07.02.2025 Справа № 756/1555/25
Номер справи 756/1555/25
Провадження номер 2/756/2417/25
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

07 лютого 2025 року м. Київ

Суддя Оболонського районного суду міста Києва Шролик І.С., розглянула матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, Бобровицької міської ради Чернігівської області Виконавчого комітету Боровицької міської ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_1 03 лютого 2025 року звернувся до суду із зазначеним позовом в якому просить: визнати неправомірною (незаконною) бездіяльність Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації стосовно не здійснення практичних заходів задля дружнього врегулювання конфлікту між членами родини, не пропонування проведення медіації за участю батьків, не проведення дій із залучення фахівців для врегулювання конфлікту між членами родини, не пропонування проведення медіації за участю батьків, не проведення дій із залучення фахівців для врегулювання конфлікту між батьками дитини, психологічної підтримки батьків та дитини, не впровадження освітніх чи корекційних заходів, не роз`яснення батькам обов`язків щодо прийняття спільних рішень щодо основних питань, пов`язаних з вихованням дитини, не реагування на зміну матір`ю без згоди батька місця проживання і місця навчання дитини, не надання власного висновку як органу опіки та піклування за місцем проживання батька про доцільність визначення місця проживання дитини, не виконання своїх обов`язків у вирішенні питання про визначення місця проживання дитини із врахуванням всіх обставин у справі та характеру взаємовідносин, які склалися між батьками дитини, в тому числі щодо не проведення обстеження житлово-побутових умов і не складання акта обстеження умов проживання ОСОБА_1 , що призвело до порушення права на повагу до сімейного життя, гарантованого статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод;

зобов`язати Оболонську районну в місті Києві державну адміністрацію здійснити практичні заходи задля дружнього врегулювання конфлікту між членами родини, запропонувати проведення медіації за участю батьків, провести дій із залучення фахівців для врегулювання конфлікту між батьками дитини, членами родини, психологічної підтримки батьків та дитини, впровадити освітні чи корекційні заходи, роз`яснити батькам обов`язки щодо прийняття спільних рішень з основних питань, пов`язаних з вихованням дитини, відреагувати на зміну матір`ю без згоди батька місця проживання і місця навчання дитини, провести обстеження житлово-побутових умов і скласти акт обстеження умов проживання ОСОБА_1 , надати власний висновок як органу опіки та піклування за місцем проживання батька про доцільність визначення місця проживання дитини з урахуванням всіх обставин у справі та характеру взаємовідносин, які склалися між батьками дитини;

визнати висновок органу опіки та піклування Бобровицької міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини, затверджений рішенням Виконавчого комітету Бобровицької міської ради від 19 січня 2022 року №35 таким, що не ґрунтується на дійсній та достовірній інформації, оскільки містить недостовірну інформацію про перебування дитини з матір`ю, про те, що в інтересах дитини слід визначити місце проживання дитини з матір`ю, про те, що Служба у справах дітей Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації не мала змогу провести бесіду та здійснити обстеження житло-побутових умов проживання ОСОБА_1 через неможливість отримати доступ до житлового приміщення, посилання на застосування принципу 6 Декларації прав дитини 1959 року, не містить висновків щодо доцільності визначення місця проживання дитини за зустрічним позовом ОСОБА_1 , що призвело по порушення права на повагу до сімейного життя, гарантованого статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод;

відкликати висновок органу опіки та піклування Бобровицької міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини, затверджений рішенням Виконавчого комітету Бобровицької міської ради від 19 січня 2022 року №35;

зобов`язати Виконавчий комітет Бобровицької міської ради здійснити практичні заходи задля дружнього врегулювання конфлікту між членами родини, запропонувати проведення медіації за участю батьків, провести дії із залучення фахівців для врегулювання конфлікту між батьками дитини, психологічної підтримки батьків та дитини, впровадити освітні чи корекційні заходи, роз`яснити батькам обов`язки щодо прийняття спільних рішень з основних питань, пов`язаних з вихованням дитини, відреагувати на зміну матір`ю без згоди батька місця проживання і місця навчання дитини, та надати висновок про доцільність визначення місця проживання дитини із врахуванням всіх обставин у справі та характеру взаємовідносин, які склалися між батьками дитини, як за первісним так і за зустрічним позовом батька;

відшкодувати моральну шкоду, завдану ОСОБА_1 , поширенням недостовірної інформації та неправомірною бездіяльністю Виконавчого комітету Бобровицької міської ради і Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації, що призвело до порушення права на повагу до сімейного життя, гарантованого статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 03 лютого 2025 року позовну заяву передано судді Шролик І.С.

Дослідивши матеріали позовної заяви та додані в її обґрунтування документи, суддя приходить до висновку, що позовну заяву та додані документи слід повернути позивачу виходячи із наступного.

Відповідно до положень ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно вимог ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа), по-третє, пряма вказівка закону про вирішення спору у порядку певного судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Пред`явлення позову - це дія, яку вчиняє особа з метою захисту своїх прав, свобод чи інтересів (прав, свобод чи інтересів інших осіб) шляхом подання позовної зави до суду першої інстанції. Отже, пред`явлення позову є вольовим актом особи, спрямованим на захист своїх прав, свобод чи інтересів, який не залежить від прийняття судом щодо нього певного процесуального рішення - відкриття провадження у справі чи повернення позову.

Пред`являючи позов до суду, позивач визначає до відповідача матеріально-правову вимогу про поновлення порушеного права.

Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить ухвалити судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Як встановлено суддею з дослідженого тексту позовної заяви ОСОБА_1 , в провадженні Оболонського районного суду міста Києва перебуває на розгляді цивільна справа №756/12044/20 за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м.Києві державної адміністрації, служба у справах дітей Бобровицької міської ради, про визначення місця проживання дитини та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської у м.Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини. Рішення у справі не ухвалено.

Саме в межах цього провадження, на виконання вимог ст.19 СК України та ухвали суду наданий висновок органу опіки та піклування Бобровицької міської ради №35 від 19 січня 2022 року, який позивач просить визнати таким, що не ґрунтується на достовірній інформації та відкликати даний висновок (вимоги 4 та 5 позову).

Також, ОСОБА_1 зазначає, що в межах розгляду цивільної справи №756/12044/20 Виконавчий комітет Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації не надав висновок щодо доцільності визначення місця проживання дитини, тому позивач ініціює нову справу, в якій заявляє вимогу 3, серед іншого, зобов`язати Оболонську районну в місті Києві державну адміністрацію провести обстеження житлово-побутових умов і скласти акт обстеження умов проживання ОСОБА_1 , надати власний про доцільність визначення місця проживання дитини з батьком із врахуванням всіх обставин у справі та характеру взаємовідносин, які склалися між батьками дитини.

Окрім того, ОСОБА_1 заявляє вимогу про визнання неправомірною (незаконною) бездіяльність Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, як сторони судового процесу в межах цивільної справи №756/12044/20, з приводу не складання акту обстеження умов його проживання та не наданням висновку про доцільність визначення місця проживання дитини з батьком (позовна вимога 2).

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням. Це право може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями (рішення ЄСПЛ у справах «Мушта проти України», заява № 8863/06, п. 37; «Kreuz v. Poland», заява № 28249/95, п. 53; «Golder v. the United Kingdom», заява № 4451/70, п. 38, «Stanev v. Bulgaria», заява № 36760/06, п.п. 229-230).

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що приписи «суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України), «суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України) стосуються як позовів, які не можна розглядати за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати (висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені, зокрема, у постановах від 13 червня 2018 року у справі № 454/143/17-ц (пункт 59), від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц (пункти 42, 66), від 13 березня 2019 року у справі №331/6927/16-ц (пункт 37), від 20 березня 2019 року у справі №295/7631/17, від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16 (пункт 36), від 18 вересня 2019 року у справі № 638/17850/17 (пункт 5.30), від 8 листопада 2019 року у справі № 910/7023/19 (пункт 6.20), від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц (пункт 30), від 26 лютого 2020 року у справі № 1240/1981/18 (пункт 30), від 28 квітня 2020 року у справі № 607/15692/19 (пункт 45)).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що право на доступ до суду не є абсолютним. Воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов, за яких суд повноважний розглядати позовну заяву. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою.

Відсутність у позивача юридичної можливості спростувати інформацію, факти, докази поза межами раніше ініційованого цивільного процесу є легітимним обмеженням, покликаним забезпечити юридичну визначеність у застосуванні норм процесуального права. Таке обмеження не шкодить суті права на доступ до суду та є пропорційним означеній меті. Остання досягається гарантуванням того, що аргументи позивача про недостовірність відповідної інформації (викладеної у висновках) має перевірити суд у провадженні якого знаходить на розгляді справа та надає оцінку дослідженим доказам.

Не відповідатиме завданням цивільного судочинства звернення до суду з позовом, спрямованим на оцінювання доказів, зібраних в інших справах, на предмет їх належності та допустимості, або з метою створення підстав для звільнення від доказування в іншій справі (для встановлення у судовому рішенні обставин, які би не потрібно було надалі доказувати під час розгляду іншої справи).

Недопустимим з огляду на завдання цивільного судочинства є ініціювання позовного провадження з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування в іншій справі, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, неналежним або недопустимим. Такі позови не підлягають судовому розгляду. У відкритті провадження за ними слід відмовляти на підставі пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України, а у разі, якщо провадження було відкрите, - закривати його на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України). Даний висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року, справа № 333/6816/17, який суд на підставі положення ч.4 ст.263 ЦПК України застосовує до спірних правовідносин.

Позовна вимога ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, яка йому завдана поширенням недостовірної інформації викладеної у поданому висновку та неправомірною бездіяльністю Виконавчого комітету Бобровицької міської ради і Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації, є похідною та не може бути розглянута в даному провадженні, оскільки спрямована на створення передумов надання судом оцінки доказу, що міститься в матеріалах цивільної справи №756/12044/20.

На підставі викладеного, суд приходить до переконання про відмову ОСОБА_1 у відкритті провадження на підставі п.1 ч.1 ст. 186 ЦПК України, тому що подана ним позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись статтями 186, 260, 261, 354 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження у справі за позовом до Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, Бобровицької міської ради Чернігівської області Виконавчого комітету Боровицької міської ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом 15 днів з дня її вручення.

Суддя І.С. Шролик