Справа № 526/4644/24
Провадження № 2-о/526/37/2025
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

07 лютого 2025 року Гадяцький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - Киричка С.А.,

з участю секретаря Широколави О.В.,

представника заявника ОСОБА_1 ,

заявника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Гадяч справу за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа: ОСОБА_3 про встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітньої дитини ,

встановив:

До суду звернувся заявник з вищевказаною заявою, у якій вказує, що з 24 квітня 2009 по 31 жовтня 2024 року він перебував у шлюбних відносинах із ОСОБА_3 . Від спільного проживання однією сім`єю у них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З 2023 року шлюбні відносини з нею припинилися, мати дитини переїхала в інше місце проживання та почала проживати окремо, лишивши його з неповнолітнім сином. Потім, у лютому місяці 2024 року ОСОБА_3 , як йому стало відомо, виїхала з України до Республіки Чехія, де проживає до цього часу. Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 31 жовтня 2024 року шлюб між ними було розірвано. З того часу він проживає разом зі своїм сином та займається його вихованням, а ОСОБА_3 ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не приймає участі у вихованні. На даний час ним подано заяву про видачу судового наказу про стягнення аліментів на дитину. Дитина проживає з ним та перебуває на його матеріальному утриманні, він самостійно виховує свого сина, дбає про його фізичний та духовний розвиток. Син має проблеми із здоров`ям, потребує постійних оглядів та лікування в закладах охорони здоров`я. Встановлення факту самостійного виховання та утримання йому потрібно для отримання соціальної допомоги як батьку, що самостійно виховує дитину; отримання відстрочки від мобілізації; перетину кордону, у разі необхідності та за рекомендацією сімейного лікаря щодо необхідності оздоровлення та лікування дитини у гірській/морській місцевостях. Тому, заявник для встановлення даного факту звернувся до суду.

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_5 та заявник ОСОБА_2 заявлені вимоги підтримали повністю.

ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, надала письмову заяву про розгляд заяви за її відсутності, оскільки вона перебуває за кордоном в Республіці Чехія. Проти заявлених вимог не заперечує.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , його батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 21.08.2009 року.

Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 31.10.2024 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано.

Згідно довідок, виданих Краснолуцькою сільською радою 18.12.2024 року ОСОБА_2 проживає в АДРЕСА_1 і має такий склад сім`ї: син ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , яка за даною адресою не проживає та на даний час дійсно перебуває за кордоном.

Згідно акту обстеження матеріально побутових умов сім`ї від 18.12.2024 року за місцем проживання ОСОБА_2 , заявник з сином проживають у власному будинку у задовільних умовах. ОСОБА_3 з червня 2023 року разом з ними не проживає і на даний час перебуває за кордоном.

ОСОБА_4 є учнем 10 класу Сватківського опорного ліцею Краснолуцької сільської ради Полтавської області, що підтверджується довідкою від 20.12.2024 року № 85. Вихованням дитини з 2023 року займається батько, так як мати ОСОБА_3 перебуває за кордоном.

ОСОБА_4 має проблеми зі здоров`ям, потребує постійного нагляду лікаря ортопеда, травматолога, психіатра, що підтверджується виписками з лікарні.

Факт перебування ОСОБА_3 за кордоном підтверджується також, копією її паспорта з відмітками про перетин кордону та візою про перебування у Чехії з 15.02.2024 по 31.03.2025 року.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку», в редакції, що почала діяти з 18 травня 2024 року: «жінки та чоловіки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.

Постановою КМУ №560 встановлюється перелік документів, що подаються військовозобов`язаним для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до підстав, зазначених у статті 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»: «рішення суду про позбавлення одного з батьків батьківських прав, або рішення суду про визнання одного із батьків безвісти відсутнім, або вирок суду, за яким особа відбуває покарання у місцях позбавлення волі, або документи, які підтверджують, що особа самостійно виховує та утримує дитину (рішення суду про встановлення факту самостійного виховання дитини…)».

Отже, з 18 травня 2024 року Закон прямо передбачає можливість отримання рішення суду про встановлення певного юридичного факту самостійного виховання дитини в судовому порядку, а також окремо, альтернативно рішення суду про позбавлення батьківських прав.

Верховним Судом України звернуто увагу на те, що факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

Перелік юридичних фактів, підвідомчих встановленню в судовому порядку, наводиться в ст. 315 ЦПК України не є вичерпним.

Частиною 2 ст. 315 ЦПК України встановлено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до роз`яснень, що викладені в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995р. «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Касаційний цивільний суд Верховного Суду у справі № 363/214/17-ц від 22.08.2018, прийшов до висновку, що перелік юридичних фактів, які підлягають встановленню в судовому порядку є невичерпним і у судовому порядку можуть бути встановленні факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Даний факт, є юридичним, оскільки від його встановлення залежить виникнення особистих прав та можливість безперешкодної реалізації особистих прав заявника.

У статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

В рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Спорронг і Лоннрот проти Швеції» (23 вересня 1982 р.), відповідно до якого суд повинен визначити, чи було дотримано справедливий баланс між вимогами інтересів суспільства і вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід`ємним принципом Конвенції в цілому і також відображено у структурі ст. 1 Першого протоколу.

Питання регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється СК України (ст. 1 СК).

Частиною 1 статті 121 СК передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 141 СК, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Разом з тим, сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі (ч. 1 ст. 14, ч. 1 ст. 15 СК України). Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені ст.ст. 150-151 СК.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 13.06.2018 по справі № 822/2446/17, дійшов висновку, що поняття «одинокий батько» та «одинока матір» є тотожними, та зазначив: відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 № 9 (далі - Постанова Пленуму ВСУ), одинокою матір`ю є жінка, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері, вдова, інша жінка, яка виховує і утримує дитину сама.

Позаяк, правовий статус поняття «одинокого батька» не врегульований законодавством, вбачається можливим застосування аналогії поняття «одинокої матері», тлумачення якого зазначено у Постанові Пленуму ВСУ. Тобто, для набуття статусу «одинока матір», «одинокий батько», необхідні 2 факти: не перебування у шлюбі, а також виховання і утримання дитини самими матір`ю чи батьком відповідно, тобто без участі іншого з подружжя у житті дитини.

При цьому, сімейні відносини, як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, котрі поділяються на юридичні дії (спричинення яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини).

Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка судом вказують на наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_2 .

Керуючись ст.ст.12, 81, 263-265, 268, 273, 315-316, 319 ЦПК України, суд

вирішив:

Заяву ОСОБА_2 , заінтересована особа: ОСОБА_3 про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини до 18 років - задовольнити .

Встановити факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 самостійно виховує та утримує дитину до 18 років, а саме, неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Полтавського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 07.02.2025 року.

Суддя: С. А. Киричок