Справа № 686/9371/24
Провадження № 2/686/1056/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2025 рік м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області

в складі: головуючого судді Колієва С.А.,

при секретарі Кучерук Н.В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хмельницького цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

встановив:

У квітні 2024 року ТОВ «Коллект Центр» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування вимог позовної заяви зазначено, що 11 січня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» (далі - ТОВ «Інфінанс») та ОСОБА_2 було укладено договір позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № та отримання кредиту згідно Заявки - анкети на умовах пропозиції (оферти) на укладення електронного договору позики № від 17 лютого 2020 року, що акцептована відповідачем 17 лютого 2020 року, шляхом підписання електронним підписом відповідача, вчиненим одноразовим ідентифікатором.

Відповідно до умов договору позики кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з максимальним лімітом 20 000 грн, в межах строку дії договору 36 календарних місяців з дня підписання договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем, визначеного сторонами.

Строк та умови користування кожним траншем є окремим та визначається сторонами відповідно до умов договору.

Зазначені умови є публічною пропозицією в розумінні статей 641, 644 Цивільного кодексу України.

Пропозиція (Оферта) на отримання 3 траншу згідно Заявки-анкети № від 17 лютого 2020 року в рамках договору про надання позики № від 11 січня 2020 року підписано позичальником 17 лютого 2020 року, електронним цифровим підписом (одноразовий ідентифікатор в якості особистого підпису), який було надіслано за допомогою СМС - повідомлення на телефонний номер зазначений позичальником в особистому кабінеті на сайті кредитодавця.

Відповідач вчинив дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, кредитодавцем ТОВ «Інфінанс» було перераховано грошові кошти в розмірі 4000 грн.

ТОВ «Інфінанс» належним чином виконало свої зобов`язання за договором кредиту, надавши позичальниці кредитні кошти в порядку, передбаченому умовами договору кредиту.

14 липня 2021 року між ТОВ «Інфінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі ТОВ «Вердикт Капітал») було укладено договір факторингу № 14.07.2021, відповідно до якого ТОВ «Інфінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за договорами позики, у т.ч. за договором позики № від 11 січня 2020 року, що укладений між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_2 .

У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до боржників Товариству з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» відповідно до договору відступлення права вимоги № 10-03/2023/01 від 10 березня 2023 року, в тому числі за договором позики № від 11 січня 2020 року, що укладений між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_2 .

Загальний розмір заборгованості відповідачки станом на 15 березня 2024 року, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 75959,89 грн, з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 3 999,99 грн; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 71 959,90 грн.

Посилаючись на викладене та враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 48818, 88 грн, з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 3 999,99 грн; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги від ТОВ «Інфінанс» 44 818,89 грн.

Із урахуванням викладеного, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за договором надання позики № від 11 січня 2020 року в сумі 48818, 88 грн., понесені позивачем судові витрати на сплату судового збору в розмірі 3028 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 13 000 грн.

У поданому представником відповідача адвокатом Поета Ю.В. відзиві поданий позивачем позов був визнаний частково. Зазначив, що з урахуванням здійснених відповідачем оплат в погашення кредиту у сумі 3457,00 гривень, заборгованість по тілу кредиту становить лише 3943,00 гривень. Щодо заборгованості за відсотками, то їх розмір становить лише 2100,00 гривень, який повинен розраховуватися лише у межах погодженого сторонами строку кредитування (30 днів). Нарахування позивачем відсотків поза межами такого строку є незаконним, суперечить як умовам договору так і положенням ЗУ «Про споживче кредитування». Щодо вимог позивача про стягнення витрат на правову допомогу у сумі 13 000,00 гривень, вважав, що така сума є необґрунтованою і завищеною, не співмірна із складністю справи та розміру боргу, погодженого умовами договору.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила його задовольнити. Надала пояснення, аналогічні викладеним у позові.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Поета Ю.В. в судове засідання не з`явилися. Представником позивача подані письмові пояснення, в яких останній просив справу розглянути за його відсутності та відсутності відповідача. Підтримав позицію, викладену у відзиві на позов.

Фактичні обставини справи встановлені судом.

11 січня 2020 року між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_2 був укладений договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № зі строком дії 36 календарних місяців, відповідно до якого відповідачу був наданий кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами з максимальним лімітом 20 000,00 грн, з максимальною відсотковою ставкою за один календарний день на суму фактичного залишку заборгованості 1,75%, максимальна реальна річна відсоткова ставка за кредитом становить 638,75%.

Умовами пункту 1.2. договору сторони передбачили, що кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) в межах строку дії договору 36 календарних місяців з дня підписання договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем, визначеного сторонами у додатку № 1 та додатку № 2 до договору при наданні (отриманні) першого траншу, та додатку № 3 та додатку № 4 до договору при наданні (отриманні) другого та наступних траншів кредиту. Строк користування кожним траншем є окремим та визначається відповідно до умов договору: додатку № 1 та додатку № 2 до договору при наданні (отриманні) першого траншу кредиту, та додатку № 3 та додатку № 4 до договору при наданні (отриманні) другого та наступних траншів кредиту.

У договорі зазначено, що позичальник підтвердив надання Товариством інформації, визначеної ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», відповідно до вимог чинного законодавства України. Підписанням цього Договору позичальник підтвердив те, що ознайомився в повному обсязі із Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту за умовами програми «MoneyBOOM», розміщеними на веб-сайті Товариства та погоджується із ними в повному обсязі. За умовами цього договору товариство має право на відступлення права вимоги за договором будь-кому, без згоди на це позичальника (а.с. 5-8).

17 лютого 2020 року відповідач звернувся до ТОВ «Інфінанс» з пропозицією про надання 3 траншу кредиту згідно Заявки-анкети № в рамках договору про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 11 січня 2020 року (оферта). Заявку підписано одноразовим ідентифікатором (а.с.9).

Відповідно до акцепту оферти від 17 лютого 2020 року на отримання 3 траншу кредиту згідно Заявки анкети № від 17 лютого 2020 року в рамках договору про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 11 січня 2020 року (оферта) 17 лютого 2020 року ОСОБА_2 погодився з умовами оферти на умовах, викладених в цьому Акцепті з використання при укладенні цього правочину одноразового ідентифікатора, в якості аналога власноручного підпису.

Умовами оферти передбачено розмір кредиту (траншу) у розмірі 4 000 грн, строк користування траншем 30 днів, відсоткова ставка 1.75% за один день користування кредитом, річна відсоткова ставка 638.75%, загальна вартість кредиту у грошовому вираженні становить 2100 грн.

До договору про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, ТОВ «Інфінанс» додало Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми «MoneyBOOM» (а.с. 9-19).

Відповідно до п. 8.2 правил, строк користування другим та наступними кредитами (траншами) може бути змінений/продовжений на строк, що відповідає кількості днів діючого кредиту (траншу).

Пунктом 8.3 даних правил визначено, що продовження строку дії кожного з кредитів (траншів) здійснюється в разі дотримання наступних передумов: на момент продовження строку поточного кредиту (траншу) строк дії договору не закінчився (п.п. 8.3.1.); повністю сплачено нараховані відсотки (у разі відповідної вимоги Товариства - штрафні санкції) за основним боргом до дня здійснення продовження строку дії поточного кредиту (п.п. 8.3.2).

Пунктом 8.4 правил передбачено, що продовження строку дії поточного кредиту (траншу) здійснюється виключно за умови попередньої оплати відсотків (у разі наявності сплати штрафних санкцій на вимогу Товариства) за фактичну кількість днів користування кредитом (траншом), чого відповідно до наявного у справі розрахунку не було вчинено позичальником (а.с.9-18).

Довідкою про ідентифікацію підтверджено, що клієнт ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , з яким укладено договір від 11 січня 2020 року ідентифікований Товариством з обмеженою відповідальністю «Інфінанс». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): 719j4u ; час відправки ідентифікатора позичальнику 17.02.2020 року; номер телефону/електронна пошта, на яку було відправлено ідентифікатор 01 (а.с.20).

Згідно квитанції № 48950449 від 17.02.2020 року ТОВ «Інфінанс» на картковий рахунок НОМЕР_2 були зараховані грошові кошти у сумі 4 000 грн (а.с. 20 зворот).

14 липня 2021 року між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» був укладений договір факторингу № 14-07/21, за умовами якого та у відповідності до ст. 512 ЦК України ТОВ «Вердикт Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб - боржників ТОВ «Інфінанс», включаючи і відповідача, що крім самого договору, підтверджується витягом з реєстру боржників, доданих до договору.

Відповідно до п. 2.2. вказаного договору Фактор набуває права на всі суми, які він одержить на виконання вимоги від Боржників, а Клієнт не відповідає перед Фактором, якщо одержані Фактором суми є меншими від суми, сплаченої Фактором Клієнтові.

Пунктом 2.3, 2.4 Договору передбачено, що Клієнт відступає Факторові право грошової вимоги до Боржників виключно в частині тих сум Заборгованості, що визначені в Реєстрах Боржників. Фактор одержує право (замість Клієнта) вимагати від Боржників належного виконання всіх грошових зобов`язань за договорами про надання фінансових послуг, Право Вимоги за якими передається.

Згідно п. 6.1.4. Договору право вимоги переходить до Фактора після оплати фінансування з моменту підписання сторонами Акту приймання-передавання Реєстру Боржників (Додаток № 2), який є підтвердженням передачі Фактору права грошової вимоги до Боржників, після чого Фактор стає новим кредитором по відношенню до Боржників стосовно переданого Права вимоги (а.с. 25-29).

10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» був укладений договір №10-03/2023/01 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, за умовами якого ТОВ «Коллект центр» набуло статусу нового кредитора щодо прав вимоги які належать ТОВ «Вердикт Капітал» на підставі договору факторингу № 14-07/21 від 14.07.2021 зокрема і щодо ОСОБА_2 (а.с.30-36).

Права вимоги за цим договором вважаються відступленими первісними кредитором та набутими новим кредитором у день належного підписання сторонами Акту приймання передачі Реєстру Боржників у друкованому підписаному вигляді (п. 5.2 Договору).

З моменту відступлення прав вимоги новий кредитор є таким, що замінив первісного кредитора у правовідносинах з боржниками, що існують на дату відступлення (передачі прав вимоги та мають відношення до прав вимоги. (п. 5.4). За змістом цього пункту до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні, що існували на момент переходу цих прав, зокрема новий кредитор має право здійснювати нарахування та стягнення процентів.

Згідно розрахунку заборгованості, заборгованість відповідача перед ТОВ «Коллект Центр» станом на 15.03.2024 року становить 75959,89 грн, з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 3 999,99 грн; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 71 959,90 грн (а.с.23).

Застосовані норми права та мотиви з яких виходить суд.

Відповідно до вимог ст. ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до положень ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст. 628, 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст. 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.

Згідно з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» вказані договори прирівнюються до укладених в письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з положеннями ст.1050 ЦК України:

-якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу (частина 1);

- якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина 2).

За змістом ст. 1051 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Зібрані у справі докази свідчать про те, що 11.01.2020 року між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_2 був укладений договір про надання позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту в рамках якого 17.02.2020 року останній отримав у кредит кошти, які останній зобов`язався повернути та сплатити відсотки за їх користування. У визначений договором строк відповідач кредит не повернув та не сплатив відсотки за його користування.

У подальшому на підставі договору факторингу позивач набув право вимоги до ОСОБА_2 за вказаним договором позики.

З огляду на викладене слід дійти висновку, що ОСОБА_2 не виконав обов`язки за вищевказаними договорами позики та кредиту, а тому з нього на користь ТОВ «Коллект Центр» слід стягнути заборгованість за відповідними кредитними договорами.

Згідно представленого позивачем розрахунку та заявлених позовних вимог заборгованість ОСОБА_2 за договором позики становить 48 818,88 гривень з яких 3 999,90 гривень тіло кредиту та 44 818,89 гривень заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги ТОВ «Інфінанс».

Вказаний розрахунок є вірним, відповідає умовам укладеного між сторонами договору. Доказів на його спростування відповідачем не представлено.

Посилання сторони відповідача на те, що відсотки нараховані поза межами строку кредитування, а тому стягненню не підлягають, адже за умовами кредитного договору кредитор ТОВ "Інфінанс" зобов`язався видати відповідачу кредит строком на 30 днів суд вважає безпідставними з огляду на наступне.

Так, 11.01.2020 року між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_2 був укладений договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № зі строком дії 36 календарних місяців, відповідно до якого відповідачу був наданий кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами з максимальним лімітом 20 000,00 грн, з максимальною відсотковою ставкою за один календарний день на суму фактичного залишку заборгованості 1,75%, максимальна реальна річна відсоткова ставка за кредитом становить 638,75%.

Умовами пункту 1.2. договору сторони передбачили, що кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) в межах строку дії договору 36 календарних місяців з дня підписання договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем, визначеного сторонами у додатку № 1 та додатку № 2 до договору при наданні (отриманні) першого траншу, та додатку № 3 та додатку № 4 до договору при наданні (отриманні) другого та наступних траншів кредиту. Строк користування кожним траншем є окремим та визначається відповідно до умов договору: додатку № 1 та додатку № 2 до договору при наданні (отриманні) першого траншу кредиту, та додатку № 3 та додатку № 4 до договору при наданні (отриманні) другого та наступних траншів кредиту.

У договорі зазначено, що позичальник підтвердив надання Товариством інформації, визначеної ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», відповідно до вимог чинного законодавства України. Підписанням цього Договору позичальник підтвердив те, що ознайомився в повному обсязі із Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту за умовами програми «MoneyBOOM», розміщеними на веб-сайті Товариства та погоджується із ними в повному обсязі. За умовами цього договору товариство має право на відступлення права вимоги за договором будь-кому, без згоди на це позичальника.

17 лютого 2020 року відповідач звернувся до ТОВ «Інфінанс» з пропозицією про надання 3 траншу кредиту згідно Заявки-анкети № від 17.02.2020 року в рамках договору про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № .

Відповідно до акцепту оферти від 17.02.2020 року на отримання 3 траншу кредиту згідно Заявки анкети № від 17.02.2020 року в рамках договору про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 17.02.2020 року (оферта) ОСОБА_2 погодився з умовами оферти на умовах, викладених в цьому Акцепті з використання при укладенні цього правочину одноразового ідентифікатора, в якості аналога власноручного підпису.

Умовами оферти передбачено розмір кредиту (траншу) у розмірі 4 000 грн, строк користування траншем 30 днів, відсоткова ставка 1.75% за один день користування кредитом, річна відсоткова ставка 638.75%, загальна вартість кредиту у грошовому вираженні становить 2100 грн.

Тобто, укладений між сторонами договір розрізняє строк користування кредитом (траншем), який становить 30 днів, та строк дії договору - 36 календарних місяці (3 роки), кредитодацець мав право стягувати з позичальника відсотки за кожен день користування кредитом у розмірі 1,75% в межах дії договору.

Таким чином доводи ОСОБА_2 та його представника про те, що договір дійсний лише 30 днів, тому відсотки повинні нараховуватися лише в межах 30 днів, суперечать фактичним обставинам справи та зводяться до довільного тлумачення стороною відповідача умов договору на його власний розсуд.

Крім того, суд враховує, що згідно вимог позовної заяви ТОВ «Колект Центр» пред`явлено позовні вимоги до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 48818,88 грн, що складається із заборгованості за кредитом у розмірі 3 999,99 грн та заборгованості за відсотками у розмірі 44 818,89 грн, які нараховані в межах дії договору.

Щодо розподілу судових витрат.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (частини перша, третя статті 133 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки поданий позивачем позов задоволений у повному обсязі з відповідач на користь ТОВ «Коллект Центр» слід стягнути понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у повному обсязі у сумі 3028,00 гривень.

Щодо відшкодування витрат на правову допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» («East/West Alliance Limited» v Ukraine), заява № 19336/04, пункт 268).

У рішенні від 18 лютого 2022 року у справі «Чоліч проти Хорватії» (ИOLIЖ v. Croatia), заява № 49083/18, ЄСПЛ зазначив, що згідно з практикою ЄСПЛ скаржник має право на відшкодування витрат у випадку, якщо такі витрати були дійсними, необхідними а також були розумними у своєму розмірі (пункт 77).

ЄСПЛ наголошує на необхідності об`єднання об`єктивного критерію (дійсність витрат) та суб`єктивного критерію, розподіляючи суб`єктивний критерій на якісні показники (необхідність витрат для цілей конкретної справи) та кількісні (їх розумність).

Водночас не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінюючи їх необхідність. Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (на яку посилається заявник), від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21.

Під час визначення суми відшкодування суд має керуватись критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, враховуючи конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).

