Провадження №2/760/4407/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

05 лютого 2025 року м. Київ

Солом?янський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Тесленко І. О.,

за участю секретаря судового засідання Бережної С.П.,

представника позивача ОСОБА_5,

представника відповідача ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовної заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП,

ВСТАНОВИВ:

у липні 2024 року до Солом`янського районного суду міста Києва, звернувся ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Голосної А.В., з позовною заявою до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 10 листопада 2023 року о 11 год. 15 хв. у місті Києві по вулиці Генерала Шаповала перехрестя вулиці Кавказька відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «КІА», д/н НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 та транспортного засобу «Хюндай Соната», д/н НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 . Внаслідок вищевказаної ДТП, транспортний засіб «КІА», д/н НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспорт засобу НОМЕР_3 , отримав механічні пошкодження. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Хюндай Соната», д/н НОМЕР_2 , на момент пригоди була застрахована згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземнх транспортних засобів у ТДВ СК «КРЕДО» за № 217872793 (214948075). Згідно постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 01.02.2024 року у справі № 760/27811/23, винним у вчиненні вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди визнано водія транспортного засобу «Хюндай Соната», д/н НОМЕР_2 - ОСОБА_2 . На виконання вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ОСОБА_4 було надано ТДВ «Страхова компанія «КРЕДО» повідомлення про ДТП, заяву про страхове відшкодування та інші документи необхідні для здійснення виплати страхового відшкодування на його користь, а також представнику страховика було надано пошкоджений транспортний засіб «КІА», д/н НОМЕР_1 на огляд. Таким чином, з боку ОСОБА_1 було виконано всі покладені на нього Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язки. Розрахунок страхового відшкодування був здійснений на підставі Звіту №20985Р/3012834 від 23.02.2024 р. Згідно до звіту вартість відновлювального ремонту складає 112020,71 грн., а вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу з ПДВ дорівнює 70 470,79 грн. (без ПДВ дорівнює складає 620328,16 грн.) Франшиза за полісом №214948075 складає 3 200 (три тисячі двісті грн. 00 коп.). Відповідно до ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Згідно до ст. 9 Закону України «Про страхування», франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. 28 березня 2024р. ТДВ СК «КРЕДО» виплатило ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 59 128,16 грн. Проте, розмір страхового відшкодування, виплаченого з боку ТДВ СК «КРЕДО», не покриває фактичного розміру шкоди на відновлення пошкодженого транспортного засобу «КІА», д/н НОМЕР_1 . Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Отже, фактичний розмір шкоди, яка підлягає відшкодуванню потерпілому включає як реальну вартість пошкодженого майна так і витрати потерпілого на виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (повна вартість відновлювального ремонту транспортного засобу). Оскільки вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «КІА», д/н НОМЕР_1 у зв`язку з його пошкодженням з вини перевищує суму страхового відшкодування, яка була виплачена страховою компанією, на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню різниця між вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу та сумою страхового відшкодування з боку страховика. Загалом з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сума: 52 892,55 грн. (п 'ятдесят дві тисячі вісімсот дев`яносто дві грн. 55 коп.), яка була розрахована наступним чином: 112 020,71 грн. - 59128,16 грн. = 52 892,55 грн., де 112 020,71 грн. (вартість відновлювального ремонту); 59 128,16 грн. (сума страхового відшкодування з боку страховика за вирахуванням франшизи).

17 липня 2024 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали цивільної справи передані судді Тесленко І.О. Фактично справу передано судді згідно реєстру передачі справ 22 липня 2024 року.

Судом в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України направлявся запит щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача у справі. Відповідь на запит надійшла до суду 11 вересня 2024 року.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 19 вересня 2024 року справу прийнято до провадження та постановлено вищевказану справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання.

01 листопада 2024 року від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Базика О.П. на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог обгрунтовуючи, що в провадженні Солом`янського районного суду міста Києва знаходиться справа № 760/16462/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП. Ознайомившись з позовною заявою та додатками до неї, відповідач та її представник вважають, що позивні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню, з наступних причин: Згідно статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно Постанови НБУ № 109 від 30.05.2022 р. «Про розміри страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено розміри страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеними після набрання чинності цим розпорядженням: за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у розмірі 160 000 гривень на одного потерпілого. Згідно ст. 1194 ЦК України, Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування», страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон), обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно ст. 6 Закону, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Тобто виходячи із суті такого страхування, Закон має на меті захист не лише прав потерпілих на відшкодування шкоди, але й захист інтересів страхувальника - заподіювача шкоди. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. З позовної заяви вбачається, що страхова компанія (ТДВ СК «КРЕДО») виплатила Позивачу 59128,16 грн. Згідно звіту № 20985Р/3012834 від 23.02.2024р. вартість відновлюваного ремонту пошкодженого транспортного засобу становить 62328,16 грн. При цьому, у вказаному звіті відсутня інформація про те, що вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача становить 112020,71 грн. З позовної заяви вбачається, що позивач не має жодних претензій до страхової компанії, яка сплатила йому суму, 59128,16 грн., яка є значно меншою за встановлений ліміт відповідальності.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні до викладених у позовній заяві. Просила позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в задоволенні позову просив відмовити з урахуванням відзиву на позовну заяву.

Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши надані докази, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що 10 листопада 2023 року о 11 год. 15 хв. по вул. Кавказька, при виїзді на нерегульоване перехрестя з вул. Г. Шаповала в місті Києві, водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем марки «Hyundai Sonata», д.н.з. НОМЕР_2 , порушила пп. 2.3 б, 16.11 Правил дорожнього руху України, а саме - була неуважною, не надала переваги в русі автомобілю марки «KIA RIO», д.н.з. НОМЕР_1 , який рухався по головній дорозі. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 01 лютого 2024 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. 00 коп. (а.с. 17 - 19).

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, факт дорожньо-транспортної пригоди внаслідок якого пошкоджено автомобіль марки «КІА RIO», державний номерний знак НОМЕР_1 , та вина відповідачки є встановленою судовим рішенням та доказуванню не підлягає.

На час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія «Hyundai Sonata», д.н.з. НОМЕР_2 , застрахована в ТДВ «СК «КРЕДО» на підставі Полісу

№ 217872793 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страхова сума за шкоду заподіяну майну 160 000 грн. 00 коп., розмір франшизи 3 200 грн. 00 коп. (а.с. 15).

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником автомобіля «КІА RIO», д.н.з. НОМЕР_1 є позивач ОСОБА_1 (а.с. 11 - 12).

Відповідно до звіту № 20985Р/3012834 від 23 лютого 2024 року, вартість відновлювального ремонту КТЗ «КІА RIO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з урахуванням зносу вузлів і деталей, без урахування ПДВ на матеріали та запасні частини становить 62 328 грн. 16 коп. (а. с. 24 - 51).

Як вбачається з відповіді (Вих. № 869 від 22 квітня 2024 року), наданої на адвокатський запит, ТДВ СК «КРЕДО» сплатило ОСОБА_1 відшкодування на зазначені у заяві на виплату реквізити по страховій справі № 3012834 за страховим актом № 3012834-1 за яким визнано настання цивільно-правової відповідальності водія забезпеченого ТЗ за спричинення пошкоджень частин та деталей КІА RIO, реєстраційний номер НОМЕР_1 , які сталися 10 листопада 2023 року страховим випадком передбаченим Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та Полісом, і призначено страхове відшкодування у розмірі 59 128 грн. 16 коп. та 2 012 грн. 94 коп. пені (а.с. 21 - 22).

Згідно листа Національного банку України (Вих. № 14-0004/26946 від 08 квітня 2024 року), розмір страхового відшкодування Страховиком визначено на підставі Звіту про проведення незалежної оцінки вартості відновлювального ремонту колісного транспортного засобу від 23 лютого 2024 року № 20985Р/3012834, складеного ТОВ «ЮЖТРАНСІНВЕСТ», відповідно до якого вартість матеріального збитку складає 70 470 грн. 79 коп. (з ПДВ). Страховиком здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 59 128 грн. 16 коп. (за вирахуванням ПДВ та франшизи) та за порушення строків здійснення виплати страхового відшкодування, визначених пунктом 36.2 статті 36 Закону, Страховиком сплачено пеню у розмірі 1 620 грн. 42 коп. (після оподаткування) (а.с. 56 - 57).

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом положень ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Системний аналіз ст. ст. 1187, 1188 ЦК України дає підстави для висновку, що факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоду (боржник).

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом або договором передбачено такий обов`язок.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України 01.07.2004 року №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Статтею 1 Закону України «Про страхування» від 18 листопада 2021 року № 1909-IX, передбачено, що страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (ч. 16 ст. 9 Закону України «Про страхування»).

Поняття «франшиза» міститься в ст. 9 Закону України «Про страхування», відповідно до якої, франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Статтею 12 Закону України «Про страхування» передбачено, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування має бути компенсована страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки (п. 36.6 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

З огляду на зміст цих приписів у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити суму страхового відшкодування за вирахуванням франшизи, якщо сторони її передбачили у відповідному договорі. Суму франшизи потерпілому має компенсувати страхувальник або інша особа, відповідальна за завдані збитки.

