ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

судді-доповідача Никифоряка Л.П.,

суддів Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

за участі секретаря судового засідання Драгомерецької А.О.,

Учасники справи:

Скаржник: ОСОБА_1 ,

Стягувач: Публічне акціонерне товариство акціонерний Банк «Укргазбанк»,

Заінтересована особа: Начальник Донецького відділу ДВС у Донецькому районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Марія Миронова,

розглянув відкрито в залі судових засідань апеляційного суду в м. Дніпро справу, що виникла з цивільних правовідносин в якій подана апеляційна скарга Публічним акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк» на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2024 року, головуючий у суді першої інстанції Шаповалова І.С.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст вимог скарги

У листопаді 2024року ОСОБА_1 звернулась в суд зі скаргою на дії державного виконавця, в якій вимагала скасувати постанови головного державного виконавця Донецького відділу ДВС у Донецькому районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ашумова Таіра від 22 грудня 2022року та від 13 червня 2023року про накладання арешту коштів боржника у виконавчому провадженні № 37334751 та просила зобов`язати уповноважених осіб Донецького відділу ДВС у Донецькому районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції повідомити належним чином АТ ОЩАДБАНК про скасування постанов про накладання арешту на кошти боржника у виконавчому провадженні №37334751.

Існування таких вимог заявник пов`язувала із тим, що 29 березня 2013року, стягувач ПАТ АБ «Укргазбанк», подав до Краматорського ДВС виконавчий лист №2-5723 від 16 грудня 2010року, внаслідок чого було відкрите виконавче провадження №37334751 відносно боржника ОСОБА_1

22 грудня 2022року, державний виконавець Донецького відділу ДВС у Донецькому районі Ашумов Таір, керуючись ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження», наклав арешт на кошти боржника ОСОБА_1 , що містяться на її відкритих рахунках.

13 червня 2023року, державний виконавець Донецького відділу ДВС, керуючись ст.56 ЗУ «Про виконавче провадження», повторно наклав арешт на кошти боржника ОСОБА_1 , що містяться на її відкритих рахунках.

23 листопада 2023року державний виконавець ухвалює постанову про повернення виконавчого листа № 2-5723 від 16 грудня 2010року стягувачу - ПАТ АБ «Укргазбанк», на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» з статусом «завершення» виконавчого провадження.

Водночас, 21 жовтня 2024року, начальник Донецького відділу ДВС Марина Миронова надала письмову відповідь про відсутність підстав для зняття арешту у виконавчому провадженні № 37334751, посилаючись на ст.59 Закону України «Про виконавче провадження».

Заявник стверджувала, що у зв`язку з накладеними арештами коштів, ОСОБА_1 не має можливості отримувати пенсію, яка є її єдиним джерелом існування, а тому вважала постанови про накладання арешту коштів боржника у виконавчому провадженні №37334751 незаконними.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2024 року скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця задоволено.

Суд першої інстанції, задовольняючи скаргу, виходив з того, що рахунок скаржника є таким, на який заборонено законом накладення арешту.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

12 грудня 2024 року Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» подало безпосередньо до суду апеляційної інстанції за допомогою системи Електронний суд апеляційну скаргу на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2024 року.

В апеляційній скарзі Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» висловило вимогу про скасування ухвали суду з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 .

Незаконність та необґрунтованість ухвали суду заявник пов`язував з тим, що суд мотивуючи власне рішення тим, що рахунки скаржниці є такими, на які заборонено законом накладення арешту, оскільки арешт може накладатись на кошти, а не на рахунок, а обмеження звернення стягнення на кошти пенсії та заробітної плати, які знаходяться на рахунку боржника, підпадають під випадки «кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом», не наводить будь-яких посилань на фактичні обставини справи чи докази на підтвердження вказаного.

Вказував, що арешт за постановами виконавчої служби що оскаржуються, накладено саме на грошові кошти, а не на рахунки скаржника, як стверджує суд, всупереч фактичним даним що містяться в доказах, наданих самим скаржником.

Заявник наголошував на тому, що ОСОБА_1 не доведено жодними належними та допустимими доказами той факт, що грошові кошти, на які накладено арешт, та які заходяться на поточному рахунку НОМЕР_1 є такими, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та/або вказаний рахунок має спеціальний режим використання.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 заперечила проти апеляційної скарги, заявляла що обставини якими скаржник обґрунтовував свої апеляційні вимоги не підтверджені в результаті розгляду цього спору, доводи наведені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Обґрунтовувала відзив тим, що 10 жовтня 2024року, в.о. керуючого ТВБВ №10023/0349 АТ «Ощадбанк», надала довідку ОСОБА_1 про те, що не може видати їй пенсію з рахунку № НОМЕР_1 , тому що є діюче виконавче провадження № 37334751, що свідчить про незаконність відмови у скасуванні арешту накладеного на такі кошти.

Зазначала, що відповідно до частини четвертої статті 40 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі якщо після повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених частиною 1 статті 37 цього Закону, встановлено, що виконавчий документ не підлягає виконанню, арешти з майна боржника знімаються.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 13 січня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 30 січня 2025 року справу призначено до судового розгляду на 11 лютого 2025 року.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про доставку електронного листа.

Фактичні обставини встановлені в ході судового розгляду, які підтверджені належними та допустимими доказами

16 грудня 2010року, Краматорський міський суд Донецької області, ухвалив рішення у справі № 2-5723/2010 та стягнув солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк», заборгованість за кредитним договором № 2233/1119 від 20 червня 2008року у сумі доларів США - 42900,29, пеню у сумі 26299,45грн, судовий збір у сумі 1700,00грн та витрати по сплаті інформаційно технічного забезпечення у сумі 120 грн.

27 листопада 2012року Краматорський міський суд, видав виконавчий лист №2-5723/2010 стягувачу.

29 березня 2013року, стягувач - ПАТ АБ «Укргазбанк», подав до Краматорського ДВС виконавчий лист № 2-5723 від 16 грудня 2010року, внаслідок чого було відкрите виконавче провадження № 37334751 відносно боржника ОСОБА_1

22 грудня 2022року, державний виконавець Донецького відділу ДВС у Донецькому районі Ашумов Таір, керуючись ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження», наклав арешт на кошти боржника ОСОБА_1 , що містяться на її відкритих рахунках.

13 червня 2023року, державний виконавець Донецького відділу ДВС, керуючись ст.56 ЗУ «Про виконавче провадження», повторно наклав арешт на кошти боржника ОСОБА_1 , що містяться на її відкритих рахунках.

23 листопада 2023року державний виконавець ухвалив постанову про повернення виконавчого листа № 2-5723 від 16 грудня 2010року стягувачу ПАТ АБ «Укргазбанк», на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

27 лютого 2024року, державний виконавець Донецького відділу ДВС у Донецькому районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції повторно приймає заяву від стягувача - ПАТ АБ «Укргазбанк» про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №2-5723 від 16 грудня 2010року і відкриває виконавче провадження № 74286215.

13 серпня 2024року, начальник Донецького відділу ДВС у Донецькому районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції скасувала постанову про відкриття виконавчого провадження № 74286215 від 27 лютого 2024року.

21 жовтня 2024року, начальник Донецького відділу ДВС Марина Миронова надала письмову відповідь про відсутність підстав для зняття арешту у виконавчому провадженні №37334751, посилаючись на ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, дослідив доводи апеляційної скарги та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.

Задовольняючи скаргу на дії державного виконавця, суд першої інстанції надважливого значення надав тій обставині що рахунок скаржниці є таким, на який заборонено законом накладення арешту. Як правову підставу для задоволення скарги суд першої інстанції виснував, що обмеження звернення стягнення на кошти пенсії та заробітної плати, які знаходяться на рахунку боржника, підпадають під випадки «кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом» (абзац другий частини другої статті 48 Закону № 1404-VIII).

Вислухав пояснення учасників справи котрі з`явились до суду, за відсутності інших учасників справи, які повідомлені про дату, час і місце судового засідання у спосіб встановлений законом дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, так як висновки суду першої інстанції, викладені в ухвалі суду не відповідають обставинам справи.

Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Визначальним для правильного вирішення даної справи є з`ясування питання про те, чи доведено належними та допустимими доказами скаржницею те, що її кошти на арештованих рахунках є коштами, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження того, що рахунок, на який в тому числі було накладено арешт коштів божника постановою державного виконавця, є таким, на який накладення арешту та/або звернення стягнення заборонено законом, ОСОБА_1 надано довідку від 10 жовтня 2024року, в.о. керуючого ТВБВ №10023/0349 АТ «Ощадбанк» про те, що банк не може видати ОСОБА_1 пенсію з рахунку № НОМЕР_1 , тому що є діюче виконавче провадження № 37334751.

Водночас, частиною другою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» наведено невичерпний перелік коштів, на які забороняється звернення стягнення та накладення арешту. Зокрема, вказано, про недопустимість накладення арешту та/або звернення стягнення на кошти боржника, що знаходяться на рахунках, накладення арешту або звернення стягнення на які заборонено законом.

Згідно з частиною третьою статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Перелік коштів (виплат), на які не може бути звернуто стягнення, наведений і в статті 73 Закону України «Про виконавче провадження».

Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону (абзац другий частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020року у справі №905/361/19 викладений висновок, що «стаття 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено. Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

З матеріалів справи встановлено, що оскаржувані постанови державного виконавця виконані банківськими установами, у зв`язку з чим було накладено арешт на рахунки на ім`я ОСОБА_1 . Разом з тим, АТ «Ощадбанк» не зверталось до державного виконавця з повідомленнями про спеціальний режим використання рахунків, відкритих на ім`я ОСОБА_1 та не можливість накладення арешту й звернення стягнення на розміщені на них кошти.

