Справа № 944/5383/24
Провадження №2/944/598/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2025 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Білецької М.О.

з участю секретаря судового засідання Хархаліс Л.А.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Яворів, за правилами спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» Підлетейчук М.М. звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 в якому просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на користь ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором №1226-7474 від 22.06.2023 у розмірі 86000,00 грн., яка складається з заборгованості по тілу кредиту - 17200,00 грн.; прострочена заборгованість за нарахованими процентами 68800,00 грн., а також судові витрати, а саме судового збору у розмірі 2422,40 грн.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 22.06.2023 між ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 був укладений електронний договір про відкриття кредитної лінії №1226-7474 за допомогою веб-сайту (https://creditkasa.com.ua), який разом із Правилами надання споживчих кредитів складають єдиний договір. Кредитний договір, у відповідності до норм ч.1 ст.13 Закону України «Про споживче кредитування» був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію». Позичальнику було надано наступний одноразовий ідентифікатор A0699 для підписання Кредитного договору №1226-7474 від 22.06.2023, підтвердження ознайомлення з Правилами та інших супутніх документів. Відповідно до умов договору відповідач отримав кредит у розмірі 17200,00 грн., строк кредитування 300 днів.

Станом на 15.07.2024 у відповідача виникла заборгованість у розмірі 170796,00 грн., що складається з простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 17200,00 грн та заборгованості за відсотками в розмірі 153596,00 грн. Разом з тим, кредитодавцем застосовано до позичальника Програму лояльності, а саме часткового списання заборгованості за відсотками у розмірі 84796,00 грн за умови погашення заборгованості позичальником у розмірі 86000,00 грн. Тому, позивач просить стягнути з позичальника не повну суму заборгованості, а лише її частину, а саме: прострочену заборгованість за кредитом у розмірі 17200,00 грн та прострочену заборгованість за нарахованими процентами у розмірі 68800,00 грн, а також сплачений судовий збір.

На підставі наведеного, посилаючись на ст.525-527, 532, 555, 625, 1048-1050, 1054 ЦК України, представник позивача просить суд ухвалити рішення яким стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №1226-7474 від 22.06.2023 у розмірі 86000,00 грн та судові витрати.

Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 04.10.2024 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 04.11.2024 за клопотання представника відповідача розгляд справи відкладено та надано можливість ознайомлення з матеріалами справи в підсистемі «Електронний Суд».

Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 09.12.2024 розгляд справи відкладено у зв`язку із неявкою сторони відповідача.

21.01.2025 представник відповідача ОСОБА_1 через систему «Електронний Суд» скерував до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову в частині нарахування процентів, оскільки такі не можуть нараховуватись після спливу строку повернення кредитних коштів та просив розгляд справи відкласти для надання доказів.

Станом на 10.02.2025 представником відповідача докази суду надані не були.

Суд звертає увагу, що сторонам в справі надано достатньо часу для надання всіх наявних доказів, про що зазначено в ухвалі суду про відкриття провадження, яку відповідач ОСОБА_1 отримав особисто 04.11.2024, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, при цьому варто врахувати строки розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, які в розумінні ч.1 ст.275 ЦПК України, не можуть перевищувати шістдесяти днів з моменту відкриття провадження.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак до позовної заяви долучив клопотання про розгляд справи у відсутності позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання повторно не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про доставку SMS-повідомлення, про причини неявки суд не повідомив.

Зважаючи на викладене вище, суд вважає за можливе розглянути позовну заяву за відсутності учасників справи.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи.

Частинами 4, 5 ст.268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 10.02.2025, є дата складення повного судового рішення 11.02.2025.

Дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положень ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що 22.06.2023 між ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 був укладений електронний договір про відкриття кредитної лінії №1226-7474 за допомогою веб-сайту (https://creditkasa.com.ua), шляхом обміну електронними повідомленнями, який підписаний у порядку, визначеному ст.ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», який разом із Правилами надання споживчих кредитів складають єдиний договір, відповідно до якого останній отримав кредитні кошти із нарахування процентів за користування кредитними коштами зі строком кредитування на 300 календарних днів Дата повернення (виплати) кредиту 16.04.2024 включно (п. 4.12 Кредитного договору).

