Дата документу 10.02.2025 Справа № 337/3066/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/179/25 Головуючий у 1-й інстанції: Салтан Л.Г.
Є.У.№ 337/3066/24 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Кочеткової І.В.,

суддів: Кухаря С,В.

Полякова О.З.,

розглянувши в порядку спрощеного письмового позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Перший Український Міжнарожний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат, Підодвірний Тарас Іванович на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 11 жовтня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року АТ «Перший Український Міжнарожний банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором № 01 від 2 лютого 2017 року у розмірі 73270,83 грн., що складається з 48763.51 грн. заборгованість за кредитом; 24507.32 грн. заборгованість процентами; 0 грн. заборгованість за комісією, посилаючись на неналежне виконання своїх зобов`язань відповідачем.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 11 жовтня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість у сумі 73 270,83 грн. та судовий збір у розмірі 2422,4 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Підодвірний Т.І., подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове, про відмову у задоволенні позову.

Апелянт вважає помилковими висновки суду першої інстанції про те, позивач довів належними, допустимими, достовірними й достатніми доказами, що відповідач при складанні анкети-заяви ознайомився саме із тими Правилами надання банківських послуг, на які посилається позивач, а також невідомо на яких умовах та з якими відсотками і штрафними санкціями погодився відповідач під час підписання анкети-зави. Умови та правила надання банківських послуг повинні містити підпис позичальника, саме з цього моменту такі умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, а сама анкета-заява не містить жодного розміру та порядку нарахування відсоткової ставки, комісій та інших платежів, вважає, що Банк та Відповідач не погодили істотні умови договору, а саме: предмет договору (суму кредиту), строк його дії, розмір відсотків, комісій та інших платежі; виписка про розрахунок не містить підпису зазначеної особи, що вочевидь не відповідає вимогам до первинних бухгалтерських документів передбачених ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», частини виписки не містять інформації про встановлення будь-якого кредитного ліміту 02.02.2017.

Відзив на апеляційну скаргу в порядку статті 360 ЦПК України до суду не надходив, проте це не заважає її розгляду за наявними матеріалами справи.

Ухвала про відкриття апеляційного провадження була направлена АТ «Перший Український Міжнародний Банк» через електронну доставку 14.01.2025.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України, у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно із частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на такі обставини.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими, оскільки відповідач порушив умови кредитного договору, не сплативши своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, внаслідок чого має заборгованість в сумі 73270.83 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 48763.51 грн. та заборгованості за процентами в сумі 24507.32 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, що 02.07.2017 ОСОБА_2 звернувся до ПАТ «ПУМБ» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав власноручним підписом Заяву №01 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, відповідно до якої він погодився з тим, що строк кредитного ліміту, процентна ставка за користування кредитним лімітом, розмір мінімального платежу та інші умови надання та обслуговування кредитної картки встановлюються відповідно до умов Договору комплексного банківського обслуговування в залежності від типу кредитної картки. Відповідачу був встановлений кредитний ліміт в сумі 16 000 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 49 % річних, платіжна дата 10 число місяця.

В подальшому розмір кредитного ліміту за договором №01 був збільшений до 48 800 гривень, що підтверджується довідкою про збільшення кредитного ліміту.

На підтвердження факту укладення кредитного договору позивач надав заяву від 02.02.2017 Публічну пропозицію ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та Паспорт споживчого кредиту.

Згідно з наданими позивачем розрахунком заборгованості та випискою по особовому рахунку з 20.02.2017 по 31.03.2024 заборгованість відповідача за вказаним договором, яким є заява від 02.02.2017, станом на 31.03.2024 складає 73 270,83 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 48 763,51 гривень та заборгованості за процентами в сумі 24 507,32 гривні (а.с.13-15 ).

31 березня 2024 року АТ «ПУМБ» надіслано відповідачу ОСОБА_1 письмову вимогу (повідомлення) про наявність заборгованості за кредитом в розмірі 73 270,83 грн. та про необхідність її погашення (а.с. 12).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти до висновку про те, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений, при цьому умови договору повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_1 не виконував належним чином умови кредитного договору, у зв`язку з чим станом на 31 березня 2024 року утворилась заборгованість за тілом кредиту в сумі 73 270,83 грн.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, які є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій та які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

Відповідно до п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою правління Національного банку України від 04.07.2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості, що узгоджується з правовими висновками, до яких дійшов Верховний Суд у постановах від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц, від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц, від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Крім того, ОСОБА_1 не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині стягнення з нього відсотків за кредитним договором.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що в заяві № 01 від 02 лютого 2017 року на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, сторонами погоджено нарахування відсотків за користування кредитом у розмірі 49 % річних.

Таким чином, оскільки відповідач не вносив своєчасно платежі на погашення заборгованості за кредитом, банк відповідно до вимог законодавства та погоджених сторонами умов договору, нарахував проценти.

Відповідно до розрахунку позивача заборгованість за процентами станом на 31 березня 2024 року становить 24 507,32 грн.

Відповідачем вказаний розмір заборгованості за процентами не спростовано, свого контррозрахунку не надано.

Судом першої інстанції правильно зазначено, що проценти, які сторони погодили при укладанні кредитного договору є процентами, які передбачені статтею 1056-1 ЦК України і є простроченими в силу того, що вони не сплачені у строки, передбачені кредитним договором. Отже вони не є процентами, передбаченими частиною другою статті 625 ЦПК України.

Також проценти за користування кредитом не є неустойкою (штрафами, пенею).

Отже, колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та обставини справи, вважає, що висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, законними та обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 376 ЦПК України могли б бути підставами для його скасування, тому апеляційну скаргу у відповідності до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Підодвірний Тарас Іванович, залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 11 жовтня 2025 у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Головуюча: І.В. Кочеткова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков