Справа № 345/494/25
Провадження № 2-н/345/87/2025
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2025 р. м. Калуш

Суддя Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області Онушканич В.В., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 до ТОВ «Карпатнафтохім» про видачу судового наказу про стягнення суми нарахованої, але не виплаченої заробітної плати,-

в с т а н о в и в:

06.02.2025 року заявниця звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ТОВ «Карпатнафтохім» 93656,90 грн. нарахованої, але не виплаченої заробітної плати.

Дослідивши матеріали заяви, суд приходить до висновку про відмову у видачі судового наказу з наступних підстав.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Водночас, саме у наказному провадженні можливе задоволення лише документально підтверджених і безспірних вимог, перелічених у ст.161 ЦПК України.

Згідно з п.1 ч.1 ст.161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Звертаючись до суду із заявою про видачу судового наказу щодо стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати заявник, а саме працівник, що працює на підприємстві боржника, повинен надати суду документи, які безспірно підтверджують заборгованість роботодавця по заробітній платі.

Як вбачається зі змісту заяви, заявник ОСОБА_1 в обґрунтування заявлених вимог посилається на норми Кодексу законів про працю України щодо стягнення заробітної плати. На підтвердження своїх трудових відносин і, відповідно, наявної заборгованості по зарплаті, заявниця посилається на договір про надання послуг від 12.03.2024 року та додаткову угоду №1 до договору про надання послуг від 12.03.2024 року, що укладений між ТОВ «Карпатнафтохім» з однієї сторони та ОСОБА_1 з іншої сторони. Згідно умов даних угод, що укладені між замовником та виконавцем, замовник доручає, а виконавець зобов`язує надати послуги з бухгалтерського обліку доходів, необоротних активів та капітальних інвестицій, а замовник бере на себе зобов`язання повністю і вчасно оплачувати послуги виконавця.

Також до заяви додано довідку ТОВ «Карпатнафтохім» від 05.02.2025 року про розмір заборгованості перед фізичною особою ОСОБА_1 за надані послуги згідно укладеного договору про надання послуг №10-005/24 від 12.03.2024 року та додаткової угоди №1 від 22.07.2024 року в розмірі 93656,90 грн.

Копії трудової книжки заявником не додано.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» №14 від 23.12.2011 р., роз`яснено, що до заяви має бути додано докази перебування заявника у трудових відносинах із боржником.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Поняття трудового договору міститься у ст.21 КЗпП України, відповідно до якої трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з дотриманням внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язуються виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Стаття 626 ЦК України визначає загальне поняття цивільно-правового договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Основною відмінністю договорів цивільно-правового характеру від трудових договорів є те, що перші регламентуються Цивільним кодексом України, а другі - Кодексом законів про працю України.

У постанові від 08.05.2018 року по справі №127/21595/16-ц Верховний Суд вказав, що трудовий договір це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання, трудова діяльність не припиняється.

Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Тобто, суттю цивільно-правових відносин є те, що одна сторона (виконавець) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другою сторони (замовника), а останній повинен прийняти й оплатити виконану роботу. Отже, трудові стосунки між сторонами при укладанні договору не виникають. Сторонами таких угод є замовник і виконавець, а не працівник і власник (роботодавець).

З наведеного вбачається, що правовідносини, що виникли між ОСОБА_1 та ТОВ «Карпатнафтохім», як між сторонами цивільно-правового договору про надання послуг №10-005/24 від 12.03.2024 року та додаткової угоди №1 від 22.07.2024 року, регулюються нормами Цивільного кодексу України, а не нормами КЗпП України, і, як наслідок, не можуть бути розглянуті судом у наказному провадженні відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, оскільки заявниця не є працівником, а заборгованість ТОВ «Карпатнафтохім» перед нею не є заборгованістю саме по заробітній платі.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам ст. 161 цього Кодексу.

Окремо суд зазначає, що відповідно до п. 1 ч. 3 ст.163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі лише у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Однак, оскільки суд прийшов до висновку, що відносини між ОСОБА_1 та ТОВ «Карпатнафтохім» не мають ознак трудових, а виникли на підставі цивільно-правових угоди, то заявниця безпідставно посилається на п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» як на підставу для не сплати судового збору при зверненні до суду з заявою.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушенням вимог статті 163 ЦПК України.

Отже, суд прийшов до висновку про необхідність відмови ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення з ТОВ «Карпатнафтохім» нарахованої, але не виплаченої заробітної плати на підставі п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, роз`яснивши заявниці її право звернутися до суду з тими самими вимогами у позовному порядку.

Керуючись ст.ст.161-165 ЦПК України, суддя

у х в а л и в:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ТОВ «Карпатнафтохім» нарахованої, але не виплаченої заробітної плати.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя Володимир ОНУШКАНИЧ