Під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд: має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 137 ЦПК України (а саме співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони (подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21);

з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені у частинах третійп`ятій, дев`ятій статті 141 ЦПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами) (близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21).

Подібні висновки викладено також у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2024 року у cправі № 910/615/14 (№ 910/5042/22), від 26 вересня 2024 року у cправі № 910/11903/23.

Отже, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені у частині третій статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23, провадження № 14-50цс24).

Суд керується тим, що подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі з іншої сторони, оскільки цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності й потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи.

Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23, провадження № 14-50цс24.

Отже, суд з власної ініціативи перевіряє, чи є судові витрати, зокрема, неминучими, реальними, розумними, пов`язаними з розглядом справи, фактично понесеними, пропорційними.

Надаючи оцінку доводам заявника щодо понесених позивачем витрат на послуги адвоката та надані на їх підтвердження докази, апеляційний суд керується таким.

Як убачається з матеріалів справи, професійна правова допомога ТОВ «Коллект Центр» в суді першої інстанції надавалася адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» на підставі договору про надання правової допомоги №02-01/2023 від 02.01.2023.(а.с.47 зворот - 48).

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем надано: Договір про надання правової допомоги №02-01/2023 від 02.01.2023 року; платіжну інструкцію № 413000008 від 09 лютого 2024 року про сплату 51000 грн; заявку на надання юридичної допомоги № 1286 від 07.02.2024; витяг з акту №2 про надання юридичної допомоги від 13.02.2024 (а.с.47 зворот - 52).

Відповідно до умов договору №02-01/2023 про надання правової допомоги від 02 січня 2023 року, укладеного між Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» та ТОВ «Коллект Центр» (Клієнт), Адвокатське об`єднання на підставі звернення Клієнта, яке оформлено у формі заявки на надання юридичної допомоги, приймає на себе зобов`язання з надання юридичної допомоги, наведеної у пунктах 2.1.1.-2.1.7. договору, а клієнт зобов`язується оплатити правову допомогу у відповідності до умов Розділу 4 договору.

Відповідно до положень Розділу 4 (п. 4.1-4.6) договору, вартість послуг узгоджується сторонами у формі заявок на надання юридичної допомоги, які є невід`ємними додатками до договору (п. 4.1 Договору). Якщо інше не передбачено заявкою на надання юридичної допомоги, клієнт зобов`язується оплатити надані Адвокатським об`єднанням послуги у строк до 60 банківських днів з моменту підписання акту про надання юридичної допомоги та надання Адвокатським об`єднанням клієнту відповідного рахунку для оплати (п. 4.2 Договору).

Пунктом 4.6 договору також визначено, що в акті сторони можуть визначити інший порядок оплати та/чи вартість юридичної допомоги. В цьому випадку сторони керуються умовами акта.

Із вказаних документів вбачається, що загальна вартість наданих адвокатським об`єднанням « Лігал Ассістанс» послуг по даній справі становить 13 000 грн.

У відзиві на позову відповідач зазначає про завищення суми витрат на професійну правничу допомогу та їх невідповідність як обсягу наданих послуг так і складності справи.

З вказаними доводами погоджується суд та з урахуванням оцінки розміру судових витрат, понесених ТОВ «Коллект Центр» на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, через призму критеріїв, встановлених частиною четвертою статті 137 та частиною третьої статті 141 ЦПК України, враховуючи обсяг виконаних робіт адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» (усна консультація з вивченням документів та складання позовної заяви), складність справи, суд приходить висновку про наявність підстав для зміни судового рішення суду першої інстанції в частині визначення суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу з її зменшенням з 13 000 грн до 5 000 грн.

Керуючись ст.ст.2, 12, 13, 76, 81, 141, 247, 258, 259, 263-265, 280-289 ЦПК України, ст.ст. 207, 526, 546, 626, 628, 634, 638, 1048, 1050, 1054, 1055 ЦК України, суд, -

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за договором № від 11.01.2020 року у сумі 48 818,88 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» судовий збір у сумі 3028,00 гривень, а також витрати на правову допомогу у сумі 5 000,00 гривень.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду шляхом подання в 30-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», , місце знаходження: м. Київ, вул. Мечнікова, буд.3, офіс 306.

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації проживання: АДРЕСА_1 .

Повний текст судового рішення складено 04.02.2025 року.

Суддя: