Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2025 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Бенца К.К.

за участю секретаря судового засідання Майор Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ужгород в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Великодобронська сільська рада Закарпатської області про встановлення факту постійного місця проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду в порядку окремого провадження з заявою , де заінтересована особа Великодобронська сільська рада Закарпатської області про встановлення факту постійного місця проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 на час відкриття спадщини.

Мотивуючи свої вимоги заявник вказує на те , що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_3 , а ІНФОРМАЦІЯ_5 помер її чоловік, онук ОСОБА_3 ОСОБА_2 .

У зв`язку зі старістю та хворобою діда, для його догляду ОСОБА_2 у 2000 році переїхав жити до діда у його будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Заявник вказує на те, що за життя ОСОБА_3 на випадок своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 залишив заповіт, посвідчений виконавчим комітетом Чомонинської сільської ради народних депутатів, Мукачівського району, Закарпатської області, зареєстрований в реєстрі №55.

Відповідно до змісту заповіту ОСОБА_3 , все майно, що буде належати на день його смерті де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, а також все те, що за законом буде мати право, заповів ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Однак, ОСОБА_2 не оформив право власності на успадковане майно згідно заповіту після смерті ОСОБА_3 , оскільки сам помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Заявник вказує на те, що 03.06.2024 року державним нотаріусом Ужгородської районної державної нотаріальної контори Мешко Т.М. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , оскільки немає факту прийняття спадщини ОСОБА_2 за померлим ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 .

Заявник вказує, що метою позову в даній справі є доведення факту постійного проживання спадкодавця - ОСОБА_3 разом зі спадкоємцем ОСОБА_2 на час відкриття спадщини для подальшого вчинення передбачених законом дій для прийняття спадщини ОСОБА_1 в порядку, що передбачений положеннями ЦК України та ЗУ «Про нотаріат».

Заявник вказує, що вона є дружиною спадкоємця ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 01.10.2009 року.

Зазначє, що спадкодавець ОСОБА_3 та спадкоємець ОСОБА_2 з 2000 року постійно проживали за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказує, що факт постійного проживання ОСОБА_3 з ОСОБА_2 підтверджується довідкою про спільне проживання осіб на день смерті, вих. №283 від 29.04.2024 р. та актом про спільне проживання осіб на день смерті від 29.04.2024 р., письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (справжність підпису засвідчено 30.05.2024 року старостою села Чомонин Бокшо А.А. за реєстровим №1-51) та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (справжність підпису засвідчено 30.05.2024 року старостою села Чомонин Бокшо А.А. за реєстровим №1-50). Інші спадкоємці, які могли б прийняти спадщину після смерті спадкодавця ОСОБА_3 окрім ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 відсутні.

Зогляду на викладене, заявник просить суд встановити факт постійного місця проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 .

Виклад позицій сторін по справі:

Заявник в призначене судове засідання не зв`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Подала до суду заяву, згідно якої просила суд розглядати справу за її відсутності за наявними матеріалами. Заявлені вимоги підтримує та просить суд їх задовільнити.

Представник заінтересованої особи Великодобронська сільська рада Закарпатської області у судове засідання не з`явився. Подав до суду заяву згідно якої просив суд розглядати справу за їх відсутності. Також зазначив, що вони не заперечують проти задоволення судом заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом за відсутності учасників справи, які беруть участь у справі не здійснюється.

Вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного.

Частиною 7 ст.19 ЦПК України визначено, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Положеннями ч.1 ст.293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. (ч.1 ст.294 ЦПК України).

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 у с. Чомонин, Мукачівського району Закарпатської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 05.10.2004 року, копія якого долучена до матеріалів справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 у м. Мукачево, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 15.09.2023 року, копія якого долучена до матеріалів справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 після укладення шлюбу з ОСОБА_2 06.06.2009 року актовий запис №02, змінила прізвище на « ОСОБА_7 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії НОМЕР_4 від 01.10.2009 року, копія якого долучена до матеріалів справи.

Судом встановлено, що на день смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 проживав та вів спільне господарство разом із ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про спільне проживання осіб на день смерті виданою Великодобронською сільською радою №283 від 29.04.2024 року.

