ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/765/25 Справа № 932/4531/23 Суддя у 1-й інстанції - Куцевол В. В. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючої - Городничої В.С.,

суддів: Петешенкової М.Ю., Красвітної Т.П.,

за участю секретаря судового засідання Гвоздєва М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Текут`єва Євгена Юрійовича на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 18 липня 2024 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2023 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що на підставі укладеного договору № б/н від 18.12.2018 року ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який в подальшому досягав 400 000 грн.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», складає між нею та Банком Договір.

Відповідач зобов`язалась погашати кредит, сплачувати відсотки за користуванням ним у терміни та на умовах, що передбачені договором.

Позивач свої зобов`язання виконав, надавши ОСОБА_1 доступ до коштів на її картковому рахунку.

Відповідач не виконує свої зобов`язання за договором, у зв`язку з чим станом на 22.02.2023 року утворилась заборгованість у розмірі 473 994,30 грн, яка складається з:

- заборгованості за кредитом 394 730,22 грн;

- заборгованості за простроченими відсотками 79 264,08 грн.

На підставі вищевикладеного, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у загальному розмірі 473 994,30 грн та судові витрати.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 18 липня 2024 року позов АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість по тілу кредитного договору № б/н від 18.12.2018 року, яка станом на 22.02.2023 року становить 394 730,22 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» суму судового збору, сплаченого при подачі позову, в розмірі 5 921,13 грн (т. 2 а.с. 57-61).

Не погодившись з таким рішення суду, представник ОСОБА_1 адвокат Текут`єв Є.Ю. подав апеляційну скаргу (т. 2 а.с. 75-80), посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та невірне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Позивач скористався своїм правом щодо подання до суду апеляційної інстанції відзиву на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення (т. 2 а.с. 113-115).

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду змінити враховуючи наступне.

Судом встановлено, що між сторонами 18.12.2018 року було укладено кредитний договір, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Кредитним договором, на думку позивача, є сукупність документів, що містять умови надання кредиту, а саме: заява позичальника від 18.12.2018 року, витяг з Умов та правил надання банківських послуг.

На підтвердження заявлених позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» надано анкету-заяву від 18.12.2018 року про приєднання відповідача до умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк», яка підписана сторонами; розрахунок заборгованості за кредитним договором, витяг з умов та правил надання банківських послуг.

До позову АТ КБ Приватбанк також було надано виписку по рахунку відповідача та довідку про видачу кредитної картки.

Так, матеріалами справи встановлено, що кредитна картка відповідачки була відкрита 03.04.2015 року та неодноразово перевипускалась у 2015, 2016, 2017 та у 2018 році, термін дії останньої до квітня 2023 року.

Згідно довідки банку, по карткам ОСОБА_1 встановлювався кредитний ліміт.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості ОСОБА_1 користувалася отриманою кредитною карткою та частково погашала утворену заборгованість, що у свою чергу свідчить про отримання останньою кредитної картки з кредитним лімітом.

Внаслідок неповного погашення боргу і виникла заборгованість за тілом кредиту у загальному розмірі 394 730,22 грн, яку ОСОБА_1 отримала і не повернула банку.

Задовольняючи частково позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» суд виходив з їх обґрунтованості та доведеності.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції.

За положеннями ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом частини другої статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У анкеті-заяві позичальника від 18.12.2018 року розмір процентів за користування кредитом не зазначений (а.с. 19-20).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 18.12.2018 року, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, як невід`ємну частину кредитного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що позичальник розуміла, ознайомилась і погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів, та, зокрема саме у зазначеному у цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (18.12.2018 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (15.05.2023 року), тобто кредитор мав можливість додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Позивачем не надано підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, а в самій анкеті-заяві відсутні домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами.

Тому, Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 18.12.2018 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів.

Таким чином, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду про те, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за простроченими відсотками, у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у анкеті-заяві від 18.12.2018.

Долучена до позовної заяви копія паспорту споживчого кредиту від 14.05.2020 року з використанням кредитних продуктів картка універсальна, картка універсальна Gold, картка Platinum та ін. (т. 1 а.с. 22-24), не приймається до уваги судом та не може вважатись складовою кредитного договору, згідно змісту заяви позичальника, відповідно до якої, позичальник погоджується з тим, що дана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг складає між ним та банком договір про надання банківських послуг; форма такого документу носить інформаційний характер та не є складовою кредитного договору. У вказаному вище паспорті споживчого кредиту вказано, зокрема, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту.

Більше того, потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, яка викладена у постанові від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20.

Матеріали справи не містять доказів визнання відповідачем, зокрема, факту погодження між сторонами розміру та порядку нарахування процентів у будь-якому розмірі.

Необхідно також зауважити, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 18.12.2018 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним).

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, - колегія дійшла висновку, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

До позову АТ КБ Приватбанк було надано виписку по рахунку відповідача та довідку про видачу кредитної картки.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75.

Таким чином, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами.

Згідно наданого банком розрахунку заборгованості, категорія заборгованість за простроченим тілом кредиту частково сформована з відсотків, що зараховані банком для погашення за рахунок кредиту, тобто не є тілом кредиту, що фактично отримане відповідачем. Позивачем безпідставно була збільшена заборгованість відповідача по тілу кредиту за період з 01.08.2019 року по 30.06.2022 року за рахунок кредитних коштів графа «Відсотки погашені за рахунок кредита» на загальну суму 67 454,87 грн. (13 061,81 + 4 754,29 + 12 802,71 + 10 409,02 + 11 944,46 + 11 506,93 + 10 943,21 + 14 482,58 + 10 431,37 + 11 524,54 + 11 136,58 + 11 527,65 + 11 148,14 + 11 570,63 + 11 599,92 + 11 256,55 + 8 988,05 + 7 506,31 + 9 342,76 + 10 898,86 + 23 330,26).

Детально дослідивши зміст наданого банком розрахунку заборгованості, враховуючи, що Умови та Правила відповідачем не підписані, а анкета-заява не містить умови про фінансування за рахунок кредитних коштів (зарахування до тіла кредиту) заборгованості за процентами, - колегія дійшла висновку, що підстави для стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 67 454,87 грн відсутні.

Виходячи з викладеного, встановивши отримання відповідачем грошових коштів в сумі 327 275,35 грн (394 730,22 грн 67 454,87 грн), що також підтверджується випискою з особового рахунку (т. 1 а.с. 92-171) та не спростовано відповідачем, - колегія дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь банку тіла кредиту в розмірі 327 275,35 грн.

На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, у повному обсязі фактичні обставини не встановив, залишивши поза увагою, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц.

Тому оскаржуване рішення підлягає зміні в частині розміру стягнутої заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором №б/н від 18.12.2018 року станом на 22.02.2023 року шляхом його зменшення з 394 730 (триста дев`яносто чотири тисячі сімсот тридцять) грн 22 коп до 327 275 (триста двадцять сім тисяч двісті сімдесят п`ять) грн 35 коп, а також з урахуванням вимог ч. 13 ст. 141 ЦПК України підлягає зміні рішення в частині стягнутих судових витрат, а саме: судового збору шляхом його зменшення з 5 921 (п`ять тисяч дев`ятсот двадцять одна) грн 13 коп до 4 909 (чотири тисячі дев`ятсот дев`ять) грн 39 коп.

Частиною 1 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а також враховуючи часткове задоволення апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 1 263 (одна тисяча двісті шістдесят три) грн 83 коп.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 382-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Текут`єва Євгена Юрійовича задовольнити частково.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 18 липня 2024 року змінити в частині розміру стягнутої заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором №б/н від 18.12.2018 року станом на 22.02.2023 року шляхом його зменшення з 394 730 (триста дев`яносто чотири тисячі сімсот тридцять) грн 22 коп до 327 275 (триста двадцять сім тисяч двісті сімдесят п`ять) грн 35 коп, а також в частині стягнутих судових витрат, а саме: судового збору шляхом його зменшення з 5 921 (п`ять тисяч дев`ятсот двадцять одна) грн 13 коп до 4 909 (чотири тисячі дев`ятсот дев`ять) грн 39 коп.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 1 263 (одна тисяча двісті шістдесят три) грн 83 коп.

В іншій частині рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 18 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: М.Ю. Петешенкова

Т.П. Красвітна