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Відповідно до статті 509 ЦК України між сторонами виникло зобов`язання - правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 (Позика) цієї глави ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до п. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 Цивільного кодексу України).

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 Цивільного кодексу України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді.

Відповідно до частини четвертої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферту) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису (стаття 641 ЦК України).

Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним (частина п`ята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України (частина 13 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Підписавши кредитний договір, відповідач засвідчив факт прийняття зобов`язання з повернення наданих в тимчасове користування кредитних коштів, сплати відсотків за користування кредитними коштами.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу позику у розмірі, встановленому договором.

Відповідно до довідки про перерахування суми кредиту №1226-7474 від 22.06.2023, ОСОБА_1 отримав кредитні кошти в розмірі 17200,00 грн. Також дана обставина підтверджується листом АТ «ПриватБанк», відповідно до якого позивачем було перераховано кошти на банківську карту відповідача, яка зазначена в кредитному договорі в розмірі 17200,00 грн, як це передбачено умовами Кредитного договору.

Своїх зобов`язань за кредитним договором відповідач не виконав, у зв`язку з чим, станом на 22.06.2024 у ОСОБА_1 виникла заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 170796,00 грн., яка складається з простроченої заборгованості за кредитом - 17200,90 грн.; прострочена заборгованість за нарахованими процентами 153596,00 грн.

Кредитодавцем застосовано до позичальника Програму лояльності та частково списано заборгованість за нарахованими процентами у розмірі 84796,00 грн. за умови погашення заборгованості позичальником у розмірі 86000,00 грн. Тому, позивач просить стягнути з позичальника не повну суму заборгованості за нарахованими процентами, а лише її частину, а саме: прострочену заборгованість за кредитом у розмірі 17200,00 грн та прострочену заборгованість за нарахованими процентами у розмірі 68800,00 грн.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Судом встановлено, що відповідач розрахунки заборгованості, надані позивачем, не спростував, інші суду не надав, належних та допустимих доказів, що спростовували б доводи позивача про надання відповідачу позики, наявності заборгованості відповідача та її розміру суду не надано.

На час розгляду справи судом, відповідачем не надано жодних даних, що свідчили б про погашення заборгованості у добровільному порядку або про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором.

Що стосується посилання представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Майорова В.О. на протиправність дій позивача в частині нарахування процентів та неустойки за період після спливу строку повернення кредитних коштів, то суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 4.12 Кредитного договору, сторони погодились, що строк кредитування, тобто строк на який надається Кредит Позичальнику, становить 300 днів, тобто до 16.04.2024.

Як вбачається з розрахунку простроченої заборгованості та заборгованості за нарахованими процентами, сума боргу в розмірі 86000,00 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача існувала станом на 07.12.2023, тобто в межах строку кредитування.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що вимога позивача до відповідача ОСОБА_1 є обґрунтованою, оскільки останній не виконав умов укладеного договору, а тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача заборгованість за кредитним договором №1226-7474 від 22.06.2023 разом із нарахованими процентами.

Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Таким чином з відповідача на користь позивача слід стягнути суму сплаченого судового збору в розмірі 2422,40 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 11, 12, 13, 77, 81, 141, 142, 263-265, 268, 280-283, 289, 352, 354 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», , м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26 офіс 407, заборгованість за кредитним договором №1226-7474 від 22.06.2023 у розмірі 86000 (вісімдесят шість) грн, 00 коп, яка складається з заборгованості по тілу кредиту 17200 (сімнадцять тисяч двісті) грн, 00 коп.; простроченої заборгованості за нарахованими процентами 68800 (шістдесят вісім тисяч вісімсот) грн. 00 коп

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», судовий збір у розмірі 2422,40 грн. (дві тисячі чотириста двадцять дві гривнi 40 копійок).

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 10 лютого 2025 року.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», , адреса: м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26 офіс 407.

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя М.О. Білецька