Справа №484/4409/24 Доповідач апеляційного суду Кушнірова Т.Б.
Провадження №22-ц/812/231/25
Постанова

Іменем України

10 лютого 2025 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого Кушнірової Т.Б.,

суддів: Базовкіної Т.М., Лівінського І.В.,

із секретарем Травкіною В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником - адвокатом Ярославською Оксаною Миколаївною на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області ухвалене 14 листопада 2024 року, під головуванням судді Панькова Д.А., в приміщенні суду першої інстанції, по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Первомайської міської ради Миколаївської області про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Первомайської міської ради Миколаївської області про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини.

Позов обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , яка була рідною бабою позивача.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на належне їй майно. Зазначав, що 06 листопада 2018 року баба склала заповіт, яким заповіла йому, а також його брату ОСОБА_3 , житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями , що знаходиться по АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0600га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку; земельні ділянки площами 3,5119 га та 3,5120 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належали їй на підставі Державних актів серії ЯК №939693 та ЯК №939694.

Позивач не звертався з заявою до нотаріуса про прийняття спадщини оскільки йому не було відомо, що бабою був складений заповіт на його ім`я. Він вважав, що після смерті баби право на спадкування першої черги має його мати, яка їй приходиться рідною донькою.

Мати позивача вже довгий час мешкає в росії та відповідно до України не приїздила.

Будинок, який залишився після баби позивач продовжував доглядати, оскільки і за життя допомагав бабі по господарству.

Позивач разом з бабою не проживав та мають різну адресу проживання. В будинку в якому проживала баба після смерті ніхто не жив, наразі будинок пустує.

У травні 2024 року позивачем був знайдений заповіт складений 06 листопада 2018 року та посвідчений приватним нотаріусом Первомайського районного нотаріального округу Бойчук С.І. на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Відповідно до заповіту ОСОБА_2 зробила заповітне розпорядження, а саме заповіла на випадок її смерті житловий будинок з господарчими спорудами та будівлями за АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0600 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за цією ж адресою ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 в рівних частках кожному.

Земельну ділянку площею 3,5119 га з кадастровим номером :02:000:0599, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала їй на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЯК № 939693 заповіла ОСОБА_3 .

Земельну ділянку площею 3,5120 га з кадастровим номером :02:000:0344, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала їй на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЯК № 939694 заповіла ОСОБА_1 .

05 червня 2024 року позивач звернувся з вказаним заповітом до нотаріуса, однак останнім була видана постанова про відмову у вчинені нотаріальної дії у зв`язку з тим, що позивач відповідно до вимог ст. 1270 Цивільного кодексу України пропустив шестимісячний строк для подачі заяви.

Позивач звертає увагу, що відповідно до складеного ОСОБА_2 заповіту, остання розпорядилась своїм майном шляхом його поділу між ним та рідним братом позивача - ОСОБА_3 .

Однак, ОСОБА_3 вже давно виїхав до російської федерації та там мешкав зі своєю родиною. ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 помер від хвороби, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 25 листопада 2022 року серія НОМЕР_1 .

Посилаючись на вищевикладене, позивач просив визнати поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини та надати йому додатковий строк, достатній для подання заяви для прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_2 .

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 листопада 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову суд дійшов висновку, що позивач є спадкоємцем майна померлої ОСОБА_2 за заповітом та за законом як спадкоємець п`ятої черги.

Тому, позивач, як спадкоємець за законом п`ятої черги, повинен був вчинити активні дії для прийняття спадщини - подати заяву про прийняття спадщини у встановлений ЦК України строк.

Факт усвідомлення позивачем його права на спадкування за законом як спадкоємця п`ятої черги спадкування поряд із незнанням про існування заповіту, складеного на його ім`я, за умови невжиття ним жодних активних дій щодо встановлення спадкової маси і прийняття спадщини протягом передбаченого ЦК України строку, не свідчить як про порушення принципу свободи заповіту, так і про виникнення в нього об`єктивних обставин, які унеможливили або істотно ускладнили йому своєчасне звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у відведений ЦК України строк.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвалюючи оскаржуване судове рішення, судом першої інстанції не було досліджено та з`ясовано повністю обставини справи, щодо пропущення строку скаржником звернення до нотаріуса з метою оформлення належної йому спадщини за заповітом, також надання додатково строку для прийняття спадщини не порушить ніяким чином права інших осіб, а не надання такого строку порушує принцип спадкового права в контексті свободи заповіту та позбавить позивача належного йому права власності, яке він може набути.

Апелянт, посилаючись на ті ж самі обставини, які він зазначав у позовній заяві, звертає увагу суду на те, що він не був обізнаний про відсутність спадкоємців після смерті його баби, оскільки спадкоємицею першої черги є мати позивача, яка вже тривалий час мешкає у росії та після повномасштабного вторгнення ОСОБА_3 не тримає зв`язок з матір`ю, відповідно йому і не було відомо чи зверталася вона з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса після смерті ОСОБА_2 .

Доводи відзиву Первомайської міської Миколаївської області на апеляційну скаргу зводяться до того, що вимоги апеляційної скарги безпідставні, необґрунтовані, скарга є такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідач наголошуєщо, з 28 квітня 2022 року чинності набрала постанова Кабінету Міністрів України від 19 квітня 2022 року №480 про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо діяльності нотаріусів та функціонування єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції, в умовах воєнного стану. Цією постановою визначаються особливості нотаріальної діяльності в період дії воєнного стану та протягом одного місяця з дня його припинення в Україні. Відтак, продовжуючи свою діяльність нотаріусам варто враховувати наступне. Якщо громадянин рф звернувся до нотаріуса за вчиненням нотаріальної дії нотаріус має йому відмовити. Незавершені нотаріальні дії за зверненням громадянина рф зупиняються до прийняття та набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором. Враховуючи те, що ОСОБА_1 чітко володів інформацією про тривалий час проживання своєї матері та брата на території російської федерації, посилання позивача на відсутність обізнаності про відсутність спадкоємців попередніх черг є неприйнятним. Також, відповідач просив врахувати, що заява на прийняття спадщини подана ОСОБА_1 на все спадкове майно, тому позивач повинен був звернутись із відповідною заявою до 24 липня 2022 року.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 (а.с.14).

06 листопада 2018 року, ОСОБА_2 складено заповіт, відповідно до якого, належні їй на праві власності житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку для його обслуговування заповіла ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , в рівних частках кожному. Крім того, позивачу було заповідано земельну ділянку площею 3,5120 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Шепилівської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області.

ОСОБА_1 , відноситься до п`ятої черги спадкоємців, до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не звертався, пославшись на те, що йому не було відомо про наявність заповіту.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною третьою статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частиною першою статті 1222 ЦК України визначено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини.

Відповідно до статей 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі статтями 1220-1221, 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця.

Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна.

Саме спадкування може відбуватися за заповітом або за законом.

В обох випадках спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, і, крім того, юридичні особи та інші учасники цивільних відносин.

Відповідно до статей 1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (стаття 1272 ЦК України).

Відповідно до статей 1273-1275 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 названого Кодексу, подавши нотаріусу за місцем відкриття спадщини відповідну заяву.

Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною, проте вона може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.

Відповідно до статей 1296-1298 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, яке видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Виходячи з вище викладеного можливо зробити висновок, що прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власної волі. Вчинення або не вчинення спадкоємцем дій, з якими законодавець пов`язує прийняття спадщини, має визначальне значення для висновку про дотримання тим процедури входження у спадкування і, кінцево, дає відповідь на питання про прийняття спадщини.

Так, для прийняття спадщини спадкоємцем, який на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, необхідно особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Це є обов`язковим для обох названих видів спадкування.

Виникнення у нього права на спадкування за законом, залежить виключно від дій спадкоємців попередньої черги та, лише у разі відмови тих від спадщини, неприйняття ними спадщини або позбавлення права на спадщину, робить названу особу учасником спадкових правовідносин, які, як правило, базуються на родинних стосункам спадкодавця і спадкоємця.

При цьому, такі дії теж повинні бути вчинені у встановлений законом для прийняття спадщини строк.

Пропуск такого строку позбавляє спадкодавця можливості прийняти спадщину через нотаріальну контору і потребує пред`явлення ним позову про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

Згідно буквального її сприйняття, для придбання спадщини необхідно щоб спадкоємець її прийняв.

Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Спадкоємець прийняв спадщину, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Спадкоємець за законом або за заповітом має право відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини.

Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення.

Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину.

Судом встановлено, що позивач у встановлений законом строк не звертався до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадкового майна.Позивач, у встановлений законом строк повинен був подати до нотаріальної контори заяву про таке бажання, проте він цього не зробив, пославшись на те, що не був обізнаний про наявність заповіту, а також на те, що вважав, що після смерті баби право на спадкування першої черги має донька спадкодавця, яка є його матірю.

Статтею 1272 ЦК України встановлено, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року у справі № 6-85цс12 та від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15.

Отже, судом можуть бути визнані поважними причинами тільки ті, які свідчать, що у спадкоємця були реальні перешкоди для подання такої заяви.

Судом також встановлено, що позивач на момент смерті ОСОБА_2 , тобто станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживав в м. Первомайську Миколаївської області і з дня відкриття спадщини до закінчення встановленого законом шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини, до нотаріальної контори не звертався. Після смерті баби він продовжував облаштовувати будинок, подвір`я та земельну ділянку.

Жодних об`єктивних, непереборних перешкод для звернення із заявою про прийняття спадщини, ( хвороба спадкоємця, велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємця і місцем розташування спадкового майна, складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними, перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України тощо), ОСОБА_1 не навів.

Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, брак коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.

Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 17 березня 2021 року у справі № 638/17145/17, від 22 березня 2023 року у справі № 361/8259/18 та багатьох інших.

Практика суду касаційної інстанції у цій категорії справ є сталою та незмінною.

Ураховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не надано будь-яких доказів щодо вчинення ним дій, які б свідчили про його волевиявлення щодо прийняття спадщини після смерті баби у встановлений законом шестимісячний строк.

Не звернення позивача з наведених у позові причин до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у строк понад два роки не можна вважати таким, що відбувся з поважних причин у розумінні статті 1272 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

При цьому посилання позивача на необізнаність про наявність заповіту на його ім`я, як на поважну причину пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини після смерті баби суд першої інстанції правомірно відхилив, оскільки позивач є спадкоємцем п`ятої черги. Тож, незалежно від наявності заповіту на його ім`я, він у разі якби бажав прийняти спадщину після смерті баби, мав можливість звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23, провадження № 14-50 цс 24 у пунктах 150-153 здійснила тлумачення приписів частини першої статті 1269, частини першої статті 1270, частини третьої статті 1272 ЦК України, та сформулювала такі висновки щодо застосування зазначених норм права, а саме те, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, що випливає з принципу свободи заповіту, проте така необізнаність повинна ототожнюватися з незнанням спадкоємцем про його право на спадкування загалом; в такому випадку особа з незалежних від неї причин не вчиняє юридично значущих дій, які пов`язані з набуттям нею певних прав, що випливають із спадкування.

Обставини усвідомлення особою того, що вона має право на спадкування за законом, наприклад, на підставі своєї спорідненості із спадкодавцем у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування, та невчинення нею жодних активних дій з прийняття спадщини та щодо встановлення спадкової маси не можуть обґрунтовувати поважність причин пропуску нею строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, про існування якого особа не знала. Після закінчення строку, передбаченого ЦК України для подання заяви про прийняття спадщини, право спадкоємця на прийняття/відмову від прийняття спадщини є реалізованим, а його результат не підлягає зміні у зв`язку з обставинами, які залежали від самого спадкоємця, до яких, зокрема, входить пасивна поведінка спадкоємця, який усвідомлює чи повинен усвідомлювати (на підставі своєї спорідненості із спадкодавцем та відсутністю спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування) наявність у нього права на спадкування.

За наведених обставин, доводи апеляційної скарги про те, що визначення судом додаткового строку для прийняття спадщини не порушить ніяким чином права інших осіб, а не надання такого строку порушить принцип свободи заповіту, не можуть бути прийняті до уваги.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що ухвалюючи оскаржуване судове рішення, судом першої інстанції не досліджено та не з`ясовано повністю обставини справи, щодо пропуску строку звернення до нотаріуса з метою оформлення належної позивачу спадщини за заповітом, є безпідставними.

За конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як-от розумність, добросовісність та справедливість.

Головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини.

Неподання заяви умисно чи з необережності (недбалості) не може бути підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Суди мають враховувати, що безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі відсутності таких спадкоємців - в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою.

Спадкодавець помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно шестимісячний строк на прийняття спадщини після його смерті сплив, а тому, звертаючись до суду у серпні 2024 року, позивач мав довести суду, що протягом всього вказаного строку чи його істотної частини існували причини, які об`єктивно унеможливлювали вчинення ним дій щодо прийняття спадщини. Натомість, таких причин не наведено.

Необізнаність позивача про відсутність спадкоємців після смерті його баби, не перешкоджала йому реалізувати власне право на прийняття спадщини за законом. Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як необізнаність позивача про наявність чи відсутність інших спадкоємців, або ж хто буде приймати спадщину.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381 -384 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником - адвокатом Ярославською Оксаною Миколаївною залишити без задоволення, а рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 листопада 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий

Судді:

_____________________

Повний текст судового рішення виготовлено 10.02.2025 р.