Справа № 487/2782/24
Провадження № 2/487/213/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.02.2025 м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва в складі головуючого судді Бобрової І.В., за участю секретаря судового засідання Мосензової О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу № 487/2782/24 за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

27.03.2024 представник АТ «Універсал Банк» Мєшнік К.І. звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просить стягнути з останньої на користь позивача заборгованість у розмірі 141375,12 грн. за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 28.07.2019 та судові витрати у розмірі 3028,00 грн.

Позовні вимоги мотивував тим, що 28.07.2019 відповідачка звернулася до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг шляхом застосування цифрового власноручного підпису. На підставі укладеного договору відповідачка отримала кредит у розмірі 100000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка НОМЕР_1 . Позивач свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених вказаним договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідачка, будучи позичальником, не виконує умови договору, не сплачує кошти на погашення кредитного зобов`язання, внаслідок чого станом на 15.01.2024 утворилась заборгованість у розмірі 141375,12 грн.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.03.2024 головуючим суддею визначено суддю Боброву І.В.

Суд своєю ухвалою від 02.04.2024 відкрив провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

Суд своєю ухвалою від 29.01.2025 закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив про їх задоволення.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася вчасно та належним чином, про причину неявки суду не повідомила. При цьому представником відповідачки адвокатом Ротар А.Л. до суду було надано письмові пояснення, в яких вона заперечувала щодо позовних вимог, просила відмовити у їх задоволенні у зв`язку з недоведеністю.

Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, доходить до такого висновку.

Судом встановлено, що 28.07.2019 між сторонами укладений кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви до договору про надання банківських послуг, відповідно до умов якого банк відкрив відповідачці поточний рахунок у гривні та надав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

В анкеті-заяві зазначено, що позичальник згодна, що ця анкета-заява разом із Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг, а також про ознайомлення з таким договором.

Крім того підписанням цього договору позичальник підтверджує, що ознайомлена з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту (згідно вимог діючого законодавства) та отримала їх примірники у мобільному додатку, вони її зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення.

При цьому суд зауважує, що будь-які інші договори чи додатки до них, окрім анкети-заяви відповідачка не підписувала.

У свою чергу позивач на підтвердження заявлених позовних вимог надав розрахунок заборгованості за договором № б/н від 28.07.2019, копію анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг, витяг з Умов і правил обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів, витяг з тарифів за карткою Monobank, паспорт споживчого кредиту чорної картки Monobank, таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача.

Так згідно з розрахунком заборгованості за договором № б/н від 28.07.2019 заборгованість ОСОБА_1 перед АТ «Універсал Банк» станом на 15.01.2024 становить 141375,12 грн. та складається із загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) в сумі 141375,12 грн.

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

На підставі статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

У статті 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 634 ЦПК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).

Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини 1 та 2 статті 633 ЦК України).

Оскільки умови договору розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачу і доведені до його відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Отже банком ініційовано спір про стягнення заборгованості за кредитним договором, який оформлений у вигляді анкети-заяви про приєднання до договору про надання банківських послуг.

Так судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази того, що надані до позовної заяви витяги з Тарифів та з Умов і Правил, з урахування їх не підписання відповідачкою, остання розуміла, ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву до договору про надання банківських послуг.

При цьому Умови і Правила надання банківських послуг, що надані позивачем, через їх мінливий характер, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із ОСОБА_1 кредитного договору.

Такий висновок узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 27.03.2024 у справі № 159/1625/20.

Крім того як слідує з матеріалів справи анкета-заява від 28.07.2019 не містить інформації на підтвердження наміру позичальника отримати кредитну картку monobank із встановленим кредитним лімітом та не узгоджено базову процентну ставку по кредитному ліміту

Також в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що відповідачка дійсно отримала кредитну картку та на її рахунок перераховано кредитні кошти.

У зв`язку з чим суд вважає, що сама по собі підписана анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг без надання належних та допустимих доказів, що підтверджують укладення договору, а саме вчинення сторонами дій щодо виконання умов укладеного договору (відкриття банківського карткового рахунку, перерахування лімітних коштів, користування такими коштами, повернення коштів, тощо) не може бути підставою для висновку про існування у відповідача боргових зобов`язань перед позивачем.

За приписами частини першої статті 1046, частини другої статті 1054 ЦК України кредитний договір є укладеним з моменту передання грошей. Саме в обов`язок позивача входить довести не лише факт підписання договору, а і факт передачі грошей.

Аналогічні за змістом правові висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 в справі № 6-1967цс15, постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 в справі № 464/3790/16-ц, постанові Верховного Суду від 08.10.2020 в справі № 194/1126/18. Тобто судова практика зі спірних правовідносин є сталою і незмінною.

З урахуванням зазначеного суд доходить до висновку, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідачкою були отримані грошові кошти від позивача.

Крім того, суд зазначає, що долучений до позовної заяви представником позивача розрахунок заборгованості, не є належним доказом, котрий підтверджує розмір заборгованості за кредитним договором, враховуючи правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 30.01.2018 у справі № 161/16891/15-ц, про те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно вказаної правової норми, бухгалтерський облік господарських операцій, здійснюється на підставі первинних документів, які фіксують факти проведення таких операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Доказів неможливості подання вказаних документів до суду з причин, що об`єктивно не залежали від банку, судом не встановлено.

За приписами статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Таким чином суд дійшов до висновку про відсутність в матеріалах справи доказів виконання чи не виконання сторонами умов кредитного договору та факту порушення ОСОБА_1 своїх зобов`язань, які б призвели до утворення зазначеної у позові заборгованості.

Враховуючи наведене та те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд доходить до переконання про недоведеність позивачем належними і допустимими доказами заявлених позовних вимог, що є підставою для відмови у їх задоволенні.

Керуючись ст. 10, 18, 76, 258, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: Акціонерне товариство «Універсал Банк», місце знаходження: м. Київ, вул. Автозаводська, буд. 54/19, ЄРДПОУ 21133352.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повне судове рішення складено 07.02.2024.

Головуючий суддя І. В. Боброва