К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2025 року місто Київ

справа № 362/3321/24

апеляційне провадження № 22-ц/824/3731/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Головачова Я.В.,

суддів: Нежури В.А., Невідомої Т.О.,

за участю секретаря судового засідання: Мазурок О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_5, на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області у складі судді Ковбеля М.М. від 9 жовтня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання судового наказу № 362/3321/24 таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст обставин справи

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

Заява мотивована тим, що 15 травня 2024 року Васильківським міськрайонним судом Київської області видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини заробітку (доходу) платника щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 травня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Зазначав, що на його утриманні перебуває ще одна дитина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на якого він сплачує аліменти, а тому їх розмір не може перевищувати 50% його заробітку. Крім того, вказаний судовий наказ було видано помилково, оскільки стягувачем не надано доказів, що ОСОБА_3 проживає з нею та перебуває на її повному утриманні.

Вказував, що суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково, або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником. ОСОБА_1 виконував свої обов`язки щодо фінансово-матеріального

забезпечення дитини, добровільно сплачував на користь стягувача щомісячно у безготівковій формі приблизно 12 000 грн, а тому у ОСОБА_2 було відсутнє порушене право грошової вимоги.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив визнати судовий наказ № 362/3321/24 від 15 травня 2024 року, виданий Васильківським міськрайонним судом Київської області, таким, що не підлягає виконанню.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 9 жовтня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд дійшов висновку, що матеріали справи не містять належних доказів, які б підтверджували відсутність обов`язку ОСОБА_1 щодо сплати аліментів на утримання дитини або свідчили про помилкове винесення судового наказу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви.

Скаржник зазначає, що суд першої інстанції не надав оцінку факту добровільного утримання дитини батьком, тобто виконання ним вимог статті 180 СК України, на підставі чого у стягувача не виникло права на грошову вимогу. Також судом не враховано, що на утриманні скаржника перебуває ще одна дитина, на яку він також сплачує аліменти. У разі стягнення аліментів у повному розмірі на двох дітей це перевищуватиме 50% його заробітку, що суперечить частині 2 статті 70 Закону України "Про виконавче провадження". Крім того, скаржник вказує, що справа була розглянута неповноважним складом суду, оскільки ОСОБА_2 працює у Васильківському міськрайонному суді Київської області на посаді секретаря судового засідання, тому суддя Ковбель М.М., як і будь-який інший суддя цього суду, не мав права розглядати зазначену справу через можливу зацікавленість у результаті її розгляду.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилися, однак представник скаржника подав клопотання про розгляд справи у їх відсутності.

ОСОБА_2 в судове засідання також не з`явилась про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. З урахуванням положень частини 2 статті 372 ЦПК України її неявка не перешкоджає розгляду справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що 22 лютого 2023 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 зареєстровано шлюб (а.с.5).

У даному шлюбі у них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Васильківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Головного територіального управління юстиції у місті Києві (а.с. 7).

Крім того, ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого виконавчим комітетом Маловільшанської сільської ради Обухівського району Київської області (а.с. 22).

Рішенням Обухівського районного суду Київської області у справі № 372/4110/19 від 3 березня 2020 року з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 2100 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття, що також підтверджується даними з веб-порталу Судова влада України, відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень (а.с. 23-24).

15 травня 2024 року Васильківським міськрайонним судом Київської області видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини заробітку (доходу) платника щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 травня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 10).

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатом розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Таким чином, наказне провадження - це спрощений вид цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються справи про стягнення з боржника грошових коштів і витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Спрощена правова процедура по видачі судового наказу обумовлена правовою природою вимог, що підлягають захисту шляхом видачі судового наказу.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Частинами 5 статі 183 СК України передбачено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Згідно з частиною 2 статі 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

На суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Наведені підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові, зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Відповідно до висновків Верховного Суду у постановах від 24 червня 2020 року у справі № 520/1466/14-ц, від 9 вересня 2021 року у справі № 824/67/20, від 9 червня 2022 року у справі № 2-118/2001, сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення

судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 , звертаючись до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів вказувала, що фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені, спільний побут не ведеться, на даний момент не розлучені, оскільки в силу положень статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу не може бути пред`явлений протягом одного року після народження дитини, згоди щодо розміру аліментів, які повинен сплачувати боржник не досягли.

Установивши, що судовий наказ виданий з дотриманням норм процесуального права, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відсутності підстав для визнання його таким, що не підлягає виконанню.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 добровільно виконував свої обов`язки щодо фінансово-матеріального забезпечення дитини, не можуть бути підставою для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, оскільки стягнення аліментів шляхом звернення до суду з заявою про видачу судового наказу є правом стягувача, незалежно від добровільного виконання платником такого обов`язку.

Матеріали справи не містять доказів, що у визначеному законом порядку ОСОБА_1 звільнено від сплати аліментів за судовим наказом № 362/3321/24 від 15 травня 2024 року, виданим Васильківським міськрайонним судом Київської області.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що на утриманні скаржника перебуває ще дитина - ОСОБА_4 , на якого він сплачує аліменти, а тому у випадку стягнення аліментів у повному розмірі на двох дітей це буде перевищувати 50% його заробітку є безпідставними, оскільки рішенням Обухівського районного суду Київської області від 3 березня 2020 року з ОСОБА_1 стягнуто аліменти у фіксованому розмірі - 2100 грн щомісячно.

Крім того, вимога заявниці щодо стягнення аліментів на одну дитину в розмірі заробітку (доходу) платника аліментів прямо передбачена пунктом 4 частини 1 статті 161 ЦПК України. Аргументи, викладені у скарзі в цій частині, ґрунтуються на неправильному тлумаченні норми процесуального права.

Твердження скаржника про відсутність доказів перебування дитини на утриманні матері спростовуються наявною в матеріалах справи довідкою від 7 лютого 2024 року, виданою старостою села Велика Вільшанка виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області (а.с. 6).

Послання у апеляційній скарзі на те, що справарозглянута неповноважним складом суду, оскільки ОСОБА_2 працює у Васильківському міськрайонному суді Київської області на посаді секретаря судового засідання, відтак суддя Ковбель М.М., як і будь-який інший суддя даного суд не міг розглядати вказану справу, відхиляються судом апеляційної інстанції.

Вичерпний перелік підстав для відводу судді передбачений статтею 36 ЦПК України.

Так, відповідно до частини 1 статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

У частині 1 статті 39 ЦПК України передбачено, що з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 дійсно призначена з 8 травня 2023 року на посаду секретаря судових засідань у Васильківському міськрайонному суді Київської області. З 11 січня 2024 року перебуває у декретній відпустці.

Разом з тим, така обставина не може сама по собі викликати сумнів у неупередженості або об`єктивності судді Ковбеля М.М. При цьому варто зазначити, що скаржник у суді першої інстанції не подавав заяву про відвід судді з відповідних підстав.

Отже відсутні законодавчо встановлені підстави для неможливості розгляду Васильківським міськрайонним судом Київської області даної справи.

Інші доводи апеляційної скарги не відповідають встановленим обставинам справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм процесуального права, а тому відхиляються судом апеляційної інстанції як необґрунтовані.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Ураховуючи встановлені судом обставини, ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до статі 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_5, залишити без задоволення.

Ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 9 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: