Справа № 710/1800/24 Провадження № 2/710/80/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11.02.2025 м. Шпола
Шполянський районний суд Черкаської області в складі:
головуючого - судді Сивоконя С.С.,
за участі секретаря судового засідання Шпиці О.Е.,
розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу
Короткий зміст позовних вимог.
До Шполянського районного суду Черкаської області 17.12.2024 з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи підсистеми "Електронний суд", надійшли матеріали цивільної справи за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу.
У позові міститься прохання стягнути із ОСОБА_1 на користь ТДВ «СГ «Оберіг» грошові в розмірі 8472,00 грн.
Аргументи учасників справи.
Позов мотивовано тим, що 07.04.2022 в м. Шпола на вулиці Різдвяній сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «Mitsubishi» номерний знак НОМЕР_1 під керуванням відповідача та транспортного засобу марки «BMW», реєстраційний номер НОМЕР_2 . Внаслідок ДТП транспорті засоби отримали механічні пошкодження, а їх власникам було завдано матеріальних збитків. Відповідно до постанови Шполянського районного суду Черкаської області від 25.07.2022 по справі №710/818/22 відповідача було визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Крім того, постановою Шполянського районного суду Черкаської області від 06.07.2022 по справі №7100/571/22 було встановлено, що відповідач керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та, будучи причетним до вищевказаної ДТП, залишив місце пригоди. Цивільно правова відповідальність водія транспортного засобу марки «Mitsubishi» номерний знак НОМЕР_1 (відповідача), станом на дату настання ДТП була забезпечена в ТДВ «СГ «Оберіг» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР -204526146.
Відповідно до ремонтної калькуляції, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу марки «BMW», реєстраційний номер НОМЕР_2 , з урахуванням зносу та без урахування ПДВ становить 8 328,30 грн.
Відповідно до заяви на виплату страхового відшкодування від 11.07.2022 між потерпілою особою та ТДВ «СГ «Оберіг» було узгоджено розмір страхового відшкодування в сумі 6640,00 грн. На підставі заяви на виплату страхового відшкодування від 11.07.2022, а також враховуючи інші матеріали страхової справи, ТДВ «СГ «Оберіг», здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 6640,00 грн. Враховуючи винність відповідача у настанні ДТП, порушення ним обов`язків, встановлених законом №1961-IV, а також виплати страхового відшкодування, ТДВ «СГ «Оберіг» отримало право звернутися до Відповідача за компенсацією виплаченого страхового відшкодування в розмірі 6640,00 грн. Крім цього позивач нарахував інфляційні втрати в розмірі 470,44 грн, три відсотки річних -138,24 грн; пеню в розмірі 1223,32 грн.
Заяви (клопотання) учасників справи.
Позивач до суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. У позовній заяві міститься прохання розглянути справу без участі представника позивача. Проти ухвалення заочного рішення позивач не заперечував. Крім того було подано заяву про розгляд справи без участі, в якій зазначено, що позивач підтримує свої позовні вимоги в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач до суду не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки не повідомив.
Інші процесуальні дії у справі.
Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 19.12.2024 було відкрито провадження та вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомлення сторін.
Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області 11.02.2025 вирішено про проведення заочного розгляду справи.
Згідно із ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідач у встановлений строк до суду відзив на позов не надав, про причини неподання суду відзиву не повідомив, а тому враховуючи ч.8 ст.178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Заходи забезпечення позову судом не вживалися.
Мотивувальна частина
Фактичні обставини, встановлені судом.
Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, встановив наступне.
Постановою Шполянського районного суду Черкаської області від 25.07.2022, у справі № 710/818/22, провадження №3/710/745/22 визнано винним ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, щодо ОСОБА_1 у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строку накладання адміністративного стягнення. (а.с.7 зворот -8).
Постановою Шполянського районного суду Черкаської області від 06.07.2022, у справі № 710/571/22, провадження №3/710/550/22 було об`єднано в одне провадження справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.130, ст.122-4 КУпАП, справу №710/571/22, провадження №3/710/550/22, справу №710/572/22, провадження №3/710/551/22. Присвоєно справам єдиний номер справи 710/571/22 провадження № 3/710/550/22. Визнано винним ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4 КУпАП, ч.1 ст. 130 КУпАП піддати адміністративному впливу та накласти адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян що становить 17 000,00 (сімнадцять тисяч гривень 00 коп.), із позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. (а.с. 8 зворот - 9).
11.07.2022 року ОСОБА_2 звернувся до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова Група «Оберіг» із заявою про виплату страхового відшкодування. У заяві зазначено, що у зв`язку з настанням страхового випадку 07.04.2022 за договором ЕР 204526146 від 16.06.2021 належне страхове відшкодування у сумі 6640,00 грн, перерахувати на надані реквізити. Підстава для отримання страхового відшкодування право власності. (а.с.11 зворот).
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_3 виданого ТСЦ 7141, транспортний засіб марки «BMW», модель «5201», 1992 року випуску, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , колір Чорний, зареєстрований на праві власності за ОСОБА_2 03.11.2021. (а.с.11).
Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
Згідно ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Згідно ч.1 ст.999 ЦК України, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).
До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»
У відповідності до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу ст.5 «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Згідно зі статтею 6 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Відповідно до ч.1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків, має право на їх відшкодування у розмірі витрат, які вона зробила чи мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Статтею 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно з ч.1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Відповідно до ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Згідно ст. 993 ЦК України, до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Відповідно до норм ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобов`язанні ним є страховик.
Разом з тим зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок.
У своєму рішенні № 6-954цс16 від 26.10.2016 року Верховний суд України дійшов висновку, що факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, згідно до положень ЦК України породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання.
За змістом статті 1194 ЦК України в системному зв`язку зі статтею 993 цього Кодексу та статтею 27 Закону № 85/96-ВР можна дійти висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). До такого висновку дійшов Верховний суд України в справі № 6-2878цс15, від 10.02.2016 року.
Згідно із ч.ч.5, 6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до ч. 6 статті 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" в редакції від 19.12.2021, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку з пошкодженням, транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року № 6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
Згідно роз`яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 8 постанови «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01 березня 2013 року розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.
Відповідно до п.п. а, п. 38.1.1. ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , постановою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 25.07.2022 у справі № 710/818/22 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП. Відповідача було визнано виним у тому, що він 07.04.2022 о 18 годині 05 хвилин в м. Шпола, керуючи автомобілем Мітсубіші Карізма реєстраційний номер НОМЕР_1 , виїжджаючи з польової дороги на головну по вул. Різдвяна здійснив зіткнення з автомобілем БМВ 520, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі, чим завдано матеріальних збитків.
Крім цього ОСОБА_1 , постановою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 06.07.2022 у справі № 710/571/22 було визнано винним у вчиненні у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4 КУпАП, ч.1 ст. 130 КУпАП.
Страхувальником транспортного засобу марки «MITSUBISHI CARISMA», VIN код НОМЕР_5 , державний номер НОМЕР_1 , страхувальник ОСОБА_1 . Страховиком є ТДВ «СГ «Оберіг».
ОСОБА_2 , який є власником транспортного засобу марки «BMW», модель «5201», номер шасі НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_2 звернувся із заявою до ТДВ «Страхова група «Оберіг»» про виплату страхового відшкодування за страховим випадком від 07.04.2022.
ТДВ «Страхова група «Оберіг»» прийняло рішення, що заявлена подія є страховим випадком. Сума страхового відшкодування становить 6640,00 грн.
Верховний Суд у справі № 646/989/18 від 07.07.2021 року зазначив, що зі змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування.
Позивачу, як страховику водія, який винний у скоєнні ДТП, перейшло право вимоги у деліктному зобов`язанні у межах виплачених потерпілим страхових відшкодувань.
У пункті 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ» від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам дано роз`яснення про те, що при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України).
Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів позивача, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд уважає, що позов потрібно задовольнити повністю.
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позов задоволено, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 2422,40 грн.
Щодо стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 7 300,00 грн. суд зазначає таке.
Згідно зі ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ч.ч 2-4 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У постанові Верховного Суду від 27.07.2021 року у справі № 671/1957/20 вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), а також документи, що свідчать про фактичне надання таких послуг.
Відповідач не подав заперечення проти стягнення витрат на правничу допомогу.
Надаючи оцінку зазначеним вимогам в контексті критерію співмірності та пропорційності таких витрат, суд виходить з наступного.
Частинами першою та другою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
За змістом ч.ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання зазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.
У своїй практиці Європейський суд з прав людини вказує, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа «Гімайдуліна і інші проти України» від 10.12.2009р., справа «Баришевський проти України» від 26.02.2015). А також висновки ЄСПЛ, викладені у справах: «East/West Alliance Limited» проти України» від 02.06.2014р., за змістом яких заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим; «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002р., за результатом розгляду якої ЄСПЛ вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Аналіз змісту наданих стороною позивача доказів на підтвердження розміру витрат на правову допомогу свідчить, що відповідні витрати складаються з оплати послуг адвоката за вчинення наступних процесуальних дій:
-ознайомлення та наліз документів страхової справи 1460 грн, кількість витраченого часу 1 година.
-надання клієнту консультацій і роз`яснень з правових питань 730,00 грн кількість витраченого часу 0,5 години;
- складання позовної заяви 4380,00 грн, кількість витраченого часу 3 години;
- підготовка додатків. Підписання всіх підготовлених документів до суду та іншим учасникам справи 730,00 грн кількість витраченого часу 0,5 години.
Ураховуючи фактичні обставини справи, критерій складності позову, який містить лише одну позовну вимогу, ураховуючи, що розгляд справи здійснюється у порядку спрощеного позовного провадження, сталість судової практики щодо предмету позову, а також з позиції пропорційності і розумності розміру витрат на правову допомогу, суд зменшує розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу та стягує із відповідача ОСОБА_1 на користь позивача 2000,00 грн.
На підставі ст.ст. 21, 22, 29, 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 27 Закону України «Про страхування», ст.ст. 22, 510, 599, 625, 993, 1166, 1172, 1187, 1191 ЦК України, ч.ч.5,6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 133, 137, 141, 211, 263-265, 274-279, ч.1 ст. 354 ЦПК України, суд
Позов задовольнити повністю.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Суддя С.С. Сивокінь