Красилівський районний суд Хмельницької області
Справа № 677/1631/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.02.2025 м.Красилів

Красилівський районний суд Хмельницької області

в складі головуючого судді Васільєва С.В.,

секретаря судового засідання Шимкової Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом органу опіки та піклування Заслучненської сільської ради до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав,-

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить:

- позбавити батьківських прав гр. ОСОБА_1 , 1974 року народження відносно неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги мотивовані необхідністю захисту інтересів неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказує, що відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_2 його батьком є гр. ОСОБА_3 , який позбавлений батьківських прав рішенням Красилівського районного суду справа № 677/782/24, провадження № 2/677/463/24, від 11 червня 2024 року.

Мати, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована в АДРЕСА_1 разом із своїм сином, але фактично не проживає з дитиною з 2016 року.

Дитина перебуває на обліку служби у справах Заслучненської сільської ради відповідно до наказу № 1/2021р від 26.05.2021, як така, що опинилася в складних життєвих обставинах.

ОСОБА_2 разом із його молодшою сестрою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та молодшим братом ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , було тимчасово влаштовано в родину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , рішенням виконавчого комітету Заслучненської сільської ради № 46-09/2023 від 20 липня 2023 року, та встановлено тимчасову опіку рішенням виконавчого комітету Заслучненської сільської ради № 83-09/2023 від 19 грудня 2023 року. Відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 позбавлена батьківських прав рішенням Красилівського районного суду по справі № 677/1205/22 від 07 травня 2024 року.

ОСОБА_1 не приймає участі у вихованні дитини, не довідується, не виявляє жодного бажання займатися вихованням сина та в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не дарує подарунків своїй дитині ні на день народження, ні на день святого ОСОБА_9 , а ні на Новий рік. Коли ОСОБА_10 хворів, мати його не провідувала, не цікавилася станом здоров`я та не надавала жодної матеріальної допомоги на лікування. Мати не піклується про фізичний та духовний розвиток сина, не забезпечує необхідного харчування та медичного догляду. Не бачиться з дитиною, не здійснює підготовку до дорослого життя та не виявляє інтересу до його внутрішнього світу.

Неповнолітній ОСОБА_2 не міг виготовити паспорт громадянина України (документ, що посвідчує особу), при досягненні чотирнадцяти років, так як у дитини фактично не було законного представника, а батьки злісно ухиляються від виконання батьківських обов`язків.

ОСОБА_1 практично свідомо самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, тому її доцільно позбавити батьківських прав, оскільки мати ухиляється від своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню своєї дитини, майбутнім дитини не переймається, про фізичний, духовний, моральний та розумовий розвиток не піклується.

Ухвалою суду від 10.10.2024 у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

25.11.2024 ухвалою суду підготовче судове засідання закрито та призначено справу до судового розгляду.

Представник органу опіки та піклування Заслучненської сільської ради подав до суду заяву, згідно якої просив розгляд справи провести за її відсутності, позовні вимоги підтримує.

Відповідач у судове засідання не з`явилась. Судова кореспонденція надсилались відповідачу за зареєстрованою адресою місця проживання, однак повернута до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання», «відсутня».

Враховуючи норми п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК відповідач вважається належним чином повідомленим про розгляд справи.

Також секретарем судового засідання здійснювались телефонні дзвінки на контактні номери телефону відповідача, повідомлені позивачем у заяві від 25.11.2024 як контактні, однак з`єднання з абонентом відсутнє за двома номерами, за третім - слухавку підняла особа, котра представилась матір`ю відповідачки, та вказала, що повідомить доньку про судовий розгляд.

Таким чином, судом було вжито усіх доступних заходів для повідомлення відповідача про розгляд справи.

Відзиву на позов від відповідача до суду не надходило.

Європейський Суд з прав людини у рішенні "Пономарьов проти України" від 03 квітня 2008 року наголосив, що "сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Отже, враховуючи вищенаведене, суд оцінює таку поведінку відповідача як небажання останньої особисто прийняти участь у розгляді справи в суді.

Вказані обставини та норми статті 223 ЦПК України вказують на наявність підстав для розгляду справи без її участі.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі обставини.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням виконавчого комітету Заслучненської сільської ради №46-09/2023 від 20.07.2023, зокрема, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тимчасово влаштовано в родину бабусі ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішенням виконавчого комітету Заслучненської сільської ради №83-09/2023 від 19.12.2023, бабусі ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , надано тимчасову опіку над, зокрема, її онуком ОСОБА_2 .

