КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження 22-ц/824/3551/2025
П О С Т А Н О В А

Іменем України

05 лютого 2025 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Діденка А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укргазвидобування» на рішення Печерського районного суду м. Києва в складі судді Новака Р.В., ухвалене в м. Київ 15 квітня 2024 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» до ОСОБА_1 , Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа ОСОБА_2 про визнання недійсним договору поруки,

за позовом Національного банку України до ОСОБА_1 , Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа Публічне акціонерне товариство «Укргазвидобування» про визнання договору поруки недійсним,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

У серпні 2015 року позивач ПАТ «Укргазвидобування» звернувся до суду з даним позовом, просив визнати недійсним договір поруки № П 2022390-8 від 28 листопада 2014 року, укладений ОСОБА_1 та ПАТ «Дельта Банк», покласти на відповідачів судові витрати.

Позов мотивував тим, що 29 серпня 2013 року ПАТ «Укргазвидобування» та ПАТ «Дельта Банк» уклали договір кредитної лінії № ВКЛ-2022390, за умовами якого кредитор зобов`язується надавати позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання. Надання кредиту буде здійснюватися окремими частинами з максимальним лімітом заборгованості 79 870 000 грн. зі сплатою плати за користування кредитом в розмірі 24 % річних та кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 31 грудня 2014 року включно. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі та надав позивачу кредитні кошти в розмірі, на умовах та у строки, визначені кредитним договором. 28 листопада 2014 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки № П 2022390-8, п. 2.2 якого передбачено, що загальний обсяг відповідальності поручителя за цим договором не може перевищувати 12 000 000 грн., або її еквівалент в гривні за курсом НБУ станом на день виконання поручителем зобов`язання позичальника за договором кредиту. У зв`язку з невиконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором, які передбачені в п. 3.3 даних договорів, та з метою погашення заборгованості по відповідним кредитним договорам, у лютому 2015 року банком на підставі п. 1.3 договору поруки було здійснено списання з депозитного рахунку ОСОБА_1 , який відкрито у АТ «Дельта Банк», грошових коштів в сумі, що є еквівалентом 12 000 000 грн.

Вважав договір поруки недійсним, таким, що суперечить ч. 1 ст. 548 ЦК України, оскільки кредитним договором (основне зобов`язання) визначено, що його виконання забезпечується лише одним видом забезпечення - заставою, а відтак забезпечення виконання кредитного договору іншим видом забезпечення, ніж застава, не допускається в силу закону.

У серпні 2018 року ПАТ «Укргазвидобування» подав до суду заяву про зміну підстав позову (а. с. 171 т. 7), заявивши додаткову підставу для визнання договору недійсним, вказував, що відповідно до довідки АТ «Дельта Банк» з інформаційної системи Б-2 спірний договір поруки фактично був укладений 19-20 лютого 2015 року, в той час як відповідно до п.1.1.1 статті 1 «Предмет договору» в редакції додаткового договору від 28 листопада 2014 року, кінцевий строк погашення кредиту - 31 грудня 2014 року. Таким чином, спірний договір поруки був укладений після порушення боржником зобов`язання, яке забезпечується цим договором поруки, що суперечить правовій природі поруки, а отже укладений всупереч ст. 553, 534 ЦК України. Договір укладений «заднім числом» з метою завдання негативних наслідків ПАТ «Укргазвидобування» шляхом безпідставного стягнення коштів на користь ОСОБА_1 .

В квітні 2017 року Національний банк України (далі - НБУ) звернувся з позовом до ОСОБА_1 , ПАТ «Дельта Банк», третя особа ПАТ «Укргазвидобування», в якому просив визнати недійсним договір поруки № П 2022390-8 від 28 листопада 2014 року, укладений ПАТ «Дельта Банк» з ОСОБА_1 .

Позов мотивував тим, що відповідно до ст. 25 Закону України «Про Національний банк України», між НБУ та ПАТ «Дельта Банк» було укладено низку кредитних договорів, згідно яких НБУ надав банку кредит для збереження ліквідності, а ПАТ «Дельта Банк» зобов`язалося повернути кредит в порядку та строки, передбачені умовами договору, а також сплатити проценти за його користування. Згідно кредитного договору, забезпеченням за ним виступають майнові права за укладеними АТ «Дельта Банк» кредитними договорами з юридичними та фізичними особами. Оформлення забезпечення відбувається шляхом укладання окремого договору застави майнових прав.

З метою забезпечення виконання ПАТ «Дельта Банк» своїх зобов`язань за кредитним договором, між НБУ та ПАТ «Дельта Банк» 01 листопада 2013 року було укладено договір застави майнових прав № 51/64/144/39/86/ЗМП-9, на підставі якого банк передав у заставу НБУ майнові права за договором кредитної лінії № ВКЛ-2022390 від 29 серпня 2013 року, укладеним з ПАТ «Укргазвидобування». У зв`язку з укладенням та на підставі договору застави майнових прав, у Єдиному державному реєстрі обтяжень рухомого майна 05 листопада 2013 року було зареєстровано приватне обтяження за об`єктом: Майнові права за договором кредитної лінії від 29 серпня 2013 року № ВКЛ-2022390, та оголошено заборону відчуження предмету обтяження.

В подальшому між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки № П 2022390-8 від 28 листопада 2014 року.

З урахуванням викладеного, НБУ вважає, що договір поруки, укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 , підлягає визнанню недійсним, оскільки у порушення пунктів 3.4.2, 3.4.5 договору застави майнових прав, статей 1, 3, 50 Закону України «Про заставу» та статей 576, 587 ЦК України, майнові права ПАТ «Дельта Банк» за кредитним договором, які перебували у заставі НБУ, фактично були відчужені без його згоди третій особі.

Також НБУ зазначив, що укладанням оспорюваного договору поруки без погодження з ним як заставодержателем, фактично були внесені зміни до кредитного договору, умовами якого (пункт 1.3) було визначено вичерпний перелік забезпечувальних зобов`язань, до яких оспорюваний договір не включений.

Оспорюваний договір був укладений значно пізніше укладання договору застави майнових прав із НБУ, чим фактично було порушено умови договору застави майнових прав (пункт 3.4.5) щодо встановлення заборони внесення змін до кредитного договору та забезпечувальних договорів, що гарантують їх виконання, без отримання попередньої письмової згоди заставодержателя.

Оскільки ПАТ «Дельта Банк» не мало права укладати договір поруки без погодження з куратором банку, такий договір слід вважати укладеним із порушенням закону та господарської компетенції банку, що є підставою для визнання його недійсним на підставі ч. 1 ст. 215 ЦК України. Також оскільки договір поруки було укладено після визнання ПАТ «Дельта Банк» проблемним банком, погашення заборгованості відбувалось із рахунку відповідача ОСОБА_1 у проблемному банку та на момент погашення очевидною була обмеженість у використанні відповідачем коштів на його рахунку та неможливість банку виконувати свої зобов`язання перед кредиторами. Таким чином, оспорюваний договір поруки не мав на меті досягнення визначеного чинним законодавством результату поруки - забезпечення виконання активами ПАТ «Дельта Банк» (майновими правами за кредитним договором, переданими в порядку регресу) грошових вимог до ПАТ «Укргазвидобування».

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30 березня 2018 року вказані позови об`єднано в одне провадження (а. с. 117 т. 6, 35 т. 7).

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 29 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 25 травня 2016 року, позов ПАТ «Укргазвидобування» задоволено, визнано договір поруки № П 2022390-8 від 28 листопада 2014 року, укладений ОСОБА_1 та ПАТ «Дельта Банк», недійсним.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 січня 2017 року касаційні скарги ОСОБА_2 та представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Печерського районного суду м. Києва від 29 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 25 травня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Направляючи справу на новий розгляд, суд касаційної інстанції вказав, що суди попередніх інстанцій не врахували, що чинним законодавством України та умовами як кредитного договору, так і оспорюваного договору поруки не встановлено обов`язок кредитора та поручителя попереджати боржника про укладення договору поруки з метою забезпечення виконання його зобов`язань перед кредитором. Отримані ПАТ «Дельта Банк» від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 12 млн. грн. за договором поруки стали предметом застави за договором застави майнових прав від 01 листопада 2013 року, про що ПАТ «Дельта Банк» повинен був повідомити Національний банк України, як заставодержателя. Частиною 2 ст. 52 Закону України «Про заставу» передбачено, що, одержавши кошти від свого боржника в рахунок виконання зобов`язання грошових сум, заставодавець зобов`язаний за вимогою заставодержателя перерахувати відповідні суми в рахунок виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, якщо інше не встановлено договором застави. Таким чином, укладення договору поруки та його виконання ОСОБА_1 жодним чином не порушує законні права та інтереси Національного банку України, як заставодержателя за зазначеним вище договором застави. Крім того, Національний банк України, як заставодержатель за договором застави майнових прав від 01 листопада 2013 pоку, до суду про визнання договору поруки недійсним не звертався.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 15 квітня 2024 року в позовах ПАТ «Укргазвидобування» та НБУ відмовлено.

Позивач АТ «Укргазвидобування», не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 15 квітня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов АТ «Укргазвидобування» в повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, наводив фактичні обставини справи, посилався на те, що оскільки договір поруки суперечить ст. 553, 554 ЦК України (забезпечення вже простроченого зобов`язання), отже в силу ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України є недійсним та в силу ст. 216 ЦК України не створює правових наслідків, що стало підставами звернення до суду з даним позовом.

Вважав, що судом першої інстанції неправильно застосовано ст. 548, 553, 554 ЦК України та не враховано правових висновків Верховного Суду в постанові від 18 квітня 2018 року в справі № 910/10917/16, чим порушено ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції резюмував, що норми 553, 554, 626 ЦК України не порушено, оскільки забезпечення договору не передбачає обов`язкового визнання основним зобов`язанням видів забезпечення його виконання, крім того, воно може вчинятись без згоди боржника.

Вказував, що такі висновки жодним чином не пов`язані з обґрунтуванням позовних вимог АТ «Укргазвидобування», у якому наведена інша позиція та обґрунтування.

Посилався на зміст ст. 548, 553, 554 ЦК України, зазначав, що судом першої інстанції не враховано, що з системного аналізу наведених норм закону слідує, що порука, як вид забезпечення, може забезпечувати зобов`язання, яке має бути виконане боржником у майбутньому, тобто, якщо поручитель поручається за виконання боржником його обов`язку, то це означає, що повинна існувати можливість того, що боржником його обов`язок буде виконаний. Коли поручитель поручається за виконання порушеного зобов`язання, обов`язок боржника так, як він був визначений в договорі, виконаний вже бути не може.

Таким чином, укладення договору поруки чи іншого виду забезпечення зобов`язання після порушення боржником основного зобов`язання суперечить ст. 548, 553, 554 ЦК України та суті інституту забезпечення зобов`язання в цілому, і такі ж правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 18 квітня 2018 року в справі № 910/10917/16.

Зазначав, що судом першої інстанції не взято до уваги факт, що відповідно до довідки АТ «Дельта Банк» з інформаційної системи Б-2 спірний договір поруки від 28 листопада 2014 року № П 2022390-8 фактично був укладений 19-20 лютого 2015 року, в той час як відповідно до п.п. 1.1.1 ст. 1 «Предмет договору» в редакції додаткового договору від 28 листопада 2014 року договорів кредитної лінії, кінцевий строк погашення кредиту - 31 грудня 2014 року.

Судом першої інстанції не враховано, що спірний договір поруки від 28 листопада 2014 року укладений після порушення боржником зобов`язання, яке забезпечується цим договором, що суперечить правовій природі поруки.

Вказував, що виходячи із вищевикладеного, договір поруки в силу ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України є недійсним і в силу ст. 216 ЦК України не створює правових наслідків.

Звертав увагу, що відповідно до висновків Верховного Суду, які викладені в постанові від 07 лютого 2022 року в справі № 910/14422/15, аналогічні договори поруки від 28 листопада 2014 року, укладені в забезпечення зобов`язань за кредитним договором, є нікчемними в силу п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Крім того, за змістом рішення Господарського суду м. Києва від 19 серпня 2015 року, яке залишено без змін постановою Вищого господарського суду від 15 березня 2016 року в справі № 910/14423/15, договори поруки від 28 листопада 2014 року (в тому числі і договір № П 2022390-8), укладені в забезпечення зобов`язань за кредитним договором, є нікчемними в силу п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Від НБУ надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Національний банк України просив задовольнити апеляційну скаргу, скасувати рішення першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги АТ «Укргазвидобування».

У відзиві підтримав доводи апеляційної скарги, наводив фактичні обставини справи, повідомляв, що НБУ у додаткових письмових поясненнях звертав увагу суду першої інстанції на обставини, які встановлені рішенням суду, що набрало законної сили, та не підлягають обов`язковому доказуванню під час розгляду цієї справи. Так, у справі № 910/14422/15 за позовом АТ «Дельта Банк» до АТ «Укргазвидобування» про стягнення заборгованості за кредитним договором судом встановлено нікчемність договорів поруки та стягнуто з АТ «Укргазвидобування» на користь банку заборгованість за кредитним договором.

Також Верховний Суд, розглядаючи іншу справу № 761/15764/15 за позовом ОСОБА_4 до АТ «Укргазвидобування» про стягнення коштів, обставини в якій подібні до справи № 757/27946/15-ц, учасниками якої також є банк і один із поручителів, вказав, що враховуючи обмеження, встановлені НБУ щодо списання коштів, банк мав право приймати погашення заборгованості за кредитним договором лише у грошовій формі та виключно через кореспондентський рахунок, відкритий у НБУ.

Суд першої інстанції не взяв до уваги і той факт, що відповідно до довідки АТ «Дельта Банк» з інформаційної системи Б-2, спірний договір поруки від 28 листопада 2014 року фактично був укладений 20 лютого 2015 року. Звертав увагу, що датою внесення до автоматизованої банківської системи відомостей про договори поруки з фізичними особами, датовані 28 листопада 2014 року, є 20 лютого 2015 року, що свідчить про укладення даних договорів порук «заднім числом».

Таким чином, договір поруки від 28 листопада 2014 року № П 2022390-8 був укладений після порушення АТ «Укргазвидобування» зобов`язання, яке забезпечується цим договором поруки, що суперечить правовій природі поруки.

Відповідно до положень статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Апеляційний суд враховує, що апеляційна скарга подана позивачем АТ «Укргазвидобування» щодо власного позову. Позивач Національний банк України апеляційну скаргу не подав та до апеляційної скарги АТ «Укргазвидобування» не приєднався.

Відтак, правильність висновків суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом лише в частині позову АТ «Укргазвидобування», яким подано апеляційну скаргу.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону в повній мірі не відповідає.

Судом встановлено, що 29 серпня 2013 року ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Укргазвидобування» уклали договір кредитної лінії № ВКЛ-2022390 (з додатковим договором № 1 від 07 серпня 2014 року), за умовами якого кредитор зобов`язується надавати позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання. Надання кредиту буде здійснюватися окремими частинами, надалі за текстом кожна частина окремо - «Транш», на умовах, визначених цим договором, в межах відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості 150 000 000 грн. зі сплатою плати за користування кредитом 24 % річних та кінцевим терміном погашення за кредитом не пізніше 28 серпня 2014 року.

Згідно п. 1.3 договору, забезпеченням позичальником виконання своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпеченої заставою (іпотекою) вимоги за цим договором виступає забезпечення, яке не суперечить вимогам кредитора та діючого законодавства України, про що укладаються відповідні договори, а саме договір застави майнових прав на отримання грошових коштів по договорам (контрактам), що належать позичальнику (а. с. 29 33 т. 1).

Додатковими договорами № 2 до договору кредитної лінії № ВКЛ-2022390, який було укладено 31 жовтня 2014 року, № 3 від 29 листопада 2014 року, № 4 від 28 листопада 2014 року ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Укргазвидобування» домовилися внести зміни до п. 1.1 статті 1 договору в іншій редакції, встановивши максимальний ліміт заборгованості 79 870 000 грн. з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом 31 грудня 2014 року включно (а. с. 35 - 37 т. 1); додатковим договором № 5 від 01 грудня 2014 року внесено зміни до порядку сплати процентів (а. с. 38 т. 1).

29 серпня 2013 року ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Укргазвидобування» уклали договір застави майнових прав № ВКЛ-2022390/S-1 зі змінами та доповненнями, за умовами якогопредметом договору застави є майновіправа (право вимоги) на отримання грошових коштів на загальну суму 37 500 000 доларів США, в тому числі які існують на дату укладання цього договору та/або виникнуть у майбутньому у заставодавця згідно контракту № УГВ2783/20/1-13 від 01 березня 2013 року; заставою за цим договором забезпечується виконання заставодавцем зобов`язань перед заставодержателем за договором кредитної лінії № ВКЛ-2022390 від 29 серпня 2013 року зі всіма змінами та доповненнями до нього, який укладений між заставодержателем та заставодавцем (а. с. 146 - 152 т. 1).

01 листопада 2013 року Національний банк України (заставодержатель) та ПАТ «Дельта Банк» (заставодавець) уклали договір застави майнових прав № 51/64/144/39/86/ЗМП-9 (зі змінами та доповненнями, внесеними договором від 27 грудня 2015 року), за умовами якого предметом застави за цим договором є майнові права за договором кредитної лінії від 29 серпня 2013 року № ВКЛ-2022390 з додатковими договорами до нього, укладеним між заставодавцем та ПАТ «Укргазвидобування» в сумі 150 000 000 грн., відповідно до якого боржнику відкрита відновлювальна кредитна лінія з кінцевим терміном повернення 28 серпня 2014 року, лімітом кредитної лінії 150 000 000 грн. та сплатою процентів за користування кредитом за ставкою 24 % річних. Зобов`язання, що випливають з договору кредитної лінії від 29 серпня 2013 року № ВКЛ-2022390, забезпечуються, зокрема, договором застави майнових прав від 29 серпня 2013 року № ВКЛ-2022390/S-1, укладеним між заставодавцем та ПАТ «Укргазвидобування». Надана застава забезпечує виконання заставодавцем вимог заставодержателя за кредитами для підтримки ліквідності, наданими згідно з кредитними договорами, що перераховані нижче.

Згідно п. 3.4 договору застави, заставодавець зобов`язаний у разі втрати майнових прав з будь-якої причини, у тому числі у разі списання заставодавцем заборгованості за договорами кредитної лінії від 29 серпня 2013 року № ВКЛ-2022390 як безнадійної, протягом 24 години письмово повідомити про це заставодержателя і в десятиденний строк замінити його іншим рівноцінним майном (коштами); не відчужувати майнові права в будь-який спосіб та не обтяжувати їх зобов`язаннями на користь третіх осіб без отримання попередньої письмової згоди заставодержателя; не вносити надалі змін до договорів кредитних ліній від 29 серпня 2013 року № ВКЛ-2022390 та забезпечувальних договорів, що забезпечують їх виконання, без отримання попередньої письмової згоди заставодержателя; у разі внесення будь-яких змін до будь-яких кредитних та заставних договорів, майнові права за якими перебувають у заставі, надавати кредитору протягом 10 робочих днів з дня підписання додаткових договорів нотаріально завірені копії документів, що підтверджують внесення цих змін (а. с. 12 - 28 т. 4).

05 листопада 2013 року в Єдиному державному реєстрі обтяжень рухомого майна зареєстровано обтяження у вигляді застави рухомого майна, яким є майнові права за договором кредитної лінії від 29 серпня 2013 року № ВКЛ-2022390, та накладено заборону відчуження (а. с. 38 т. 5).

28 листопада 2014 року ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 уклали договір поруки № П 2022390-8, за умовами п. 1.1. якого поручитель зобов`язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання ПАТ «Укргазвидобування» зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій та пені, у розмірі та у випадках, передбачених договором кредитної лінії № ВКЛ-2022390, що укладений 29 серпня 2013 року між кредитором та позичальником, за умовами якого позичальник зобов`язаний повернути кредитору наданий кредит у розмірі 79 870 000 грн. зі сплатою процентів у розмірі, у строки (терміни) та на умовах, зазначених у договорі кредиту та договорах про внесення змін та доповнень до договору кредиту, що укладені на дату укладення цього договору та/або можуть бути укладені в майбутньому, з кінцевим терміном повернення кредиту до 31 грудня 2014 року включно або термін, що вказаний в п. 1.1 договору кредиту, а також сплачувати можливі штрафні санкції у розмірі та у випадках, передбачених договором кредиту та договором, а також інші витрати на здійснення забезпеченої порукою вимоги.

Згідно п. 2.2 договору поруки, загальний обсяг відповідальності поручителя за цим договором не може перевищувати 12 000 000 грн. або її еквівалент в гривні за курсом НБУ станом на дату виконання поручителем зобов`язання позичальника за договором кредиту.

Згідно п. 3.2.2 договору поруки, поручитель має право зворотної вимоги до позичальника в межах суми виконаного ним зобов`язання, як кредитор, що набув всіх прав за цим зобов`язанням.

Згідно п. 6.4 договору, цей договір набирає чинності з дати його укладення. Дія цього договору припиняється на підставах, передбачених чинним законодавством, але не пізніше 31 березня 2015 року (а. с. 25 - 28 т. 1).

Згідно інформаційної довідки АТ «Дельта Банк» від 17 серпня 2015 року, облікова система Б2 - це автоматизована банківська система, сертифікована за правилами, що встановлені НБУ, яка призначена для реєстрації операцій банку, ведення їх бухгалтерського обліку та формування обов`язкової звітності. Датою внесення відомостей про договір поруки, укладений 28 листопада 2014 року АТ «Дельта Банк» в АБС Б2 з ОСОБА_1 , є 20 лютого 2015 року (а. с. 109 т. 1).

20 лютого 2015 року заступниками голови ради директорів АТ «Дельта Банк» прийнято розпорядження, згідно якого в зв`язку з наявністю простроченої заборгованості по кредиту ПАТ «Укргазвидобування» згідно договору кредитної лінії № ВКЛ-2022390 від 29 серпня 2013 року в АТ «Дельта Банк», просили списати з депозитного рахунку поручителя - фізичної особи ОСОБА_1 наявні грошові кошти без втрати нарахованих за період дії депозитного договору відсотків, та направити в рахунок погашення простроченої заборгованості за кредитом ПАТ «Укргазвидобування». Зазначено суму до списання з депозитного рахунку - 438 628,55 доларів США, що еквівалентно 12 000 000 грн. (а. с. 36 т. 2).

20 лютого 2015 року ОСОБА_1 на виконання умов договору поруки погашено заборгованість в розмірі 12 000 000 грн., згідно меморіальних ордерів № 17492786, № 17491952, № 17493450 (а. с. 130 - 132 т. 1).

Листом АТ «Дельта Банк» від 23 лютого 2015 року повідомлено ОСОБА_1 , що відповідно до договору поруки № П 2022390-8 від 28 листопада 2014 року, який виступає забезпеченням за договором кредитної лінії № ВКЛ-2022390 від 29 серпня 2013 року, у зв`язку з невиконанням ПАТ «Укргазвидобування» зобов`язань відповідно до кредитного договору, банк в межах процедури договірного списання здійснив списання коштів з депозитного рахунку № НОМЕР_1 (долари США), що відкритий у АТ «Дельта Банк», в рахунок погашення зобов`язань ПАТ «Укргазвидобування» у сумі, що є еквівалентом 12 000 000 грн. (а. с. 133 т. 1).

30 квітня 2015 року ОСОБА_1 уклав договір про відступлення прав вимоги з ОСОБА_2 , згідно якого первісний кредитор передає новому кредитору належне йому право вимоги до ПАТ «Укргазвидобування» щодо сплати 12 000 000 грн., яке виникло у зв`язку з виконанням первісним кредитором як поручителем за договором поруки № П 2022390 від 28 листопада 2014 року забезпечених згідно з його умовами зобов`язань ПАТ «Укргазвидобування» за договором кредитної лінії № ВКЛ-2022390 від 29 серпня 2013 року з врахуванням додаткових договорів перед ПАТ «Дельта Банк» (а. с. 164 - 166 т. 1).

Листом від 30 квітня 2015 року ОСОБА_1 повідомив ПАТ «Укргазвидобування» про заміну кредитора у зобов`язанні за договором поруки (а. с. 91 - 93 т. 5).

Постановою правління НБУ від 30 жовтня 2014 року № 692/БТ ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії проблемних та запроваджено певні обмеження у діяльності банку, зокрема заборонено передавати в забезпечення третім особам майно та активи банку без погодження з куратором банку; погашення заборгованості, що виникла за будь-якими активними операціями банку, мало прийматись тільки в грошовій формі, крім набуття права власності на об`єкти застави за погодженням з куратором банку (а. с. 40 - 43 т. 5).

Постановою правління НБУ від 11 вересня 2014 року № 560/БТ встановлено особливий режим контролю за діяльністю ПАТ «Дельта Банк» шляхом призначення куратора (а. с. 44 - 46 т. 5).

Постановою правління НБУ від 02 березня 2015 року № 150 ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних (а. с. 72 - 73 т. 1, 47 - 50 т. 5), рішенням виконавчої дирекції ФГВФО від 02 березня 2015 року № 51 розпочато з 03 березня 2015 року процедуру виведення ПАТ «Дельта Банк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації (а. с. 74 т. 1).

Згідно витягу з протоколу № 1 засідання комісії ПАТ «Дельта Банк» з перевірки правочинів за кредитними операціями, створеної згідно з наказом № 67 від 11 березня 2015 року (із змінами, внесеними наказом № 270 від 23 квітня 2015 року), затверджено результати перевірки, якою виявлено правочини (договори поруки), що є нікчемними згідно ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», зокрема за договором кредитної лінії ВКЛ-2022390 з додатковими угодами - договір поруки № П 2022390-8 від 28 листопада 2014 року, укладений банком та ОСОБА_1 (а. с. 77 - 78 т. 1).

Листом від 07 травня 2015 року уповноважена особа ФГВФО на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Дельта Банк» повідомила ПАТ «Укргазвидобування» про нікчемність договорів поруки, укладених 28 листопада 2014 року з фізичними особами, зокрема № П 2022390-8 від 28 листопада 2014 року, укладений банком та ОСОБА_1 , в зв`язку з чим вимагала протягом 7 днів з моменту отримання повідомлення сплатити АТ «Дельта Банк» наявну заборгованість за договором кредитної лінії (а. с. 79 - 80 т. 1).

Згідно виписки по особовим рахункам ОСОБА_1 від 14 травня 2015 року, АТ «Дельта Банк» повернуто на рахунок НОМЕР_2 ім`я ОСОБА_1 кошти в розмірі 438 628,55 доларів США, що еквівалентно 9 022 934,47 грн., згідно наказу № 325 (а. с. 206 т. 1).

Згідно витягу з реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «Дельта Банк», банком акцептовано вимоги ОСОБА_1 в загальній сумі 53 804 517,49 грн. (а. с. 40 т. 2).

Листом від 15 червня 2015 року уповноважена особа ФГВФО на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Дельта Банк» повідомила ПАТ «Укргазвидобування» на його запит, що оскільки недійсний правочин не створює юридичних наслідків, дії поручителів щодо виконання своїх обов`язків по погашення заборгованості ПАТ «Укргазвидобування» також не створюють будь-яких юридичних наслідків, з огляду на що банк вважає надання документів, які б підтверджували виконання поручителями своїх обов`язків по погашенню заборгованості ТОВ «Укргазвидобування», недоцільним (а. с. 84 т. 1).

Постановою Верховного Суду від 07 лютого 2022 року в справі № 910/14422/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк» - Кадирова В. В. (правонаступником якого у частині стягнення заборгованості є Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтер Вей Капітал») до Акціонерного товариства «Укргазвидобування», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: 1) Національний банк України; 2) Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: 1) ОСОБА_5 ; 2) ОСОБА_2 ; 3) ОСОБА_6 ; 4) ОСОБА_7 ; 5) ОСОБА_8 ; 6) ОСОБА_9 ; 7) ОСОБА_10 ; 8) ОСОБА_11 , про стягнення коштів, встановлено, що договори поруки від 28 листопада 2014 року, укладені в забезпечення зобов`язань за кредитним договором, є нікчемними, в силу пункту 7 частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (а. с. 101 - 116 т. 9).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відмовляючи ПАТ «Укргазвидобування» в позові про визнання договору поруки недійсним, суд першої інстанції виходив із того, що чинним законодавством не передбачено обов`язкового отримання попередньої згоди боржника в основному зобов`язанні на укладення кредитором із іншою особою договору поруки на забезпечення виконання його зобов`язань.

Суд першої інстанції врахував, що рішення комісії ПАТ «Дельта Банк» від 29 квітня 2015 року, яким, зокрема укладений 28 листопада 2014 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 договір поруки № П 2022390-8 визнавався нікчемним, надалі було скасовано постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 грудня 2015 року в справі № 826/18862/15, яка набрала законної сили, у якій зазначено, що договори поруки укладені з дотриманням передбачених законом вимог, за взаємною згодою сторін та за відсутності законодавчих заборон на укладення таких угод, на виконання договорів поруки відбулося погашення заборгованості за договорами кредитних ліній шляхом списання грошових коштів з рахунків поручителів, у зв`язку з чим до кожного з поручителів перейшло право вимоги до ПАТ «Укргазвидобування» в частині виконаного зобов`язання за договорами кредитних ліній.

Також суд першої інстанції врахував постанову Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 761/21994/15, у якій Верховний Суд дійшов, зокрема, висновку про те, що ПАТ «Укргазвидобування» оспорювало дійсність договору поруки від 28 листопада 2014 року лише з підстав невідповідності цього договору статті 548 ЦК України, будь-яких інших підстав, з яких оспорюваний договір може визнаватися у судовому порядку недійсним, позивач у своїх вимогах не визначив.

Згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частиною п`ятою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Враховуючи вищевикладене, судом першої інстанції залишено поза увагою, що у вищенаведених справах № 826/18862/15 та № 761/21994/15 судами не досліджувалась правомірність договору поруки № П 2022390-8, отже, обставини, встановлені у даних справах, не можуть вважатися преюдиційними до спірних правовідносин.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З метою забезпечення належного виконання зобов`язання та захисту майнових інтересів кредитора на випадок порушення зобов`язання боржником закон передбачає спеціальні заходи - визначає окремі види забезпечення виконання зобов`язання: неустойку, поруку, гарантію, заставу, притримання, завдаток або інші види, встановлені договором або законом (стаття 546 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

До поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання. До кожного з кількох поручителів, які виконали зобов`язання, забезпечене порукою, переходять права кредитора у розмірі частини обов`язку, що виконана ним (частини 2, 3 статті 556 ЦК України).

Таким чином, наслідком виконання поручителем зобов`язання, забезпеченого порукою, є заміна кредитора у зобов`язанні.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Північним апеляційним господарським судом у постанові від 09 вересня 2021 року у справі № 910/14422/15 за позовом ПАТ «Дельта Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В. В. (правонаступником якого у частині стягнення заборгованості є ТОВ «Інтер Вей Капітал») до ПАТ «Укргазвидобування» про стягнення заборгованості за кредитним договором було встановлено нікчемність оспорюваного договору поруки № П 2022390-8 від 28 листопада 2014 року.

Такого висновку апеляційний суд дійшов з огляду на те, що з 03 березня 2015 року у ПАТ «Дельта Банк» було запроваджено тимчасову адміністрацію, а відтак набуття поручителями. замість банку прав кредитора за договором кредитної лінії № ВКЛ-2022390 від 29 серпня 2013 року надало їм переваги в розумінні Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» перед іншими вкладниками банку та фактично порушило черговість задоволення вимог кредиторів, встановлену статтею 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Верховний Суд у постанові від 07 лютого 2022 року, переглядаючи в касаційному порядку судові рішення у справі № 910/14422/15, погодився з висновком апеляційного суду про нікчемність договорів поруки від 28 листопада 2014 року, в тому числі договору № П 2022390-8 від 28 листопада 2014 року та вважав доведеною обставину наявності заборгованості ПАТ «Укргазвидобування» перед ПАТ «Дельта Банк» за кредитним договором № ВКЛ-2022390.

На вказані обставини суду першої інстанції звертав увагу АТ «Укргазвидобування» у клопотанні, зокрема, від 19 травня 2023 року (а. с. 100 т. 9), проте судом першої інстанції належної правової оцінки цим аргументам не надано.

Відповідно до частини 2 статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18) викладено висновок, що визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов в цілому правильного висновку щодо відмови в позові ПАТ «Укргазвидобування», проте помилився з мотивами такого висновку.

При розгляді даної справи апеляційним судом враховано правові висновки у схожих правовідносинах, викладені в постанові Верховного Суду від 26 квітня 2023 року в справі № 753/6539/17 (провадження № 61-20069св21) за позовом Національного банку України до ОСОБА_8 , ПАТ «Дельта Банк», треті особи ПАТ «Укргазвидобування», ФГВФО, ТОВ «Фінгруп фактор» про визнання недійсним договору поруки.

Разом із тим, апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи апеляційної скарги АТ «Укргазвидобування» та доводи НБУ у відзиві на апеляційну скаргу, згідно яких спірний договір поруки від 28 листопада 2014 року був укладений після порушення боржником зобов`язання, яке забезпечується цим договором поруки, з огляду на те, що саме по собі внесення відомостей про укладення спірного договору поруки до автоматизованої банківської системи Б2 лише 20 лютого 2015 року не може беззаперечно свідчити про фактичне укладення цього договору пізніше, ніж зазначено у ньому, і такі обставини підлягали доказуванню.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Судова експертиза повинна призначатися лише для встановлення даних, які входять в предмет доказування у справі, і не може стосуватися тлумачення і застосування правових норм.

При цьому, судова експертиза призначається лише в разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Апеляційний суд враховує, що ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15 серпня 2018 року в даній справі за клопотанням АТ «Укргазвидобування» було призначено судово-технічну експертизу давності документу (договір поруки від 28 листопада 2014 року № П 2022390-8), проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, на вирішення якої поставлено експерту наступні питання: чи відповідає давність виконання документа, вказаній на ньому даті (договір поруки від 28 листопада 2014 року № П 2022390-8); чи міг документ бути створений пізніше вказаної в ньому дати укладання (договір поруки від 28 листопада 2014 року № П 2022390-8); яка давність нанесення відбитку печатки в документі (договір поруки від 28 листопада 2014 року № П 2022390-8); яка фактична дата укладення документу - договору поруки від 28 листопада 2014 року № П 2022390-8).

В зв`язку з направленням справи до суду апеляційної інстанції експертиза не була проведена. В подальшому від позивача АТ «Укргазвидобування» надійшло клопотання про відкликання клопотання про призначення експертизи та скасування ухвали про призначення експертизи, вказуючи, що наразі необхідність у проведенні такої експертизи відпала (а. с. 99 т. 9).

Таким чином, обставини укладення спірного договору поруки № П 2022390-8 після порушення боржником основного зобов`язання, що суперечить суті інституту забезпечення зобов`язання, позивачем АТ «Укргазвидобування» не були доведені, разом із тим, зазначене не впливає на висновки апеляційного суду в даній постанові щодо необхідності відмови в позові в зв`язку з тим, що обставини нікчемності договору поруки вже встановлені постановою Верховного Суду від 07 лютого 2022 року у справі № 910/14422/15, а тому такий договір не підлягає визнанню недійсним.

З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов в цілому правильного висновку щодо відмови в позові ПАТ «Укргазвидобування», проте помилився з мотивами такого висновку, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для зміни рішення суду першої інстанції, із викладенням мотивувальної частини рішення в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення Печерського районного суду м. Києва від 15 квітня 2024 року залишається без змін із наведених вище підстав.

Оскільки за наслідками апеляційного перегляду позов не підлягає задоволенню, апеляційний суд не здійснює перерозподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укргазвидобування» задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 15 квітня 2024 року в частині позову Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» до ОСОБА_1 , Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа ОСОБА_2 про визнання недійсним договору поруки змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення Печерського районного суду м. Києва від 15 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 07 лютого 2025 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.