10.02.2025 Справа № 756/9813/22
Унікальний номер 756/9813/22
Номер провадження 2/756/106/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2025 року місто Київ

Оболонський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Шролик І.С.,

секретар судового засідання - Лисенко Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Комерційний банк «Глобус» про визнання недійсним кредитного договору,

ВСТАНОВИВ:

Суть спору, короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2022 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Кравченко Р.М. звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить суд визнати недійсним кредитний договір № 40388804 від 29 липня 2020 року, укладений між ОСОБА_1 та АТ «КБ «Глобус»; зобов`язати АТ «КБ «Глобус» спростувати недостовірну інформацію стосовно укладеного кредитного договору № 40388804 від 29 липня 2020 року та існуючої заборгованості за даним договором, шляхом внесення змін до інформації, що міститься в Українському бюро кредитних історій у кредитній історії ОСОБА_1 про недійсність договору № 40388804 від 29 липня 2020 року.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що випадково дізнався про наявність інформації в Бюро кредитних історій про заборгованість за кредитним договором, якого не укладав. На його вимогу банк надав копію заяви -анкети та паспорт споживчого кредиту з яких він встановив, що підписи в даних документах не його.

Звернувся зі заявою до Уманського ВП ГУНП в Черкаській області про вчинення кримінального правопорушення. Посилається, що фізично не міг бути присутнім при укладанні оспорюваного договору, який укладено в м.Одеса. Так як в цей день 29 липня 2020 року перебував у місті Умані та укладав договір купівлі-продажу транспортного засобу.

Посилається на відсутність волевиявлення ОСОБА_1 на укладання договору кредитування, який його не підписував, просить задовольнити позов. Також у поданій позовній заяві заявлено клопотання про витребування оригіналів заяви та паспорту споживчого кредитування з метою проведення почеркознавчої експертизи та розподіл судових витрат за наслідками розгляду справи.

Рух справи

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 01 листопада 2022 року справу передано на розгляд головуючому судді Шролик І.С.

Ухвалою суду 04 листопада 2022 року відкрито провадження у справі та привчено до підготовчого розгляду.

Ухвалою суду 30 листопада 2022 року за клопотанням представника позивача призначено судово-почеркознавчу експертизу. Зобов`язано АТ «КБ «Глобус» надати оригінал заяви-анкети № 40388804 від 29 липня 2020 року та оригінал паспорту споживчого кредиту від 29 липня 2020 року, для проведення експертизи.

На адресу суду 19 березня 2023 року надійшов висновок експерта №3363 за результатами проведеної експертизи.

Ухвалою суду 18 квітня 2023 року, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 17 травня 2023 року.

Ухвалою суду від 08 червня 2023 року зупинено провадження у справі до вирішення судом касаційної інстанції справи № 204/8017/17 (провадження № 14-29цс23) в подібних правовідносинах.

19 грудня 2024 року відновлено провадження та призначено до судового розгляду на 06 лютого 2025 року.

В судове засідання сторони та їх представники не з`явились про розгляд справи сповіщені належним чином.

Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримують, наполягають на їх задоволенні.

Представник відповідача, належним чином сповіщений про час та місце розгляду справи до суду не з`явився.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Рішенням Європейського суду з прав людини визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Учасник процесу зобов`язаний добросовісно користуватись своїми процесуальними правами (частина третя статті 27 ЦПК України).

З метою недопущення порушення розумних строків розгляду справи, суд належним чином сповістив відповідача про порушене щодо них провадження, надано достатньо часу для висловлення заперечення, суд вирішив розглянути справу у відсутність сторін.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Встановлені судом обставини справи

З паспорта споживчого кредиту від 29 липня 2020 року та тексту Заяви-Анкети №40388804 від 29 липня 2020 року вбачається що ОСОБА_1 звернувся зі заявою про надання кредитних коштів у відділення АТ «Комерційний Банк`Глобус», яке розташоване у м.Одеса та отримав кредитні кошти в сумі 14824,00 грн строком на 36 міс для придбання мобільного телефону.

За висновком судового експерта №3363 від 02 березня 2023 року Київської незалежної судово-експертної установи підписи від імені ОСОБА_1 у рядку «підпис» у графі «відмітки клієнта» у заяві - анкеті №40388804 на приєднання до Договору про надання споживчого кредиту від 29 липня 2020 року та у рядку «ПІБ ОСОБА_1 » у до кументі «Паспорт споживчого кредиту» від 29 липня 2020 року - виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Згідно толону-повідомлення ЄО№10019 ОСОБА_1 25 вересня 2020 року звернувся до Уманського ВП ГУНП в Черкаській області зі заявою про вчинення кримінального правопорушення.

З відомостей Українського Бюро кредитних історій встановлено наявність інформації про ОСОБА_1 , як боржника АТ «КБ «Глобус» станом на 17 вересня 2022 року (а.с.16-18).

Мотиви, з яких виходив суд та застосовані норми права

Між сторонами виник спір з приводу наявності правових підстав для визнання недійсним кредитного договору її не підписання його позичальником.

Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги.

Згідно зі статтею 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Як у ч. 1 ст. 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених нею цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Таким чином, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Згідно зі ст. 6, ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом.

Разом із тим, суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими.

У випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2024 року у справі №204/8017/17, від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц, а також у постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 759/1692/18.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Враховуючи те, що зібраними у справі та дослідженими судом доказами доведений факт, що ОСОБА_1 не підписував заяву-анкету та паспорт споживчого кредиту, що встановлено експертним висновком, відповідно, не погоджував його істотних умов, суд приходить до висновку про неукладеність оспорюваного позивачем кредитного договору від 29 липня 2020 року.

Разом з тим, правочин, який не вчинено (договір який не укладено) не підлягає визнанню недійсним, у зв`язку з чим позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання недійсним кредитний договір №40388804 від 29 липня 2020 року, задоволенню не підлягають.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання АТ «КБ «Глобус» спростувати недостовірну інформацію щодо кредитного договору № 40388804 від 29 липня 2020 року та існуючої заборгованості за даним договором, шляхом внесення змін до інформації, яка міститься в Українському бюро кредитних історій, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» бюро вилучає з кредитної історії: 1) інформацію, яка передбачена пунктом 2 частини першої статті 7, у разі відсутності кредитного правочину, договору або визнання їх недійсними; 2) всю інформацію, що міститься у кредитній історії, у разі відсутності письмової згоди суб`єкта кредитної історії на збір, зберігання, використання та поширення через Бюро інформації про нього; 3) інформацію, яка передбачена пунктами 2-4 частини першої статті 7, у разі закінчення терміну зберігання інформації в кредитній історії.

Бюро має право за участю користувача здійснювати звірення інформації, яка була надана цим користувачем для формування кредитної історії, та вносити до неї зміни на умовах і в порядку, передбачених цим законом та договором.

Бюро зберігає інформацію протягом десятирічного терміну з моменту припинення кредитного правочину.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 10 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій», Бюро вилучає з кредитної історії інформацію, яка передбачена пунктом 2 частини першої статті 7, у разі відсутності кредитного правочину, Договору або визнання їх недійсними.

Таким чином, оскільки кредитний договір на підставі якого внесено відомості до Бюро кредитних історій визнано судом неукладеним, вилучення інформації з кредитної історії, що міститься в Українському Бюро кредитних історій, буде достатнім та ефективним способом захисту порушених прав позивача.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 через визнання не укладеним кредитний договір №40388804 від 29 липня 2020 року між ОСОБА_1 та АТ «КБ «Глобус», що є підставою для зобов`язання АТ «КБ «Глобус» вилучити інформацію про ОСОБА_1 , як боржника з Українського бюро кредитних історій, по зазначеному кредитному договору.

Щодо розподілу судових витрат.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, беручи до уваги те, що понесені позивачем судові витрати пов`язані з розглядом справи, їх розмір є обґрунтованим та доведеним. З урахуванням положення ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача АТ «КБ «Глобус» на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 992,40 грн., витрати на правничу допомогу в сумі 9750 грн, що доводиться актом прийому-передачі послуг та квитанцією до прибуткового касового ордеру, а також витрати за проведення почеркознавчої експертизи в сумі 20000 грн, згідно квитанції про її оплату від 18 лютого 2023 року.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.2, 4, 5, 10, 12, 76-83, 133,141, 209-211, 223, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Комерційний банк «Глобус» про визнання недійсним кредитного договору - задовольнити частково.

Зобов`язати Акціонерне товариство «Комерційний банк «Глобус» вилучити інформацію про ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) як боржника за кредитним договором №40388804 від 29 липня 2020 року з Українського бюро кредитних історій.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Комерційний банк «Глобус» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 992,40 грн. , витрати на правничу допомогу 9750 грн, витрати за проведення судової експертизи 20000 грн.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 10 лютого 2025 року.

Суддя І.С. Шролик