Провадження № 22-ц/812/317/25 Суддя першої інстанції Румянцева Н.О.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 лютого 2025 року м. Миколаїв Справа № 489/7130/15-ц

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів Базовкіної Т.М., Тищук Н.О.,

при секретарі судового засідання Колосовій О.М.,

за участю представника державної виконавчої служби Тарасенка К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 листопада 2024 року, повний текст якої складено 12 листопада 2024 року, постановлену під головуванням судді Румянцевої Н.О., в залі судового засідання в м. Миколаїв, за заявою ОСОБА_1 про поворот виконання рішення ухваленого за позовом Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

28 жовтня 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діяв її представник ОСОБА_3 , звернулась до суду з заявою про поворот виконання виконавчого листа № 489/7130/15-ц, виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва 29 лютого 2016 року на підставі рішення, ухваленого за позовом Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» (далі ПАТ «Кредобанк») до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором.

Заяву мотивувала тим, що 09 лютого 2016 року Ленінським районним судом м. Миколаєва винесено заочне рішення по справі № 489/7130/15-ц, яким стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредобанк» заборгованості за кредитним договором від 31 липня 2014 року № 28Ф-2014 у сумі 194 279.55 грн, яка складається з: 172 617.44 грн заборгованості за кредитом; 18 173.42 грн заборгованості за відсотками за користування кредитом; 3 488.69 грн пені.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 15 липня 2020 року змінено резолютивну частину вищезазначеного рішення суду першої інстанції та зменшено загальну суму заборгованості за кредитним договором з 194 279.55 грн до 180 338.13 грн.

21 квітня 2016 Інгульським відділом державної виконавчої служби у м. Миколаєві відкрито виконавче провадження з примусового виконання вищезазначеного заочного рішення.

23 серпня 2017 вказане виконавче провадження було завершено на підставі пункту 3 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з відмовою стягувача залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення.

15 листопада 2017 ПАТ «Кредобанк» повторно пред`явив до Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором.

23 червня 2018 між ПАТ «Кредобанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Довіра та гарантія» (далі ТОВ «ФК «Довіра та гарантія») укладено договір факторингу із відступленням прав вимоги за кредитними договорами та прав за забезпечувальними договорами № 23/06-03, відповідно до якого ПАТ «Кредобанк» передало новому кредитору ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» право грошової вимоги за кредитним договором від 31 липня 2014 року № 28Ф-2014.

21 лютого 2019 ухвалою суду змінено стягувача з ПАТ «Кредобанк» на ТОВ «ФК «Довіра та гарантія».

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 20 березня 2024 року виконавчий лист № 489/7130/15-ц виданий Ленінським районним судом м. Миколаєва від 29 лютого 2016 року визнано таким, що не підлягає виконанню.

За період з 02 серпня 2018 року по 31 серпня 2021 року з ОСОБА_1 в ході примусового виконання виконавчого листа № 489/7130/15-ц на користь Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві було утримано 12 154.95 грн витрат виконавчого провадження.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила суд допустити поворот виконання виконавчого листа № 489/7130/15-ц, виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва 29 лютого 2016 року про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредобанк» заборгованості за кредитним договором № 28Ф-2014 від 31 липня 2014 року у сумі 194 279.55 грн, яка складається з 172 617.44 грн заборгованості за кредитом, 18 173.42 грн заборгованості за відсотками за користування кредитом, 3 488.69 грн пені та судового збору у сумі 2 914.19 грн. Стягнути з Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі Інгульський ВДВС) на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 12 154.95 грн.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 листопада 2024 року заяву задоволено.

Допущено поворот виконання виконавчого листа Ленінського районного суду м. Миколаєва виданого 29 лютого 2016 по справі № 489/7130/15-ц (провадження № 2/489/283/16) шляхом стягнення з Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 12 154.95 грн.

Ухвала суду мотивована тим, що відповідно до листа Інгульського ВДВС від 08 квітня 2024 року за вих. № 67088, кошти стягнуті з ОСОБА_1 по виконавчому провадженню № 55171800, які надходили на депозитний рахунок Відділу було розподілено на виконавчий збір; витрати виконавчого провадження; кошти за ВД, стягнуті на користь стягувача; повернення авансового внеску (авансовий); повернення авансового внеску (депозитний); сума боргу, помилково або надмірно стягнута (повернення коштів боржнику відповідно до заяви).

Враховуючи вищевикладене, дослідивши надані письмові докази, їх належна правова оцінка вказують на наявність підстав для задоволення даної заяви про поворот виконання рішення на суму 12 154.95 грн, оскільки рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09 лютого 2016 року, на підставі якого видано виконавчий лист від 29 лютого 2016 року, змінено постановою Миколаївського апеляційного суду м. Миколаєва від 15 липня 2020 року та виконавчий лист визнано таким, що не підлягає виконанню постановою Миколаївського апеляційного суду від 20 березня 2024 року.

Не погодившись з ухвалою суду Інгульський ВДВС подав апеляційну скаргу, де посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи та порушення вимог ЦПК України, просив її скасувати.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що обставини справи судом першої інстанції встановлені не повністю, так як кошти стягнуті з ОСОБА_1 є не тільки витратами виконавчого провадження стягнутими на користь Інгульського ВДВС, а в більшій частині виконавчим збором стягнутим на користь держави в інтересах якої діяв відділ. Таким чином, незалучення Інгульського ВДВС до розгляду справи, призвело до неповного з`ясування обставин справи.

Спірні правовідносини, щодо повернення коштів, виникли не тільки між боржником та стягувачем, а і між боржником та державою в інтересах якої діяв відділ, щодо стягнення та перерахування виконавчого збору.

В результаті, судом першої інстанції прийнята ухвала про права, свободи, інтереси та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, а саме Інгульського ВДВС.

Учасники справи на день розгляду справи не скористались правом надання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до частини 1 статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Ця стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

На відміну від оскарження судового рішення учасниками справи, особа, яка не брала участі у справі, має довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним. Разом із тим, судове рішення, оскаржуване особою, яка не брала участі у справі, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та ухвалення рішення судом першої інстанції є заявник, або в рішенні міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах, або рішення впливає на права та обов`язки такої особи.

Пунктом 3 частини 1 статті 362 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Системний аналіз наведеної норми процесуального права свідчить про те, що суд апеляційної інстанції лише в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи не вирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси особи, яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції. Якщо обставини вирішення судом першої інстанції питання про права, інтереси та свободи особи, яка не була залучена до участі у справі, не підтвердились, апеляційне провадження підлягає закриттю.

Схожий правовий висновок висловлений Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 17 лютого 2020 року у справі № 668/17285/13-ц.

У цій справі апеляційний суд, дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, виходить із того, що оскаржуваним судовим рішенням суду першої інстанції вирішено питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки Інгульського ВДВС, а тому дійшов висновку про те, що Інгульський ВДВС має право на оскарження такого судового рішення в апеляційному порядку.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника державної виконавчої служби, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09 лютого 2016 року, стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 в солідарному порядку на користь ПАТ «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором від 31 липня 2014 року № 28Ф-2014 в сумі 194 279 грн 55 коп., яка складається з: 172 617 грн 44 коп. заборгованості за кредитом, 18 173 грн 42 коп. заборгованості за відсотками за користування кредитом, 3 488 грн 69 коп. пені.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредобанк» 2 914 грн 19 коп. судового збору у рівних частках, а саме по 1 457 грн 10 коп. судового збору з кожного з відповідачів.

29 лютого 2016 Ленінським районним судом. М. Миколаєва по вищевказаній справи видано 2 виконавчих листа.

На виконанні в Інгульському ВДВС знаходиться зведене виконавче провадження № 48657644, яке складається з 5 виконавчих проваджень на загальну суму 239 992 грн 47 коп., у тому числі з виконавчого провадження № 50873870 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредобанк» в сумі 197 279 грн 55 коп.

Ухвалою суду від 21 лютого 2019 року, замінено у виконавчому провадженні з виконання рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09 лютого 2016 року по справі № 489/7130/15-ц за позовом ПАТ «Кредобанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, первісного стягувача ПАТ «Кредобанк» на правонаступника ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» у зв`язку з переходом права вимоги.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 15 липня 2020 року, заочне рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09 лютого 2016 року змінено, виклавши його резолютивну частину в такій редакції:

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в солідарному порядку на користь ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» заборгованість за кредитним договором № 28Ф-2014 від 31 липня 2014 року в сумі 180 338.13 грн, яка складається з: 169 674.91 грн заборгованості за кредитом, 9 036.21 грн заборгованості за відсотками за користування кредитом та 1 627.01 грн пені.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» заборгованість за кредитним договором від 31 липня 2014 року № 28Ф-2014 в сумі 13 941.42 грн, яка складається з: 2 942.53 грн заборгованості за кредитом, 9 137.21 грн заборгованості за відсотками за користування кредитом та 1 861.68 грн пені.

Стягнуто судовий збір на користь ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» з ОСОБА_2 у сумі 1 457.10 грн та з ОСОБА_1 у сумі 1 008.43 грн.

23 вересня 2020 Ленінським районним судом. м. Миколаєва по вищевказаній справи видано 5 виконавчих листа.

Ухвалою суду від 24 вересня 2021 року, у задоволенні заяви представника заявниці ОСОБА_1 ОСОБА_3 про визнання виконавчого листа, виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва у цивільній справі за позовом ПАТ «Кредобанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, таким, що не підлягає виконанню відмовлено.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 20 березня 2024 року, визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий лист № 489/7130/15-ц, виданий Ленінським районним судом м. Миколаєва 29 лютого 2016 року, про стягнення у солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредобанк» заборгованості за кредитним договором від 31 липня 2014 року №28Ф-2014 у сумі 194 279.55 грн, яка складається з 172 617.44 грн заборгованості за кредитом, 18 173.42 грн заборгованості за відсотками за користування кредитом, 3 488.69 грн пені та судового збору у сумі 2 914.19 грн.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10 вересня 2024 року заяву ОСОБА_1 про поворот виконання рішення по цивільній справі № 489/7130/15-ц задоволено частково. Допущено поворот виконання виконавчого листа, виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва 29 лютого 2016 року по справі № 489/7130/15-ц, шляхом стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» 18 880.46 грн. Це судове рішення набрало законної сили 26 вересня 2024 року.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Питання про поворот виконання рішення суду визначено приписами статті 444 ЦПК України.

Так, частина 1 цієї статті визначає, що суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він:

1) закриває провадження у справі;

2) залишає позов без розгляду;

3) відмовляє в позові повністю;

4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Відповідно до частин 5, 6, 9, 10 статті 444 ЦПК України питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони. До заяви про поворот виконання рішення шляхом повернення стягнутих грошових сум, майна або його вартості додається документ, який підтверджує те, що суму, стягнуту за раніше прийнятим рішенням, списано установою банку або майно вилучено державним або приватним виконавцем. Якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом відповідно до частин першої - третьої цієї статті, заява відповідача про поворот виконання рішення розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Заява про поворот виконання може бути подана протягом одного року з дня ухвалення відповідного рішення суду апеляційної чи касаційної інстанції або з дня ухвалення рішення при новому розгляді справи. Така заява розглядається у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника у двадцятиденний строк з дня надходження заяви, проте їх неявка не перешкоджає її розгляду.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2011 року №13-рп/2011 поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала.

Отже при повороті виконання рішення за заявою відповідача поверненню підлягають стягнуті з боржника на користь стягувача за рішенням суду сума грошових коштів, майно або його вартість.

Боржник ОСОБА_1 , в інтересах якої діяв її представник адвокат Харченко Д.М., звернулася з заявою в порядку статті 444 ЦПК України, де просила допустити поворот виконання виконавчого листа № 489/7130/15-ц, виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва 29 лютого 2016 року про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредобанк» заборгованості за кредитним договором № 28Ф-2014 від 31 липня 2014 року у сумі 194 279.55 грн, стягнувши з Інгульського ВДВС на її користь грошові кошти у сумі 12 154.95 грн, що складають витрати виконавчого провадження, зокрема, судовий збір.

Розглядаючи заяву ОСОБА_1 по заявленим вимогам, суд першої інстанції не врахував по-перше, що цивільно-процесуальним законодавством, зокрема, статтею 444 ЦПК України, не передбачено поворот виконання виконавчого листа, виданого судом на виконання судового рішення у цивільній справі. По-друге, розглядаючи зазначену заяву за положеннями статті 444 ЦПК України, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що Інгульській ВДВС на виконанні у якому перебувало виконавче провадження, не є стороною у цивільній справі № 489/7130/15-ц, не може бути заявником чи заінтересованою особою під час вирішення питання про поворот виконання рішення, яке визначене статтею 444 ЦПК України. По-третє, повернення коштів виконавчого провадження, до яких, зокрема, віднесено виконавчий збір, проводиться на підставі Закону України «Про виконавче провадження».

За змістом статті 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.

Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.

За змістом статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з пунктом 1 частини першої, частиною п`ятою статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до частин 1, 4 та 7 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до державного бюджету України.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору.

У разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Отже у цій справі питання повернення витрат виконавчого провадження повинен вирішувати Інгульській відділ державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) при звернення боржника ОСОБА_1 з відповідною заявою та у разі незгоди з прийнятим рішення цього відділу оскаржувати його до суду.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

За змістом пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.

Ураховуючи, що при вирішенні питання про поворот виконання рішення суд першої інстанції порушив норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення, оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви боржниці.

Згідно із підпунктами «б», «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, крім іншого, з нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Враховуючи, що апеляційний суд дійшов висновку про задоволення вимог апеляційної скарги Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та скасування ухвали суду першої інстанції, судовий збір, сплачений Інгульським ВДВС за подачу апеляційної скарги у розмірі 3 028 грн, підлягає відшкодуванню ОСОБА_1 ..

Керуючись статтями 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 листопада 2024 року, скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення.

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про поворот виконання виконавчого листа № 489/7130/15-ц, виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва 29 лютого 2016 року на підставі рішення, ухваленого за позовом Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 3 028 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

Н.О. Тищук

Повне судове рішення складено 11 лютого 2025 року.