Рішенням Красилівського районного суду №677/782/24 від 11.06.2024 року батька дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 позбавлено батьківських прав відносно нього.

Згідно актів обстеження умов проживання від 19.07.2023, 22.08.2023, 20.12.2023, 23.01.2024, 11.03.2024, 10.06.2024, 13.06.2024, 27.08.2024, 05.09.2024, встановлено, в родину бабусі ОСОБА_6 також тимчасово влаштовано та надано їй опіку над ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , які є братом та сестрою ОСОБА_2 , які спільно проживають однією сім`єю в АДРЕСА_1 .

Із актів обстеження вбачається, що в будинку, де на даний час проживають діти, створені всі умови для повноцінного росту та розвитку. Бабуся належно виконує покладені на неї обов`язки опікуна. Мати дітей ОСОБА_1 не позбавлена батьківських прав, проте жодного разу не відвідувала дітей та в телефонному режимі не зв`язувалася.

Згідно висновку про доцільність позбавлення батьківських прав, члени комісії з питань захисту прав дитини при Заслучненській сільській раді дійшли висновку про наявність правових підстав для позбавлення ОСОБА_11 батьківських прав. Встановлено, що 2008 році мати залишила родину, батька та 6 (шість) дітей і пішла проживати в іншу сім`ю без розірвання шлюбу.

Рішенням Красилівського районного суду по справі № 677/782/24 від 11 червня 2024 року, ОСОБА_3 позбавлений батьківських прав відносно неповнолітнього ОСОБА_2 .

Рішенням Глібківської сільської ради № 12 від 30 грудня 2015 року у матері ОСОБА_1 було вилучено малолітніх дітей:

- ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3

та влаштовано в сім`ю бабусі ОСОБА_6 . З того часу мати дітей майже не провідувала, не займалася їх вихованням та в добровільному порядку допомоги на утримання дітей не надавала, не цікавилася станом здоров`я, навчанням і не здійснювала підготовку до дорослого життя.

Рішенням Красилівського районного суду по справі № 677/1205/22 від 07 травня 2024 року ОСОБА_1 позбавлена батьківських прав відносно малолітніх дітей, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

На засіданні комісії з питань захисту прав дитини, протокол № 3 від 27.02.2024 року, розглядалося усне звернення матері про згоду на позбавлення батьківських прав відносно дітей:

- ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3

з подальшою можливістю побачень з ними. Але з того часу мати дітей жодного разу не провідала. На прохання начальника ССД щодо підтвердження факту належності неповнолітнього до громадянства України, для виготовлення ID-картки (документа, що підтверджує особу) не приїхала. Дитина у 15 (п`ятнадцять) років залишалася без паспорта. За час подачі документів та вступу дитини до навчального закладу ні разу не поцікавилася його успіхами.

Під час телефонної розмови 10 вересня 2024 року, перед засіданням комісії з питань захисту прав дитини, ОСОБА_1 повідомила, що не згідна на позбавлення батьківських прав, але ніяких підтверджень та доказів щодо участі у вихованні дитини надати не може. Дитина відмовляється спілкуватися з матір`ю.

Рішенням виконавчого комітету Заслучненської сільської ради від 13.09.2024 № 60-09/2024 затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно її неповнолітнього сина, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також у судовому засіданні було допитано ОСОБА_2 , який повідомив, що матір у лице знає. Проте з 5 років вони не проживають. Контактів немає, номеру телефону немає. Матір його життям та навчанням не цікавиться. Нічого не передає, на дні народження не приходить. Останній раз матір випадково зустрів у вересні 2024 року.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд звертає увагу на таке.

Згідно з пунктами 1-2 статті 3 Конвенції «Про права дитини» від 20.11.1989 (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки (пункт 57).

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до вимог статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Згідно із статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

У ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі також - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 150 СК України передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини.

Зокрема, частинами 2-5 статті 150 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно зі статтею 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами Сімейного кодексу України (статті 164-167).

Пунктом 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Згідно зі статтею 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач, у порушення вимог статті 150 СК України, належним чином не виконує покладені на неї законодавством обов`язки щодо виховання та розвитку неповнолітньої дитини.

Суд погоджується з висновком позивача про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно її неповнолітньої дитини, виходячи з наступного.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Крім того, в пункті 16 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов`язків.

Ухилення від виконання юридичного обов`язку - виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій.

Отже, при вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні обов`язків по вихованню дитини, а також встановити, що мати (батько) ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що вона (він) він систематично, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки.

При цьому позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, у зв`язку з чим у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 листопада 2018 року у справі № 759/9995/16-ц).

Європейський Суд в своїй прецедентній практиці виробив дві умови, які необхідно враховувати при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення у справі «Мамчур проти України»).

Відповідач в порушення вимог статей 150, 180 СК України, частини 1 статті 12 Закону України "Про охорону дитинства", нехтує своїми батьківськими обов`язками щодо утримання, виховання та розвитку дитини, не піклується про неї, не цікавиться її життям, не проявляє щодо дитини батьківської турботи і взагалі самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків.

З матеріалів справи, зокрема, письмових доказів слідує, що участь відповідачки, як матері, у вихованні неповнолітньої дитини дійсно була недостатньою, її поведінка свідчить про нерозуміння нею обов`язку брати участь у вихованні та утриманні свого сина та підтверджує її небажання приймати участь у його житті, здійснювати забезпечення дитини всім необхідним.

Одночасно з цим судом враховується, що подібна поведінка відповідачки, яка фактично самоусунулась (ухилилась) від виховання своєї дитини, позбавляє її можливості підставно заперечувати проти задоволення позову (постанова Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі №311/563/20).

Під час розгляду справи по суті судом було з`ясовано, що неповнолітня дитина тимчасово влаштовано в родину бабусі. Однак, даний захід не виключає можливості побачення відповідачки зі своїм сином та спілкування з ним за наявності у неї такого наміру.

Тобто, в даному випадку, позбавлення батьківських прав відповідачки фактично не змінить тривалу існуючу ситуацію у відносинах між матір`ю та дитиною.

Крім того, незацікавленість відповідачки у судовому розгляді справи суд розцінює як відсутність інтересу до дитини та легковажне ставлення до можливих негативних для неї наслідків розгляду справи.

З огляду на викладене, детально проаналізувавши обставини справи, суд приходить до висновку про наявність достатніх правових підстав для застосування до відповідачки, як матері неповнолітньої дитини, крайнього заходу впливу, передбаченого статтею 164 СК України, у виді позбавлення її батьківських прав відносно її дитини.

Водночас, подання зазначеного позову є насамперед способом захисту прав та інтересів дитини, і, з урахуванням встановленого факту ухилення відповідачки від виконання своїх обов`язків по вихованню і утриманню своєї дитини, суд вважає доцільним позбавити її батьківських прав відносно її неповнолітнього сина, оскільки відповідачка тривалий час не виконує своїх обов`язків по вихованню й утриманню дитини, свідомо ними нехтуючи, що, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 СК України, дає суду законні підстави для задоволення позову.

Правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України.

Так, за змістом статті 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав:

1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання;

2) перестає бути законним представником дитини;

3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми;

4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником;

5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування);

6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною.

При цьому суд враховує, що позбавлення особи батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, права на спілкування з дитиною і побачення з нею, за умови дотримання вимог ст.168 СК України, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав (ст.169 СК України).

Щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини.

Згідно ч. 2-3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Як зазначалось, відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Отже, суд враховує, що мінімальний розмір аліментів визначається за допомогою прожиткового мінімуму. Відтак сума аліментів не може бути меншою, ніж 50% від прожиткового мінімуму.

З врахуванням матеріалів справи, зважаючи на обов`язок відповідача як матері утримувати свою дитину, суд визнає за необхідне стягнути з відповідача на користь особи (установи), яка буде виконувати обов`язки законного представника (опікуна, піклувальника) дитини, аліменти на утримання ОСОБА_2 в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З огляду на положення п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць необхідно допустити до негайного виконання.

Щодо розподілу судових витрат.

З огляду на те, що позивач був звільнений від сплати судового збору (згідно п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір»), тому судовий збір підлягає до стягнення з відповідачки на користь держави, у порядку пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України у розмірі 1211,20 грн, виходячи з вимоги немайнового характеру.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 141, 142, 264-265 ЦПК України, ст.ст. 150, 155, 164, 166, 180-183 СК України, суд,-

ухвалив:

позов органу опіки та піклування Заслучненської сільської ради задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь особи (установи), яка буде виконувати обов`язки законного представника (опікуна, піклувальника) дитини, аліменти на утримання дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви, а саме: 03.10.2024, і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Роз`яснити, що особа, яку позбавлено батьківських прав, має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн.20 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач - орган опіки і піклування Заслучненської сільської ради, місцезнаходження: 31050, Хмельницька область, Хмельницький район, с. Заслучне, площа І.О.Масловського, буд. 2 код, .

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Повний текст судового рішення складено 11 лютого 2025 року.

Суддя С. В. Васільєв