Справа № 177/2813/24
Провадження № 2/177/270/25
Р І Ш Е Н Н Я

(заочне)

Іменем України

11 лютого 2025 року Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Лященко В.В.

за участю секретаря судового засідання Антонінок А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Кривому Розі Дніпропетровської області цивільну справу №177/2813/24 за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мартинова Наталія Юріївна, до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Лозуватська сільська рада Криворізького району Дніпропетровської області про встановлення сервітуту, суд

встановив:

У листопаді 2024 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що він є власником житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами (ідентифікатор 01.3329819.4793741.20240407.53.0000.42) за адресою: АДРЕСА_1 . Земельна ділянка кадастровий номер :01:001:1286, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд (присадибна ділянка). 12.07.2024 року комісією щодо розгляду та вирішення земельних спорів на території Лозуватської сільської ради складено акт обстеження земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 та встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:1286, перебуває в приватній власності ОСОБА_2 . На земельній ділянці знаходиться житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами. Земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_3 не приватизована. Житловий будинок, який розташований на даній земельній ділянці, перебуває у власності ОСОБА_1 . Прохід до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , відбувається за рахунок частини земельної ділянки, яка перебуває у власності ОСОБА_2 , який відокремлено парканом (сітка рябиця) від загальної частини земельної ділянки та встановлено металеві ворота. 15.07.2024 року на засіданні комісії з розгляду та вирішення земельних спорів на території Лозуватської сільської ради розглянуто заяву ОСОБА_3 та прийнято рішення, що для забезпечення доступу до земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , рекомендовано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , укласти між собою договір сервітуту на прохід та проїзд по земельній ділянці з кадастровим номером :01:001:1286. На замовлення позивача кваліфікованим інженером-землевпорядником ФОП ОСОБА_4 було розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюється право сервітут ОСОБА_1 на право проходу та проїзду на велосипеді (код 07.01) площею 0,0096 га, розташованої на земельній ділянці площею 0,0880 га, кадастровий номер: :01:001:1286, місце розташування: АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_2 . На підставі вищевказаної технічної документації розроблено Договір про встановлення сервітуту для проходу та проїзду на велосипеді по земельній ділянці. Останнім часом між позивачем та відповідачем виник спір щодо використання ОСОБА_1 для проходу та проїзду спірної земельної ділянки, що належить ОСОБА_2 24.09.2024 року відповідачу направлено примірники Договору про встановлення сервітуту, який отримано останньою 05.10.2024 року. Проте, станом на 25.11.2024 року ОСОБА_3 відповіді на пропозицію укласти договір не надала.

У зв`язку з чим, позивач просить суд встановити безоплатний безстроковий земельний сервітут для ОСОБА_1 на право проходу та проїзду на велосипеді (код 07.01), загальною площею 0,0096 га, розташованої на земельній ділянці, що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності, загальною площею 0,0880 га, кадастровий номер: :01:001:1286, цільове призначення: 02.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд (присадибна ділянка), місце розташування: АДРЕСА_1 , проходить по межам існуючого проходу та в точках 5-6 співпадає з бортовим каменем, в точках 7-1 - з металевою огорожею; вирішити питання про судові витрати.

Ухвалою суду від 02.12.2024 року було відкрито провадження у вказаній справі із призначенням підготовчого засідання та викликом сторін.

Ухвалою суду від 15.01.2025 року справу було призначено до судового розгляду по суті.

Представник позивача в судове засідання не з`явилася, заявою від 11.02.2025 просила справу розглядати у її відсутність, на позовних вимогах наполягала, не заперечувала проти заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, про що свідчить трекінг відстеження поштового повідомлення. Причину своєї неявки не повідомила, відзив на позов не подала.

Третя особа Лозуватська сільська рада в судове засідання не з`явилася, заявою від 21.01.2025 просила розглянути справу за її відсутності, щодо вирішення спору покладається на розсуд суду. Пояснення щодо позову не надала.

Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні ним правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами (ідентифікатор 01.3329819.4793741.20240407.53.0000.42) за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією витягу з державного реєстру речових прав та договором купівлі-продажу від 01.06.1984 року.

Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку кадастровий номер кадастровий номер :01:001:1286, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд (присадибна ділянка).

Відповідно до акту обстеження земельної ділянки комісією розгляду та вирішенню земельних спорів на території Лозуватської сільської ради від 12.07.2024 року встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:1286, перебуває в приватній власності ОСОБА_2 . На земельній ділянці знаходиться житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами. Земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 не приватизована. Житловий будинок, який розташований на даній земельній ділянці, перебуває у власності ОСОБА_1 . Прохід до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 відбувається за рахунок частини земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:1286, яка перебуває у власності ОСОБА_2 , який відокремлено парканом (сітка рябиця) від загальної частини земельної ділянки та встановлено металеві ворота.

Згідно протоколу засідання комісії з розгляду та вирішення земельних спорів на території Лозуватської сільської ради від 15.07.2024 року розглянуто заяву ОСОБА_3 та вирішено, що для забезпечення доступу до земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , рекомендовано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , відповідно до ст. 100 Земельного Кодексу України, укласти між собою договір сервітуту на прохід та проїзд по земельній ділянці з кадастровим номером :01:001:1286. В разі незгоди, сервітут встановлюється за рішенням суду.

Кваліфікованим інженером-землевпорядником ФОП ОСОБА_4 виконано технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюється право сервітут ОСОБА_1 на право проходу та проїзду на велосипеді (код 07.01) площею 0,0096 га, розташованої на земельній ділянці площею 0,0880 га, кадастровий номер: :01:001:1286, цільове призначення: 02.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), місце розташування: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 , проходить по межам існуючого проходу та в точках 5-6 співпадає з бортовим каменем, в точках 7-1 з металевою огорожею. Розміри та місцезнаходження частини земельної ділянки, на яку поширюється право сервітуту наведено на кадастровому та плані меж сервітуту.

Судом встановлено, що 24.09.2024 року ОСОБА_2 направлено підписані примірники Договору про встановлення сервітуту. В супровідному листі зазначено про необхідність направити підписаний примірник Договору на адресу Адвокатського об`єднання «Приват юрист» або видати безпосередньо ОСОБА_3 для подальшої державної реєстрації земельного сервітуту . Даний лист ОСОБА_2 отримала особисто, що підтверджується роздруківкою із сайту поштових відправлення.

Відповідно до п.п. «е», «г» ч.1 ст.91 Земельного кодексу України власники земельних ділянок зобов`язані дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Статтею 98 ЗК України визначено, що право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Види земельних сервітутів визначено у ст. 99 ЗК України, зокрема, власники або землекористувачі земельних ділянок чи інші заінтересовані особи можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів: а) право проходу та проїзду на велосипеді; б) право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху; в) право на розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм); в-1) право на будівництво та розміщення об`єктів нафтогазовидобування; в-2) право на розміщення об`єктів трубопровідного транспорту; в-3) право на користування земельною ділянкою для потреб дослідно-промислової розробки родовищ бурштину, інших корисних копалин загальнодержавного значення та/або видобування бурштину, інших корисних копалин загальнодержавного значення, за умови що при цьому не порушуються права землевласника, передбачені статтею 98 цього Кодексу; г) право прокладати на свою земельну ділянку водопровід із чужої природної водойми або через чужу земельну ділянку; г-1) право розміщення (переміщення, пересування) об`єктів інженерної інфраструктури меліоративних систем; ґ) право відводу води зі своєї земельної ділянки на сусідню або через сусідню земельну ділянку; д) право забору води з природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право проходу до природної водойми; е) право поїти свою худобу із природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право прогону худоби до природної водойми; є) право прогону худоби по наявному шляху; ж) право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд; з) інші земельні сервітути.

У пункті 22-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснено судам, що види земельних сервітутів, які можуть бути встановлені рішенням суду, визначені статтею 99 ЗК України і цей перелік не є вичерпним. Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном.

Отже, закон вимагає від позивача надання суду доказів того, що нормальне використання своєї власності неможливе без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки. При цьому слід довести, що задоволення потреб позивача неможливо здійснити будь-яким іншим способом.

Земельний сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно (стаття 100 ЗК України).

Відповідно до статті 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій особі, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Згідно з частинами першою, третьою статті 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Статтею 404 ЦК України передбачено, що право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Тлумачення наведених положень цивільного і земельного законодавства України свідчить про те, що земельний сервітут може бути встановлений судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту, у разі недосягнення домовленості між цією особою та власником (володільцем) земельної ділянки.

У постанові від 14 листопада 2019 року у справі №131/1423/15-ц (провадження №61-19117 св 18) Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду звернув увагу на те, що встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що правове регулювання дій щодо встановлення сервітуту має здійснюватися виключно між власником (володільцем) земельної ділянки та особою, яка має намір нею користуватися (правовий висновок, викладений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 листопада 2018 року у справі № 642/3165/17 (провадження № 61-14776св18); метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задоволення такої потреби в інший спосіб, тобто якщо власник земельної ділянки відмовляється укласти угоду про встановлення земельного сервітуту або сторони не можуть дійти згоди про його умови. Зазначене узгоджується з роз`ясненнями, наданими судам у пункті 22-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ».

Аналогічний висновок викладено також у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 травня 2020 року у справі №308/8156/14-ц (провадження № 61-25774св18).

Отже, матеріалами справи підтверджується, що право позивача на повноцінне використання свого житлового будинку неможливе без обтяження сервітутом земельної ділянки відповідача, оскільки задоволення потреб ОСОБА_1 неможливо здійснити в інший спосіб.

Крім того, судом не здобуто доказів, які б могли свідчити, що встановлення безоплатного земельного сервітуту відносно спірної земельної ділянки буде надмірно обтяжливим для відповідача.

Відповідно до вимог частини третьої статті 403 ЦК особа, що користується сервітутом, зобов`язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду. Визначення плати належить до компетенції сторін. Безкоштовне використання сервітуту має бути встановлено в договорі, законі або рішенням суду.

Досить поширеною є практика, коли відповідач категорично відмовляється від встановлення сервітуту. Будь-які пропозиції відповідача щодо розмірів плати за сервітут можуть бути розцінені як згода відповідача на встановлення сервітуту. Водночас неподання пропозицій призводить до того, що суд встановлює безоплатний сервітут. Вирішення цієї проблеми залежить від тактичних дій представника відповідача в суді.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами обставини щодо необхідності встановлення земельного сервітуту безпосередньо через земельну ділянку ОСОБА_2 , урахувавши, що без встановлення сервітуту ОСОБА_1 позбавлений права нормального використання належного йому майна, а також необхідність захисту у такий спосіб його порушеного права.

Оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь витрат на правову допомогу, суд дійшов наступного висновку.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом.

Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.

Витрати на правову допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі.

Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, понесених під час розгляду справи, позивачем було надано договір про надання правової допомоги №25/11/24-4 від 25.11.2024 року укладений між Адвокатським об`єднанням «Приват юрист»; Акт прийому-передачі наданих послуг, яким сторони обумовили обсяг та вартість послуг правничої допомоги; квитанція №01 від 25.11.2024 року, згідно з якою ОСОБА_1 здійснив оплату за договором про надання правової допомоги №25/11/24-4 від 25.11.2024 року в сумі 10 000,00 грн.

Враховуючи наведене слід стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 10 000, 00 грн.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, із відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1211, 20 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 81, 89, 263-265, 280 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мартинова Наталія Юріївна, задовольнити.

Встановити безоплатний безстроковий земельний сервітут для ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на право проходу та проїзду на велосипеді (код 07.01), загальною площею 0,0096 га, розташованої на земельній ділянці, що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності, загальною площею 0,0880 га, кадастровий номер: :01:001:1286, цільове призначення: 02.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд (присадибна ділянка), місце розташування: АДРЕСА_1 , проходить по межам існуючого проходу та в точках 5-6 співпадає з бортовим каменем, в точках 7-1 - з металевою огорожею.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати, що складаються із судового збору в розмірі 1 211, 20 грн та витрат на правову допомогу в розмірі 10 000, 00 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя В.В.Лященко