Таким чином, оскільки скаржницею не надано доказів про те, що рахунки на її ім`я, на які накладено арешт, є рахунками із спеціальним режимом використання, слід дійти висновку про правомірність дій державного виконавця та, як наслідок, відсутність правових підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 .

Посилання скаржниці на довідку від 10 жовтня 2024року, в.о. керуючого ТВБВ №10023/0349 АТ «Ощадбанк» про те, що банк не може видати ОСОБА_1 пенсію з рахунку № НОМЕР_1 , тому що є діюче виконавче провадження № 37334751, не свідчить про те, що її кошти на арештованих рахунках є коштами, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.(частина перша, друга статті 77 ЦПК України).

Водночас, закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту того, що кошти на арештованих рахунках є коштами, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, а тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що рахунок скаржниці є таким, на який заборонено законом накладення арешту.

Заразом, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про те, що обмеження звернення стягнення на кошти пенсії та заробітної плати, які знаходяться на рахунку боржника, підпадають під випадки «кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом», посилаючись на частину другу статтю 48 ЗУ Про виконавче провадження, оскільки в даному випадку вирішується питання правомірності накладення арешту на кошти боржника, а не звернення на них стягнення.

Посилання скаржниці ОСОБА_1 на те, що відповідно до частини четвертої статті 40 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі якщо після повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених частиною 1 статті 37 цього Закону, встановлено, що виконавчий документ не підлягає виконанню, арешти з майна боржника знімаються, а тому в даному випадку арешти повинні бути зняті, є безпідставними.

Як встановлено, 23 листопада 2023року державний виконавець ухвалив постанову про повернення виконавчого листа № 2-5723 від 16 грудня 2010року стягувачу ПАТ АБ «Укргазбанк», на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними).

Згідно частини п`ятої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, крім випадків, коли виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди.

Згідно частини четвертої статті 40 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі якщо після повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених частиною першою статті 37 цього Закону, встановлено, що виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди, арешти з майна боржника знімаються, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті під час примусового виконання рішення заходи, про що виконавець виносить постанову, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, виконавець вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Одночасно, виконавчий лист № 2-5723 від 16 грудня 2010року не був визнаний таким, що не підлягає виконанню, доказів протилежного скаржником не надано, а отже передумов, визначених частиною четвертою статті 40 ЗУ «Про виконавче провадження» для зняття арешту з майна(коштів) боржника в даному випадку судом не встановлено.

Доводи скаржниці про незаконність відкриття у 2013році виконавчого провадження № 37334751 відносно боржника ОСОБА_1 не приймаються судом до уваги, оскільки предметом скарги у даній справі є постанови державного виконавця про накладення арешту, а не законність відкриття виконавчого провадження.

Окрім цього, слід зазначити, що відповідно до частин першої та другої статті 56 ЗУ «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення (частини третя та четверта статті 56 Закону № 1404-VIII).

Аналіз вище зазначених норм дає підстави для висновку, що державний та/або приватний виконавець перед накладанням арешту повинен з`ясувати суму та статус грошей, що знаходяться на рахунку боржника, і у постанові про накладання арешту серед інших відомостей вказати про суму коштів, на яку накладається арешт, або зазначити, що арешт поширюється на кошти на усіх рахунках, у тому числі, що будуть відкрити після накладення арешту. Накладання арешту на суми, що перевищують суми, визначені виконавчим документом, та перевищують суми витрат виконавчого провадження, що підлягають стягненню, є незаконним.

Як вбачається з матеріалів справи, 13 червня 2023року, державний виконавець Донецького відділу ДВС, керуючись ст.56 ЗУ «Про виконавче провадження», наклав арешт на кошти боржника ОСОБА_1 , що містяться на її відкритих рахунках у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів 272026,62 грн, тобто накладено арешт зі зазначенням меж суми стягнення та саме на грошові кошти, а не на рахунки скаржника, як стверджував суд першої інстанції, всупереч фактичним даним (а.с.22).

Отже, при накладенні арешту на грошові кошти боржника, державним виконавцем не було порушено жодних вимог ЗУ «Про виконавче провадження».

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що скарга ОСОБА_1 на дії державного виконавця є необґрунтованою.

Саме з такого розуміння вищезазначених норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не повно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, поясненням сторін та наданим доказам дав неповну оцінку, внаслідок чого прийшов до помилкового висновку про задоволення скарги.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, суд першої інстанції не виконав вимоги закону про законність рішення суду та саме невідповідність висновків, викладених в ухвалі суду першої інстанції, обставинам справи дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 376 ЦПК України задовольнити апеляційну скаргу, скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні скарги на дії державного виконавця.

Керуючись статтями 259, 268, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» задовольнити.

Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2024 року скасувати.

У задоволенні скарги ОСОБА_1 , стягувач Публічне акціонерне товариство акціонерний Банк «Укргазбанк», заінтересована особа Начальник Донецького відділу ДВС у Донецькому районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Марія Миронова, на дії державного виконавця Донецького відділу ДВС у Донецькому районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 лютого 2025року.

Судді: