Провадження № 2/344/669/25
У Х В А Л А

10 лютого 2025 року місто Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого - судді Мелещенко Л.В.

секретаря судового засідання Ласки І.О.

за участю сторін:

позивача ОСОБА_1

представника позивача - адвоката Дяківа Д.І.,

розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду міста Івано-Франківськ за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна,-

В С Т А Н О В И В:

26 липня 2024 року до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області через систему «Електронний суд» від представника позивача ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , - адвоката Дяківа Дмитра Івановича надійшла позовна заява до відповідача ОСОБА_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , про поділ спільного майна (а.с.1-5).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 липня 2024 року вказану цивільну справу розподілено для розгляду головуючому судді Мелещенко Л.В. (а.с.46-47).

Ухвалою суду від 30 липня 2024 року позовну заяву залишено без руху (а.с.48-49).

09 серпня 2024 року представником позивача усунуто недоліки.

Ухвалою суду від 13 серпня 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження з викликом сторін (а.с.59-60).

Ухвалою суду від 12 листопада 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про зупинення провадження у цивільній справі №344/13842/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна до припинення перебування ОСОБА_2 у складі Збройних Сил України (а.с. 78-81).

27 січня 2025 року до суду надійшла заява від відповідача ОСОБА_2 про зупинення провадження по даній справі, оскільки він перебуває на військовій службі за мобілізацією у взводі охорони ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 97-98).

Позивач у судовому засіданні просила у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі відмовити, оскільки відповідач систематично приходить у квартиру, де вона проживає разом із сином, і виселяє її з квартири, посилаючись на те, що він є власником цієї квартири.

У судовому засіданні представник позивача просив суд у задоволенні заяви про зупинення провадження по справі відмовити, вважаючи її необґрунтованою та безпідставною, пояснив, що у зв`язку з тим, що відповідач чинить позивачу та сину сторін перешкоди у володінні та користуванні майном, зупинення провадження у даній справі до завершення воєнного стану на території України позбавить позивача можливості на користуватися житлом, що може призвести до завдання надмірної шкоди позивачу.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, розглянувши матеріали справи, виходить з наступного.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 251 Цивільного процесуального кодексу України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Стаття 65 Конституції України встановлює, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Згідно частини першої статті 1 Закону України «Про Збройні Сили України», Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.

У відповідності до статті 3 Закону України «Про Збройні Сили України», Збройні Сили України мають таку загальну структуру: Генеральний штаб Збройних Сил України; Командування об`єднаних сил Збройних Сил України; види Збройних Сил України - Сухопутні війська, Повітряні Сили, Військово-Морські Сили; окремі роди сил Збройних Сил України - Сили спеціальних операцій, Сили територіальної оборони, Сили логістики, Сили підтримки, Медичні сили; окремі роди військ Збройних Сил України - Десантно-штурмові війська, Війська зв`язку та кібербезпеки; органи військового управління, з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти, установи та організації, що не належать до видів та окремих родів військ (сил) Збройних Сил України. Організаційно Збройні Сили України складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, установ та організацій.

Статтею 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що військове формування - створена відповідно до законодавства України сукупність військових з`єднань і частин та органів управління ними, які комплектуються військовослужбовцями і призначені для оборони України, захисту її суверенітету, державної незалежності і національних інтересів, територіальної цілісності і недоторканності у разі збройної агресії, збройного конфлікту чи загрози нападу шляхом безпосереднього ведення воєнних (бойових) дій.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб та оголошено проведення загальної мобілізації.

Надалі Указами Президента України, затвердженими відповідними Законами України, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», продовжувалися строки дії воєнного стану в Україні.

Згідно частини четвертої статті 263 Цивільного процесуального кодексу України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд чітко сформулював позицію, за якою для зупинення судом провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 2 частини першої статті 251 Цивільного процесуального кодексу України, в матеріалах цивільної справи мають бути докази перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, а також того, що такі підрозділи переведені на воєнний стан, зокрема беруть участь у виконанні бойових завдань.

Вказана правова позиція знайшла своє відображення, зокрема, у судових рішеннях Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 29 серпня 2022 року в справі №461/5209/19, від 21 грудня 2022 року у справі № 456/2541/19 тощо.

У відповідності до частини четвертої статті 10 Цивільного процесуального кодексу України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Європейський суд з прав людини зауважував, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, від 21 жовтня 2010 року, § 47).

Європейський суд з прав людини зауважив, що розумність тривалості провадження повинна оцінюватись з урахуванням обставин справи та таких критеріїв як складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також важливості спору для заявника (FRYDLENDER v. FRANCE, №30979/96, § 43, рішення Європейського суду з прав людини від 20 червня 2000 року).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 Цивільного процесуального кодексу України).

До основних засад судочинства частиною третьої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України віднесено розумність строків розгляду справи судом, пропорційність, диспозитивність, змагальність сторін.

Виходячи зі змісту статті 12, частини третьої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона реалізує свої процесуальні права на власний розсуд з метою досягнення бажаного процесуального результату.

Приписи пункту 2 частини першої статті 251 Цивільного процесуального кодексу України мають своєю метою захист процесуальних прав учасника цивільного процесу, який перебуває у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан. Вони покликані забезпечити об`єктивний розгляд справи.

Провадження у справі підлягає зупиненню лише у випадку наявності обставин, які перешкоджають розгляду справи.

Як вбачається з долученої до заяви відповідача копії довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 07 січня 2025 року, ОСОБА_2 перебуває на військовій службі за мобілізацією у взводі охорони ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 99).

При цьому подана довідка не містить жодних доказів того, що ІНФОРМАЦІЯ_2 переведений на воєнний стан, а відповідач знаходиться саме у зоні бойових дій.

Водночас стороною відповідача не надано доказів того, що відповідач позбавлений можливості з`являтися до суду.

Отже, станом на теперішній час матеріали справи не містять достовірних доказів на підтвердження того, що відповідач перебуває у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Також, як вбачається з пояснень сторони позивача, відповідач фактично проживає у м. Рогатин Івано-Франківської області, періодично приходить у житло, зареєстрованим власником якого він є, та де проживає позивач з сином.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідач до початку призначеного засідання надає до суду заяви або клопотання, що свідчить про його можливість взяти у участь у судовому засіданні.

Дії відповідача, який наполягає на зупиненні провадження у справі, що стосується поділу та встановлення порядку користування нерухомим майном, зареєстрованого за позивачем, не відповідають принципу добросовісності. За таких обставин інститут зупинення провадження у справі не може бути застосований у цій справі на шкоду інтересам позивача, меті цього інституту та принципам цивільного судочинства.

На підставі вказаного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви відповідача ОСОБА_2 про зупинення провадження.

Керуючись ст.ст. 251, 253, 258-261, 353, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про зупинення провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Вступна та резолютивна частини ухвали складені, підписані у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 10 лютого 2025 року.

Повний текст ухвали складено та підписано 10 лютого 2025 року.

Суддя Мелещенко Л.В.