Судом встановлено, що цивільно - правова відповідальність відповідача станом на момент настання дорожньо - транспортної пригоди була застрахована, страхова сума на одного потерпілого за шкоду, завдану майну становить 160 000 грн. 00 коп., розмір франшизи становить 3 200 грн.

Розрахунок суми страхового відшкодування здійснювався наступним чином: 62 328,16 грн. (вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу, без ПДВ) - 3200,00 грн. = 59 128,16 грн., де 3 200,00 грн. - франшиза згідно поліса.

Таким чином, оскільки ТДВ СК «КРЕДО» виплатило позивачу страхове відшкодування в розмірі 59 128 грн. 16 коп. за вирахуванням франшизи, розмір якої склав 3 200 грн., тому саме на відповідача покладається обов`язок по її відшкодуванню, а тому позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в розмірі 3200 грн.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Як визначено у ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У частині 1 ст. 81 ЦПК України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 23 серпня 2016 року у справі «Дж. К. та інші проти Швеції» («J. K. AND OTHERS v. SWEDEN») зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Пріоритет у доказуванні надається не тому хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17.

Суд зважає на те, що доказів на підтвердження того, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу "KIA" д.н.з. НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, становить 112 020,71грн. надано суду не було.

Зі звіту про проведення незалежної оцінки вартості відновлювального ремонту колісного транспортного засобу № 20985Р/3012834 від 23 лютого 2024 року, вбачається, що вартість відновлювального ремонту КТЗ «КІА RIO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з урахуванням зносу вузлів і деталей, без урахування ПДВ на матеріали та запасні частини становить 62 328 грн. 16 коп. Зазначена сума була врахована страховиком при здійсненні виплати страхового відшкодування.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, про часткове задоволення позовних вимог, а саме в частині стягнення з відповідача на користь позивача завданої шкоди у розмірі франшизи, встановленої договором страхування цивільно - правової відповідальності, в сумі 3 200 грн. В іншій частині позовних вимог слід відмовити.

Щодо розподілу судових витрат, судом встановлено наступне.

Згідно положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Із матеріалів справи вбачається, що при подачі даного позову до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1 212 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 0.0..1. від 02 липня 2024 року, яка міститься в матеріалах справи.

Крім того, позивач поніс судові витрати, пов`язані з наданням правової допомоги в розмірі 14 000 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 0.0..1, договором про надання правничої допомоги №01Б-1/1146 від 11.03.2024 року, додатковою угодою №1 до нього, Розрахунком 1 суми гонорару за надану правничу допомогу, рахунком №24.06 від 24.06.2024 року.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу.

Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо).

Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова ВС від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

При встановленні гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Наведений підхід до вирішення питання щодо відшкодування витрат на правову допомогу є сталим та неодноразово викладався у постановах Верховного Суду, зокрема, від 18 червня 2019 року у справі № 910/3929/18, від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15ц (провадження № 14-382цс19), від 07 липня 2021 року у справі № 910/12876/19 (провадження № 12-94гс20), від 19 листопада 2021 року у справі № 752/16038/19 (провадження № 61-7905св21).

Зважаючи на викладені норми, судом має братися до уваги досвід адвоката у подібних справах, обсяг, якість та характер наданих послуг та чи відповідають вони ціні в розмірі

14 000 грн. 00 коп.

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17, метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача (подібний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 04.10.2021 від № 640/8316/20, від 21.10.2021 у справі № 420/4820/19 тощо).

Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, та зважаючи на те, що справа є незначної складності, розгляд справи в спрощеному провадженні, обсяг, якість та характер наданих послуг, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, принципу співмірності та розумності судових витрат, з урахуванням суми заборгованості, яка відповідно до позовних вимог становила 52 892,55 грн., суд вважає необхідним зменшити суму витрат з правової допомоги до 7000,00 грн.

З урахуванням того, що позовні вимоги задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача завдану шкоду в сумі 3 200 грн., а в іншій частині позову відмовлено, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто в сумі 73 грн. 28 коп. - витрати по сплаті судового збору та 423 грн. 50 коп. - витрати пов`язані з наданням правової допомоги.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2-13, 76-83, 89, 133, 141, 258, 259, 263 - 265, 268, 274, 352, 354 - 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) завдану шкоду в розмірі 3 200,00 грн. (три тисячі двісті грн. 00 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) судовий збір у розмірі 73,28 грн. (сімдесят три грн. 28 коп.) та витрати на правову допомогу у розмірі 423,50 грн. (чотириста двадцять три грн. 50 коп.).

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання безпосередньо до Київського апеляційного суду апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 );

Відповідач - ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

Повний текст рішення виготовлено 07 лютого 2025 року.

Суддя І. О. Тесленко