), вартість відновлювального ремонту автомобіля «Chevrolet Aveo», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 складає 163716 грн. 53 коп., а матеріальний збиток 155232 грн.

Згідно з рахунком № 24 від 30 листопада 2021 року ФОП ОСОБА_6 (а. с. 44) та акту виконаних робіт № 24 від 21 лютого 2022 року (а. с. 45 та на звороті), вартість ремонтно-відновлювальних робіт автомобіля «Chevrolet Aveo», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , становить 104132 грн. та, які позивачем оплачені, підтвердженням чого є платіжні доручення (а. с. 48-52).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що сторонами не оспорено, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Chevrolet Aveo», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , не перевищує ринкову вартість автомобіля на момент пошкодження.

При цьому, судом встановлено, що звіт про оцінку транспортного засобу легкового автомобіля «Chevrolet Aveo», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , позивачем не оспорено та в судовому порядку не оскаржено.

Разом з цим, судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Honda Fit», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , застрахована страховою компанією ТДВ «СК «Кредо», зокрема, за завдання шкоди майну на суму 130 000 гривень.

З викладеного вбачається, що застрахована страховою компанією ТДВ «СК «Кредо» сума цивільно-правової відповідальності відповідача, як особою, яка керувала транспортним засобом Honda Fit», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , яким завдано шкоду транспортному засобу позивача, є достатньою для покриття завданої позивачеві шкоди.

Дорожньо-транспортна подія, яка мала місце 15 лютого 2021 року у м. Дніпрі, в результаті якої відповідачем завдано матеріальної шкоди позивачеві, визнана ТДВ «СК «Кредо» страховим випадком, у зв`язку з чим у останнього виник обов`язок відшкодування шкоди, розмір якої не перевищує його ліміт відповідальності, як страховика, оскільки сума застрахованої цивільно-правової відповідальності відповідача за завдану майнову шкоду становить 130000 грн.ь, що є більш ніж достатньою для покриття завданої позивачеві шкоди, зокрема для покриття витрат на ремонтно-відновлювальні роботи його транспортного засобу «Chevrolet Aveo», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , приймаючи до уваги те, що жодних законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком не встановлено, беручи до уваги, що висновок страхової компанії позивачем не оспорено та в судовому порядку не оскаржено, суд доходить висновку, що ОСОБА_2 є неналежним відповідачем у справі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з вимогами ч. ч 1, 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його представника) або іншої особи, визначеної договором.

Згідно ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

За змістом ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди сталося за участю забезпеченого транспортного засобу і в наслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про страхування» в Україні одним із видів обов`язкового страхування є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно п. 35.1 ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування особа, яка має право на відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування за підписом заявника.

Відповідно ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 36 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що саме ОСОБА_2 є належним відповідачем у зазначеній справі та має сплатити різницю між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без коефацієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту, колегія суддів вважає необґрунтованим, цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована страховою компанією ТДВ «СК «Кредо», зокрема, за завдання шкоди майну на суму 130 000 грн. та ця сума є достатньою для покриття завданої позивачеві шкоди.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, чи взагалі ухилення від сплати страхової суми в межах страхового ліміту, тоді як сума матеріального збитку є доведеною належними доказами, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що сам факт порушення його прав, що проявився в пошкодженні транспортного засобу, власником якого він є, свідчить про перенесені ним моральні страждання, колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.

Нормами ст. 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів.

Крім того, ч. 2 ст. 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Приписами ч. 3 ст. 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Нормами ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Жодних доказів на підтвердження заподіяння моральної шкоди, а також причинно-наслідкового зв`язку між такими діями/бездіяльністю і завданою шкодою, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог в цій частині, з таким висновком суду першої інстанції погоджується й апеляційний суд.

Що стосується додатково рішення, колегія суддів вважає що воно законне та обґрунтоване, з огляду на наступне.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (ст.ст. 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Верховний Суд у своїй постанові від 01 вересня 2020 року у справі № 640/6209/19 зазначив, що розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Таким чином, беручи до уваги принцип співмірності, слід пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що суд першої інстанції не надав належного обґрунтування для зменшення судових витрат, колегія суддів відхиляє, оскільки суд першої інстанції при вирішення питання про стягнення витрат на правову допомогу, врахував складність справи, заявлену позивачем ціну позову у розмірі 59802 грн. 85 коп., співмірність та пропорційність понесених витрат щодо предмета спору, значення справи для сторін, дійшов обґрунтованого висновку про можливість зменшення витрат на правову допомогу та їх стягнення з позивача на користь відповідача ОСОБА_2 у розмірі 5000 грн.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що представником відповідача не зроблено заяву про те, що докази на підставі яких встановлюється розмір витрат, які відповідач сплатив або має сплатити у зв`язку з розглядом справи будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, не зазначено поважних причин неподання доказів до закінчення судових дебатів, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, тоді як стороною відповідача у відзиві було зазначено про те, що сторона відповідача планує понести витрати у зв`язку з розглядом справи в орієнтовному розмірі 20000 грн..

Приведені в апеляційних скаргах доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.

Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення та додаткове рішення залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 квітня 2024 року та додаткове рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 червня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова