Провадження №22-ц/812/311/25
Постанова

Іменем України

10 лютого 2025 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого Кушнірової Т.Б.,

суддів: Лівінського І.В., Тищук Н.О.,

із секретарем Травкіною В.Р.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Бортика Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Центрального районного суду міста Миколаєва, ухвалене 13 листопада 2024 року, під головуванням судді Чулуп О.С., в приміщенні суду першої інстанції, у справі №490/12123/23, за позовом Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2023 року Акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» (далі- Банк), звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 28 липня 2020 року АТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_2 уклали комплексний договір № 10/1063443, за умовами якого позичальнику надано кредит в сумі 370 860 грн строком з 28 липня 2020 року до 27 липня 2025 року.

Відповідач зобов`язався повернути кредит згідно з графіком погашення, однак взяті на себе кредитні зобов`язання не виконує, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 07 серпня 2023 року становить 411977,32 грн, що включає заборгованість за кредитом 226 770,24 грн, прострочена заборгованість за кредитом - 52 237,77 грн., нараховані відсотки - 7 434,59 грн, загальна сума реструктуризації по простроченим відсоткам- 41 543,36 грн, прострочені відсотки - 83 991,36 грн.

З метою досудового врегулювання спору відповідачу надсилалася вимога про погашення заборгованості за кредитним договором, яка виконана не була.

Посилаючись на неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, банк просив стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати.

Рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 13 листопада 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ «Креді Агріколь Банк» заборгованість за кредитним договором 10/1063443 від 28 липня 2020 року в розмірі 411977,32 грн з яких: строкова заборгованість за кредитом 226770,24 грн, прострочена заборгованість 52237,77 грн, нараховані відсотки 7434,59 грн, сума реструктуризації по простроченим відсоткам 41543,36 грн, прострочені відсотки 83991,36 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ «Креді Агріколь Банк» суму сплаченого судового збору у розмірі 6179,66 грн.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що ОСОБА_2 порушив графік погашення заборгованості, належним чином не виконує умови кредитного договору, що є підставою для стягнення кредитної заборгованості в судовому порядку.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 , діючи через свого представника ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову АТ «Креді Агріколь Банк» відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, представник відповідача посилався на те, що позивач втратив право на нарахування відсотків за користування кредитними коштами з моменту пред`явлення вимоги про дострокове повернення кредиту (20 лютого 2023 року), при цьому судом стягнуто з відповідача відсотки за користування кредитними коштами, нарахованими після 20 лютого 2023 року, що суперечить практиці Верховного Суду, викладеній в постанові від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12.

Зазначає, що розрахунок боргу для відповідача має складатися із суми кредиту 279 008,01 грн та відсотків в сумі 87 669,75 грн, що разом дорівнюється сумі 366 677,76 грн.

Зауважує, що судом не прийнято до уваги, що п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

22 січня 2025 року до суду від представника АТ «Креді Агріколь Банк» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на обставини зазначені у позовній заяві, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 листопада 2024 року без змін.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що 28 липня 2020 року ОСОБА_2 та АТ «Креді Агріколь Банк» уклали кредитний договір № 10/1063443, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в сумі 370 860 грн строком на 60 місяців з 28 липня 2020 року по 27 липня 2025 року включно. Позичальник зобов`язався сплачувати платежі за кредитом щомісячно в число місяця, визначене графіком платежів по кредиту (додаток № 1 до договору, що є його невід`ємною частиною) як день повернення кредиту, а також щомісячно процентну винагороду в розмірі 32 % річних.

Кредитним договором передбачено право кредитора вимагати дострокового повернення кредиту в повному обсязі у випадку порушення позичальником графіку платежів та невиконання ним письмової вимоги про погашення боргу.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору, 20 лютого 2023 року АТ «Креді Агріколь Банк» направлено вимогу щодо дострокового виконання боргових зобов`язань за комплексним договором від 28 липня 2020 року, в якій повідомлено про наявність простроченої кредитної заборгованості в сумі 31 198,95 грн, прострочених процентів 46 126,39 грн, та зазначено про необхідність повернення протягом 30 днів з дати отримання даної вимоги достроково у повному обсязі всю суму кредиту, інші платежі, передбачені кредитним договором, у тому числі суму непогашеного кредиту 288 008,01 грн, проценти 87 669,75 грн.

Письмову вимогу про погашення заборгованості ОСОБА_2 отримав 30 березня 2023 року, що не заперечувалось останнім (а. с. 5-6).

Станом на 07 серпня 2023 року заборгованість за кредитом становить 411977,32 грн, що включає заборгованість за кредитом 226 770,24 грн, прострочена заборгованість за кредитом - 52 237,77 грн., нараховані відсотки - 7 434,59 грн, загальна сума реструктуризації по простроченим відсоткам- 41 543,36 грн, прострочені відсотки - 83 991,36 грн

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Встановивши наведені обставини, суд на підставі ст.ст. 526, 611, 1049, ч. 2 ст. 1050 ЦК прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення на користь АТ «Креді Агріколь Банк» з відповідача заборгованості за кредитним договором.

Водночас, визначаючи розмір заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача, суд не звернув увагу на таке.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, умовами укладеного між сторонами кредитного договору погоджено строк його дії з 28 липня 2020 року до 27 липня 2025 року.

Договором не передбачено право банку вимагати дострокове повернення кредиту та, у разі виникнення простроченої заборгованості, звертатися до боржника з вимогою про дострокове повернення кредиту.

Разом з тим, як випливає зі змісту частини другої статті 1050 ЦК України, у разі виникнення простроченої заборгованості банк має право звернутися до суду з позовом про дострокове повернення кредиту.

Матеріалами справи підтверджено направлення Банком 20 лютого 2023 року вимогу, в якій повідомлено позичальника про дострокове повернення кредиту протягом 30 днів з дня отримання цієї вимоги.

Вимога Банку отримана ОСОБА_2 30 березня 2023 року, що не заперечувалось представником відповідача в суді апеляційної інстанції.

Отже, направлення банком вимоги про дострокове виконання боргових зобов`язань свідчить про те, що кредитор використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення всієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України.

Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилося, починаючи з 30 квітня 2023 року.

З розрахунку заборгованості, складеного позивачем та доданого до позовної заяви, вбачається, що за період з 28 липня 2020 року по 07 серпня 2023 року Банком нараховано 7 434,59 грн проценти за користування кредитом, 41 543,36 грн загальна сума реструктуризації по простроченим відсоткам, 83 991,36 грн несплачені проценти за користування кредитом.

З наведеного вбачається, що позивач неправомірно нарахував проценти за користування кредитом, збільшивши їх розмір за період з 30 квітня 2023 року по 07 серпня 2023 року. Тому, у суду першої інстанції не було підстав для їх стягнення з відповідача на користь Банку, починаючи з 30 квітня 2023 року.

Відтак, загальний розмір нарахованої Банком заборгованості по відсотками за користування кредитом, який підлягає стягненню з ОСОБА_4 за період з 28 липня 2020 року по 30 квітня 2023 року, (з урахуванням суми реструктуризації по простроченим відсоткам 41 543,36 грн), повинен складати 102 952 грн 84 коп, а не 132 969 грн 31 коп, як визначив Банк.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не звернув увагу на наведені обставини, не надав належної правової оцінки доказам, наявним в матеріалах справи, та дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_4 відсотків за користування кредитом, нарахованих Банком після використання останнім права вимоги щодо дострокового повернення всієї суми кредиту.

Оскільки висновок суду в частині визначення розміру заборгованості не відповідає фактичним обставинам справи і наявним у ній докам, то у відповідності до п.п.1,3 ч.1 ст. 376 ЦПК рішення слід змінити, стягнувши з ОСОБА_4 на користь Банку заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 381 960 грн 85 коп, з яких: 226 770 грн 24 коп заборгованість за тілом кредитом, 52 237 грн 77 коп прострочена заборгованість за тілом кредиту, 41 543 грн 36 коп сума реструкторизації по простроченим відсоткам за користування кредитом, 61 409 грн 48 коп заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Це ж рішення відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України в частині стягнення судових витрат із ОСОБА_4 змінити, стягнувши з останнього на користь Банку 5 747 грн 08 коп витрат по сплаті судового збору за подачу позовної заяви, пропорційно розміру задоволених позовних вимог банку (93%).

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України на користь ОСОБА_4 із Банку слід стягнути 648 грн 86 коп витрат по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги, пропорційно розміру задоволених вимог апеляційної скарги.

Посилання ОСОБА_4 в апеляційній скарзі на те, що позивачем не враховано положення п.18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України та протиправно здійснено нарахування процентів, колегія суддів відхиляє, оскільки закон звільняє позичальника у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення виконання грошового зобов`язання за договором від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У той же час сплата відсотків за користування кредитом не є відповідальністю згідно зі ст.625 ЦК України, тому звільнення від таких заходів відповідальності законом не передбачено.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381 -384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 13 листопада 2024 року змінити.

Позов Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» заборгованість за кредитним договором від 28 липня 2020 року у загальному розмірі 381 960 грн ( триста вісімдесят одна тисяча дев`ятсот шістдесят гривень) 85 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» 5 747 грн 08 коп судового збору за подачу позовної заяви.

Стягнути з Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» на користь ОСОБА_2 648 грн 86 коп судового збору за подачу апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий

Судді:

_____________________

Повний текст судового рішення виготовлено 11.02.2025 р.