КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/5779/23
Провадження № 2/552/174/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.02.2025 року Київський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді - Шаповал Т.В.,

при секретарі Грицак А.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава в приміщенні суду цивільну справу в порядку спрощеного провадження за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2023 року ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Вказував, що 25.09.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено електронний договір №4828239 про надання споживчого кредиту. Згідно умов кредитного договору сума кредиту складає 20000 грн., строк кредиту 30 днів, дата повернення 25.10.2021 року.

ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем виконало та надало його кредит у розмірі 20000 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на картку відповідача. 25.10.2021 року відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, а також не уклав угоду щодо пролонгації строку дії кредитного договору, в зв`язку з чим кредитний договір було автопролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 днів.

Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед кредитором 18 квітня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом, та позивачем, як фактором було укладено договір факторингу №18.04/23-Ф, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором №4828239. Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача по кредитному договору перед позивачем не сплачена та складає 20000 грн. тіло кредиту, 45600 грн. нараховані проценти, 17777,6 грн.- інфляційні втрати, 3267,42 грн. 3% річних.

Тому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 86645,02 грн. та судові витрати.

Ухвалою від 04 жовтня 2023 року відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Позивач у судове засідання свого представника не направив, попередньо звернувся до суду із заявою про проведення розгляду справи за відсутності їх представника.

У судове засідання відповідач не з`явився, був належним чином повідомлений про дату та місце розгляду справи. У заяві про перегляд заочного рішення зазначав, що нараховані позивачем штрафні санкції втричі перевищують отриманий ним кредит і є безпідставним збагаченням позивача за його рахунок в умовах воєнного стану. Первісний кредитор не повідомив його про укладення договору факторингу. Просив зменшити розмір штрафних санкцій до 20 000 грн..

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 25.09.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено електронний договір №4828239 про надання споживчого кредиту.

Згідно п.1.2 вказаного договору на умовах, встановлених договором, товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором.

Згідно п.п.1.3, 1.4 вказаного договору сума кредиту складає 20000 грн., строк кредиту 30 днів.

Відповідно до п.1.5 договору тип процентної ставки фіксована.

Пунктом 1.5. визначено види процентних ставок, що узгоджені сторонами правочину: стандартна 1,90 % в день, знижена 1,425 % в день

Згідно п.1.8 вказаного договору орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає:

1.8.1 за стандартною ставкою 31 400 грн.;

1.8.2. за зниженою ставкою 28550 грн..

Відповідно до п.4.1 вказаного договору строк кредиту може бути продовжено:

-за ініціативою споживача на кількість днів, зазначену в п.1.4 договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному п.п.4.2 договору;

-в порядку автопролангації, на кількість днів та відповідно до умов визначених в п.4.3 договору.

Відповідно до підпункту 4.2.2. пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь товариства в розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій споживачем. Якщо споживач здійснюючи вказаний платіж не бажає продовжувати строк користування кредитом, споживач зобов`язаний повідомити про це товариство в один із вказаних способі в цьому пункті.

Підпункт 4.2.3. передбачає, що товариство має право, але не обов`язок протягом строку для відповіді, акцептувати пропозицію (оферту) споживача про продовження строку користування кредитом шляхом направлення споживачу текстового повідомлення про погодження нового строку кредиту на номер мобільного телефону та/або адресу електронної пошти, повідомлені споживачем товариству в особистому кабінеті/зазначені в договорі.

Згідно п. 4.3 вказаного договору, порядок автопролангації строку кредиту.

п.4.3.1 сторони домовились, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача.

Підпунктом 4.3.2. договору передбачено, що споживач, дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах передбачених в підпункті 4.3.1 договору. Споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду автопролонгації у споживача наявна заборгованість за кредитом та не відбулося продовження строку кредиту за ініціативою споживача, у порядку передбаченому пунктом 4.2. договору.

Як встановлено судом, ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання виконав належним чином, надав відповідачу кредитні кошти.

18.04.2023 року між ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» ( фактор) та ТОВ «Авентус Україна» ( клієнт) укладено договір факторингу №18-04/2023.

Відповідно до пункту 1.1. договору факторингу, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому, до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.

Згідно пункту 1.2 договору факторингу, сторони погодили, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до витягу Реєстру боржників за договором факторингу № 18-04/2023 від 18 квітня 2023 року ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло права грошової вимоги, зокрема до відповідача в сумі 65600 грн, з яких: 20000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу та 45600 грн - сума заборгованості за відсотками.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно частини першої-другої статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Згідно із частиною першою статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовами спірного договору про надання споживчого кредиту, що підписаний сторонами спору, узгоджено, що строк кредиту становить 30 днів, який може бути продовжено у порядку та на умовах, визначених в розділі 4 цього договору (згідно пункту 1.4. договору).

Розділом 4 «Пролонгація строку кредитування» договору № 4828239 про надання споживчого кредиту від 25 вересня 2021 року передбачені положення стосовно пролонгації строку кредиту, згідно пункту 4.1. якого передбачено, що строк кредиту може бути продовжено: за ініціативою споживача на кількість днів, зазначену в пункті 1.4. договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному пунктом 4.2. договору; або в порядку автопролонгації, на кількість днів та відповідно до умов визначених в пункті 4.3. договору.

Відтак, сторонами справи була передбачена можливість продовження строку договору про надання споживчого кредиту або за ініціативою споживача, або шляхом автопролонгації, що мають певні особливості застосування та обмежені узгодженими сторонами правочину часовими проміжками.

Згідно підпункту 4.3.1. договору, сторони домовились, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача, відповідно до підпунктів 4.2.2.-4.2.4. договору. Тобто в даному випадку кожен день автопрологації є новою датою повернення кредиту.

Підпунктом 4.3.2. договору передбачено, що споживач, дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах передбачених в підпункті 4.3.1 договору.

Отже, у випадку на дату закінчення строку кредиту наявності заборгованості, сторони кредитного зобов`язання узгодили можливість автопролонгації спірного договору на строк, що не повинен перевищувати 90 календарних днів поспіль.

Як вбачається з матеріалів справи, первісним кредитором, у зв`язку з неналежним виконанням боржником взятих на себе зобов`язань за укладеним кредитним договором, було застосовано положення про автопролонгацію строку кредиту, термін дії якого становить до 90 календарних днів поспіль.

З розрахунку заборгованості, вбачається, що нарахування відсотків за користування кредитом здійснювалося за період часу з 25 вересня 2021 року по 23 січня 2022 року, що відповідає строку дії кредитного договору з урахуванням його продовження в узгодженому сторонами порядку.

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитору зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У порушення умов кредитного договору свої зобов`язання відповідач ОСОБА_1 за кредитним договором №4828239 від 25.09.2021 року своєчасно не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка становить 86645,02 грн., з яких: 20000 грн. тіло кредиту, 45600 грн. нараховані проценти, 17777,6 грн.- інфляційні втрати, 3267,42 грн. 3% річних.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити та стягнути з відповідача заборгованість за договором №4828239 від 25.09.2021 року в розмірі 86645,02 грн..

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У ЦПК України визначено види судових витрат.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України).

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу в розмірі 10000 грн. позивачем надано платіжну інструкцію від 21.09.2023 року №960, рахунок на оплату по замовленню,договір №10/07-2023 про надання правової допомоги від 10.07.2023, звіт про надання правової допомоги згідно договору №10/07-2023 від 21.09.2023 року.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо,

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно, ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Суд приймає до уваги положення частини третьої статті 141 ЦПК України, згідно з якою при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи та вважає, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають задоволенню.

Суд, враховуючи обґрунтованість розміру понесених витрат, а також критерії розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи, складність даної справи та ціну позову в ній, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, приходить до висновку, що витрати позивача на професійну правничу допомогу підлягають відшкодуванню у розмірі 10000 грн., оскільки саме на цю суму підтверджується доказами надання адвокатом правничих послуг у справі .

Витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 2147,20 грн. сплаченого судового збору та 10000 грн. на правничу допомогу.

Керуючись ст. ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» заборгованість за кредитним договором №4828239 від 25.09.2021 року в розмірі 86645 грн. 02 коп., судовий збір в розмірі 2147 грн. 20 коп., витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн., а всього 98792 грн. 22 коп..

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», місцезнаходження: м. Київ, вул. Загородня,15, офіс 118/2, ;

відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_1 .

Повний текст рішення виготовлено 13 лютого 2025 року.

Суддя Т.В.Шаповал