Судом встановлено, що гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , на день смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 проживали разом та вели спільне господарство за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується даними акту про спільне проживання осіб на день смерті від 29.04.2024 року виданим старостою села Чомонин Бокшо А.А.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 проживав та вів спільне господарство разом із ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 здійснював догляд за ОСОБА_3 , утримував, турбувався про стан його здоров`я, забезпечував його всім необхідним, що підтверджується заявою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 від 30.05.2024 року, яка посвідчена 30.05.2024 року старостою села Чомонин, Великодобронської сільської ради - Бокшо А.А.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 проживав та вів спільне господарство разом із ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 здійснював догляд за ОСОБА_3 , утримував, турбувався про стан його здоров`я, забезпечував його всім необхідним, що підтверджується заявою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 від 30.05.2024 року, яка посвідчена 30.05.2024 року старостою села Чомонин, Великодобронської сільської ради - Бокшо А.А.

Судом встановлено, що постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Ужгородської районної державної нотаріальної контори Мешко Т.М. від 03.06.2024 року було відмовлено ОСОБА_1 від імені якої діє ОСОБА_8 у видачі свідоцтва про право на спадщину за померлим ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_2 , оскільки немає факту прийняття спадщин ОСОБА_2 за померлим ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 .

Нормативно-правове обґрунтування :

У відповідності до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є час смерті особи.

Згідно ч.1 ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до ч. 2 ст. 1225 ЦК Українидо спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені.

Частиною першою статті 1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса про видачу йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч.3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленогостаттею 1270цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

Такий правовий висновок щодо застосування частини третьої статті 1268 ЦК України викладений у постановах Верховного Суду: від 21 жовтня 2020 року в справі № 569/15147/17; від 18 листопада 2020 року в справі № 523/19010/15-ц; від 02 квітня 2021 року в справі № 191/1808/19; від 28 квітня 2021 року в справі № 204/2707/19.

Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.

Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо).

Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1ст.1269 ЦК України).

При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.

Згідно ч. 1 ст. 67 ЗУ «Про нотаріат» від 02.09.1993 р. свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо.

Згідно роз`яснень, що містяться в пунктах 23 та 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття

спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р.) Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

Як випливає із п.3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем та оцінені судом.

Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 10 січня 2019 року в справі № 484/747/17, від 07 червня 2022 року в справі № 175/4514/20.

Згідно роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Метою встановлення факту спільного проживання заявників зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.

Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Якщо проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Частиною 1ст. 294 Цивільного процесуального кодексу України, визначено що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Судом встановлено, що заявнику необхідно встановити факт постійного спільного проживання її померлого чоловіка зі спадкодавцем на час відкриття спадщини для оформлення права на спадщину, отже встановлення факту проживання чоловіка заявника із спадкодавцем на момент його смерті породжує юридичні наслідки, оскільки з визначенням їх спільного проживання законодавство пов`язує прийняття спадщини, при цьому, спір про встановлення даного факту відсутній.

За життя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , який хоч і не був зареєстрований у житловому будинку спадкодавця , однак проживав у ньому до його смерті, що повністю підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а відтак суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та встановлення факту постійного проживання ОСОБА_2 разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 до дня його смерті.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про можливість задоволення заяви, оскільки встановлення цього факту породжує для заявника юридичні наслідки, від яких залежать його майнові права на спадщину.

Відповідно до положень частин 4, 5статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення; датою ухвалення рішення за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Відповідно до положень частин 4, 5 статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення; датою ухвалення рішення за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Судове засідання було призначено на 30.01.2025 року, дата складання повного судового рішення 10.02.2025 року, а відтак датою ухвалення рішення за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення -10.02.2025 року.

На підставі викладеного та керуючись, ст.ст. 5, 6, 10, 263-265, 315-319, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Великодобронська сільська рада Закарпатської області про встановлення факту постійного місця проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 на час відкриття спадщини за адресою АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Ужгородський міськрайонний суд. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч.3 ст.354 ЦПК України).

Учасники справи:

Заявник : ОСОБА_1 (місце проживання : АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 );

Заінтересована особа : Великодобронська сільська рада Закарпатської області (місце знаходження: 89463, Ужгородський р-н., с. Велика Добронь, вул. Чонгорська, буд.2, ).

Дата складання повного тексту судового рішення - 10.02.2025 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду К.К. Бенца