н/п 2/490/163/2025 Справа № 490/5641/23
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2025 року Центральний районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого - судді Черенкової Н.П.,

при секретарі - Романової К.Т.,

за участю позивача - ОСОБА_1 (в режимі ВКЗ),

представника позивача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини, треті особи - Служба у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради, Служба у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради,-

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ.

Короткий зміст позовних вимог та заперечень, процесуальні дії суду.

Позивачка звернулася до суду з даним позовом до відповідача, в якому просила визначити місця проживання дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю - ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивачка вказала наступне.

20 листопада 2009 р., між ОСОБА_1 , дошлюбне прізвище « ОСОБА_1 », та ОСОБА_3 , було зареєстровано шлюб. Під час шлюбу, у сторін народились спільні діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Шлюбно-сімейні відносини між сторонами не склалися. Фактично шлюбні відносини припинені з квітня 2023 року.

Після фактичного припинення шлюбних відносин з відповідачем позивачка проживає разом з дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 . На даний час позивачка разом з дітьми має тимчасовий прихисток у Сполученому Королівстві Великої Британії і Північної Ірландії, Англія, графство Дорсет, та проживає тимчасово за адресою: АДРЕСА_2 . Вказане житло позивачка винаймає на підставі договору оренди.

Позивачка також вказала, що відповідач погрожував позивачці тим, що змінить місце проживання обох дітей без її відома та згоди, після також повідомляв про намір змінити місце проживання тільки старшого сина ОСОБА_4 . В зв`язку з чим, позивачка змушена звернутись до суду з вимогою про визначення місця проживання дітей разом з нею.

ОСОБА_1 має всі матеріально-побутові умови, які можуть забезпечити спільне проживання двох дітей разом з нею, а також впевнена, що права дітей на гармонійний розвиток та належне виховання будуть нею забезпечені краще ніж батьком, при цьому вона розуміє та не заперечує рівності прав обох батьків. Позивачка займається питаннями освіти, розвитку та здоров`я дітей, при цьому відповідач участі у цих питаннях не приймає. Позивачка здатна забезпечити дітям належний рівень навчального процесу та їх розвитку, що забезпечить найкращі інтереси дітей.

Крім того, позивачка вказує, що відповідач є моряком, має роз`їзний характер роботи та фактично не має постійного місця проживання, оскільки до України не приїзжав вже тривалий час, оскільки працює за контрактами з іноземними компаніями. Контракти відповідача є тривалими, 4-6-12 місяців, що фактично не дає йому змогу взагалі проводити час з дітьми та приділяти належної уваги їх вихованню. Діти фактично і так все життя проживають з мамою, позивачкою, мають саме з нею стійкий емоційний зв`язок. Присутність батька у житті дітей була завжди не тривалою, оскільки останній більшу частину часу був відсутній в Україні та не приймав активної участі в процесах виховання та зростання дітей.

За такого, враховуючи вищевказане, позивачка просить задовольнити позовні вимог та визначити місце проживання дітей з нею.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.06.2023 року дану справу передано на розгляд судді Черенковій Н.П.

Після виконання приписів ст.ст.27,187 ЦПК України, ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 27.06.2023 року відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання на 22.08.2023 р. на 11:00 год., запропоновано ОСОБА_1 до підготовчого судового засідання надати висновок органу опіки та піклування про доцільність проживання дитини з одним із батьків.

21.07.2023 року від представника відповідача - адвоката Ярмоловича О.Є. надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, у зв`язку з їх безпідставністю та такими, що не відповідають інтересам дітей, оскільки твердження позивачки, викладені у позові не відповідають дійсності та не підтверджені жодним доказом, долученим позивачкою до позовної заяви.

31.07.2023 року від представника позивача - адвоката Вдовиченко І.С. надійшла відповідь на відзив, в якій вважала, що вимога відповідача про відмову у задоволенні позовних вимог, викладена у відзиві, є необгрунтованою, недоведеною, оскільки на підтвердження обставин, вказаних в позові, позивачка надала відповідні письмові докази та зазначила в позовній заяві на ті докази, які на день звернення до суду останньої ще не отриманні та підлягають витребуванню. Відзив відповідача жодним чином не мотивовано та не аргументовано, позиція відповідача зводиться до невизнання вимог позивача, без жодного викладення мотивувальної частини заперечень на позовні вимоги та викладені позивачем обставини.

14.09.2023 року від Органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради надійшов висновок про доцільність визначення місця проживання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю - ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 11.10.2023 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті.

Судові засідання неодноразово відкладалися, в тому числі, і в зв`язку з наданням сторонами заяв про відкладення розгляду справи.

25.04.2024 року від позивачки надійшли письмові пояснення, в яких підтвердила, викладені в позові обставини та просила задовольнити позов в повному обсязі, що відповідатиме найкращим інтересам дітей.

Ухвалою суду від 10.05.2024 року, в зв`язку з наданням відповідачем заяви про відкладення, судове засідання відкладено на 19.06.2024 року на 11. 30 год. Постановлено про проведення судових засідань в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою комплексу технічних засобів та на базі системи відеоконференцзв`язку «ВКЗ». Особами, які будуть приймати участь у справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою системи відеоконференцзв`язку «ВКЗ», через особистий кабінет в системі «Електронний суд» є Калінін Сергій Володимирович ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ). Попереджено, що відповідно до ч. 5 ст.212 ЦПК України ризики технічної неможливості участі в відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.

Ухвалою суду від 03.06.2024 року клопотання представника позивача - адвоката Вдовиченко І.С. про участь ОСОБА_1 у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено. Постановлено про проведення судового засідання, призначене на 19.06.2024 року на 11:30 год., а також усі послідуючі судові засідання, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою комплексу технічних засобів та на базі системи відеоконференцзв`язку «ВКЗ». Особами які будуть приймати участь у справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою системи відеоконференцзв`язку «ВКЗ», через особистий кабінет в системі «Електронний суд» є позивачка - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ). Попереджено, що відповідно до ч. 5 ст.212 ЦПК України ризики технічної неможливості участі в відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.

Судове засідання 19.06.2024 року відкладено на 26.09.2024 року, в зв`язку з неявкою відповідача, попереджено відповідача про наслідки повторної неявки в режимі відеоконференції або повторної неявки до судового засідання.

25.07.2024 року від ОСОБА_1 надійшла заява про відвід судді Черенкової Н.П. від розгляду справи №490/5641/23

Ухвалою судді Шолох Л.М. від 25.07.2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Черенкової Н.П. від розгляду справи № 490/5641/23 відмовлено. Суд дійшов висновку що викладені у заяві обставини є незгодою ОСОБА_1 та її представника із процесуальними діями судді під час розгляду справи № 490/5641/23, а тому визначених статтями 36, 37 ЦПК України підстав для відводу судді від розгляду справи суд не вбачає.

25.09.2024 року від представника відповідача - адвоката Ярмоловича О.Є. надішло клопотання, в якому просив узадоволенні позовної вимоги позивача про визначення місця проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю - відмовити, в зв`язку з досягненням дитиною чотирнадцяти років. У задоволенні позовної вимоги позивача про визначення місця проживання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю відмовити з підстав, зазначених у відзиві.

У справі проведено судовий розгляд, судові дебати та суд вийшов до нарадчої кімнати для ухвалення судового рішення.

Ухвалою суду від 27.09.2024 року поновлено судовий розгляд цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини, треті особи - Служба у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради, Служба у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради. Судове засідання відкладено на 21.11.2024 року на 12.00 год. Зобов`язано орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради надати документи, які послугували надання висновку, в частині того, що Миколаївським міським центром соціальних служб проведено оцінку потреб сім`ї та встановлення фахівцями центру, що ОСОБА_1 не перешкоджає у спілкуванні батька з дітьми, а також встановлення, що діти бажають проживати з матір`ю та проводити вільний час разом з батьком. Роз`яснено сторонам право на допит неповнолітнього ОСОБА_4 та малолітнього ОСОБА_5 в судовому засіданні в режимі відеоконференції, для визначення їх побажання щодо місця проживання. Роз`яснено обов`язок сторін брати участь у судовому засіданні, в тому числі і за допомогою системи відеоконференцзв`язку.Роз`яснено сторонам в порядку ст. 12 ЦПК України про наслідки вчинення або невчинення відповідних процесуальних дій щодо уточнення позовних вимог, надання відповідних доказів та роз`яснити що невчинення вказаних процесуальних дій тягне за собою ухвалення рішення на підставі наявних у справі матеріалів.

Дана ухвала мотивована наступним.

Відповідно до частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. (Постанова ВС від 26 січня 2023 року у справі № 164/812/21).

Згідно Постанови ВС від 26 січня 2023 року у справі № 164/812/21, під час визначення місця проживання дитини, зважаючи на вікову категорію дитини, необхідно проводити бесіду з останньою, головним завданням якої є встановлення дійсного психоемоційного стану дитини, визначення інтересів дитини та з`ясування думки щодо бажання дитини проживати з одним із батьків.

В Постанові ВС від 13 червня 2022 року у справі № 766/17903/19 зазначено, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Також, в Постанові від 13 червня 2022 року у справі № 766/17903/19 Верховний Суд, зокрема виснував, що під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Разом із тим, колегія суддів наголошує, що згода дитини на проживання з одним із батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не буде відповідати та сприяти захисту прав та інтересів дитини. (Постанова ВС від 27 січня 2021 року у справі № 727/3856/18).

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним із батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Крім того, враховуючи думку дитини, суди повинні розуміти, що малолітня дитина є вразливою до маніпуляцій зі сторони дорослих, а також враховувати всі обставини, що могли спричинити формування саме такого бажання в дитини (зокрема, дитина тривалий час проживає з батьком, який чинить перешкоди у спілкування матері з сином, що призвело до такого негативного наслідку, як втрата сталих емоційних зв`язків матері та дитини). Таким чином, саме лише висловлене дитиною бажання проживати з батьком не може бути безумовною підставою для відповідного визначення місця проживання, оскільки при вирішенні спору, що стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, суди повинні ґрунтовно дослідити та оцінити всі обставини справи, надати належну правову оцінку доказам: кожному конкретно взятому та у сукупності. (Постанова ВС від 27 січня 2021 року у справі № 727/3856/18.).

У Постанові ВС від 26 січня 2023 року у справі № 164/812/21, зазначено, що відповідно до частин п`ятої, шостої статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

За висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради №3651/02.02.01-22/06/14/23 від 12.09.2023, Миколаївським міським центром соціальних служб проведено оцінку потреб сім`ї. В роботі із матір`ю ОСОБА_1 фахівцями Миколаївського міського центру соціальних служб встановлено, що жінка не перешкоджає у спілкуванні батька з дітьми, бажає, щоб він приймав активну участь у вихованні дітей. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 бажають проживати з матір`ю та проводити вільний час разом з батьком.

За такого, враховуючи вищевказане, не з`ясовані обставини стосовно врахування інтересів дітей, не надані документи, які послугували надання висновку, в частині того, що Миколаївським міським центром соціальних служб проведено оцінку потреб сім`ї та встановлено фахівцями центру, що ОСОБА_1 не перешкоджає у спілкуванні батька з дітьми, які бажають проживати з матір`ю та проводити вільний час разом з батьком, проведені бесіди з дітьми.

Також, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам право на допит неповнолітнього ОСОБА_4 та малолітнього ОСОБА_5 в судовому засіданні в режимі відеоконференції, для визначення їх побажання щодо місця проживання, а також роз`яснити обов`язок сторін брати участь у судовому засіданні, в тому числі і за допомогою системи відеоконференцзв`язку.

За приписами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

За такого, слід роз`яснити позивачу в порядку ст. 12 ЦПК України про наслідки вчинення або невчинення відповідних процесуальних дій щодо уточнення позовних вимог, надання відповідних доказів та роз`яснити що невчинення вказаних процесуальних дій тягне за собою ухвалення рішення на підставі наявних у справі матеріалів.

За такого, суд вважає за необхідне поновити судовий розгляд у даній цивільній справі.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність виходу із нарадчої кімнати для з`ясування певних обставин, що можуть вплинути на всебічність, законність та обґрунтованість судового рішення.

В зв`язку з невиконанням органом опіки та піклування ухвали суду від 27.09.2024 року, судове засідання 21.11.2024 року відкладено на 06.02.2025 року, постановлено про направлення повторно ухвали суду від 27.09.2024 року з повідомленням осіб, які не виконують вимоги суду до дисциплінарної відповідальності.

На виконання вимог ухвали суду від 27.09.2024 року, органом опіки та піклування надано документи, які послугували надання висновку.

В судовому засіданні позивачка та її представниця позовні вимоги в частині визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з матір`ю - ОСОБА_1 підтримали в повному обсязі, позовні вимоги про визначення місця проживання неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю - ОСОБА_1 просили залишити без розгляду, оскільки дитина досягла 14-ти років та може обирати місце проживання з одним із батьків самостійно.

Ухвалою суду вимоги в частині визначення місця проживання неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю - ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Відповідач до судового засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, в матеріалах справи міститься клопотання представника відповідача - адвоката Ярмоловича О.Є. від 21.11.2024 року, в якому просив судові засідання по справі проводити без участі відповідача та його представника за наявними матеріалами справи.

Представник органу опіки та піклування - Батовська Ю.В. надала заяву, в якій висновок органу опіки підтримала, просила розглядати справу за відсутності представника органу.

Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (Постанова ВС від 24.10.2024 у справі №752/8103/13-ц).

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, що не з`явилися, що відповідає приписам ст. 223 ЦПК України.

ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

Встановивши фактичні обставини у справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази в їх сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов наступного висновку.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 20.11.2009 року, який рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 03.08.2023 року у справі №490/3854/23 розірвано.

Від сумісного проживання сторони мають неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 відповідно.

Як вбачається з договору оренди, що укладений між Лалворт Істейт Трастіс та Зе Велд Істейт Трастіс Лімітед та ОСОБА_1 , остання орендує житло у Сполученому Королівстві Великої Британії і Північної Ірландії, Англія, графство Дорсет, за адресою: АДРЕСА_2 , в якому проживає разом з сонами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Згідно листа директора Школи Пербека від 17.05.2023 року, з 27.06.2022 року ОСОБА_4 є учнем вказаної школи.

ОСОБА_5 є учнем початкової школи Лалворт та Уінфріт з 27.06.2022 р., що підтверджується довідкою з навчального закладу від 09.05.2023 р.

Крім того, як вбачається з відповіді директора Миколаївського ліцею №22 на адвокатський запит №552/01-25 від 15.08.2023 року, діти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є учнями ліцею.

Згідно наданих класними керівниками та директором ліцею №22 характеристик, діти старанні, здібні та дисципліновані. Мати дітей приділяє належну увагу навчанню та вихованню синів, з батьком не спілкувалися, оскільки він жодного разу не був присуній на батьківських зборах, не приймав участі у позакласних та загальношкільних заходах.

Як вбачається з Акту телефонної розмови з ОСОБА_3 , складеним головним спеціалістом та завідувачем сектору ССД Центрального району Терлецькою А. та Батовською Ю., 04.09.2023 року спеціалістом ССД було зателефоновано ОСОБА_3 , з метою з`ясування його думки щодо позову ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей.

Згідно вищевказаного Акту, у бесіді ОСОБА_3 повідомив, шо заперечує проти позову матері, але визначати місце проживання дітей з собою не бажає, тому зустрічний позов до суду не надавав. ОСОБА_3 не висловлював наміри усувати перешкоди у вихованні дітей, подавати позов про врегулювання способу участі у вихованні дітей бажання також не висловив.

Органом опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради надано до суду Висновок №3651/02.02.01.-22/06/14/23 від 12.09.2023 року про доцільність визначення місця проживання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю - ОСОБА_1 , в якому встановлено наступне.

Миколаївським міським центром соціальних служб проведено оцінку потреб сім`ї. В роботі із матір`ю ОСОБА_1 фахівцями Миколаївського міського центру соціальних служб встановлено, що жінка не перешкоджає у спілкуванні батька з дітьми, бажає, щоб він приймав активну участь у вихованні дітей. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 бажають проживати з матір`ю та проводити вільний час разом з батьком. З жінкою проведено бесіду щодо відповідального ставлення до виконання батьківських обов`язків, вирішення конфліктних ситуацій конструктивними методами, підтримки позитивного соціально-психологічного мікроклімату в сім`ї, підвищення рівня психолого-педагогічних знань з питань виховання та розвитку дітей відповідно до віку. ОСОБА_1 проінформовано про діяльність Миколаївського міського центру соціальних служб, однак жінка відмовилась, вказала, що звернеться у разі потреби. Підстав, які б перешкоджали батьку виконувати обов`язки щодо виховання та догляду за дітьми, фахівцями Центру не виявлено. Батько дітей ОСОБА_3 наразі перебуває за межами України, заперечує проти позову та в подальшому не має наміру змінити свою думку, про що зазначив у відзиві на зазначену позовну заяву, проте зустрічного позову щодо визначення місця проживання дітей разом з ним не подав, також пояснив, що не має наміру визначати спосіб своєї участі у вихованні дітей.

ІІІ. ВИСНОВКИ ТА МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИТЬ СУД ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

За змістом п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).

Частиною 1 ст.8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно з ч.1 ст. 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Частинами 6, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України (надалі - «СК України») визначено, що жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Приписами ч.1 ст.9 СК України визначено, що подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім`ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною 5 статті 157 цього Кодексу.

Згідно з ч.1, ч.2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті (ч. 1 ст. 157 СК України).

Відповідно до положень ч.5 ст.157 СК України той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, та у разі, якщо йому відомо місце проживання іншого з батьків, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, інформує його шляхом надсилання рекомендованого листа про тимчасовий виїзд дитини за межі України, мету виїзду, державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі.

Відповідно до ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 вересня 2022 року у справі № 461/9136/19 (провадження № 61-440св22) зроблено висновок, що «при вирішенні спору між батьками щодо визначення місця проживання дитини (з урахуванням її вікової зрілості), необхідним є з`ясування психоемоційного стану дитини, її інтересів та ставлення до кожного із батьків, а також мотивів бажання проживати з одним із батьків».

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; подруге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, параграф 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR, v. UKRAINE, № 10383/09, параграф 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Поведінка батьків, їх авторитет відіграє суттєву роль у вихованні дитини, адже дитина не має самостійного досвіду соціальної поведінки, а тому успадковує досвід і поведінку авторитетних для неї батьків.

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім прав батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Виходячи з обставин цієї справи, враховуючи, що батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дитини, суд вважає, що слід визначити місце проживання малолітньої дитини сторін у цій справі з матір`ю, та це буде відповідати якнайкращим інтересам дитини, сприятиме повноцінному його вихованню та розвитку.

На даний час не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку, що проживання дитину з батьком буде мати більш позитивний вплив на неї, ніж визначення місця проживання малолітнього сина з матір`ю.

Отже суд, врахувавши наведені положення міжнародного права та національного законодавства, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, врахувавши інтереси малолітньої дитини, її вік, психологічний стан та особливості фізичного розвитку, права та інтереси на гармонійний розвиток та належне виховання, а також, дотримуючись балансу між її інтересами, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в інтересах дитини, приходить до висновку про необхідність задоволення даного позову.

Також слід зазначити, що батько дітей не заявив вимог про визначення місця проживання сина з ним, зустрічний позов не пред`явив.

Крім того, зі змісту позовної заяви вбачається, що відповідач спілкується з дітьми, позивачка не заперечує проти участі батька в житті дітей та їх вихованні, неможливості проживання дітей за місцем проживання позивачки у судовому засіданні не встановлено.

Також, суд враховує, що Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, враховуючи правову позицію Верховного Суду, сформульовану в постанові від 23 березня 2023 року у справі № 759/4616/19-ц (провадження № 61-8244св22), вважає за необхідно зазначити, що здебільшого потреба у втручанні держави шляхом вирішення судами спорів між батьками щодо визначення місце проживання дітей або участі одного з батьків у їх вихованні зумовлена поведінкою самих батьків та їх небажанні віднайти порозуміння між собою в позасудовому порядку в найкращих інтересах дітей.

Водночас визначення місця проживання малолітнього сина з матір`ю не позбавляє батька батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків.

У разі зміни обставин у відносинах сторін спору, а в першу чергу, відносин між батьками, визначене у цій справі місце проживання дитини може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2022 року у справі № 359/6726/20 (провадження № 61-17922св21), від 15 березня 2023 року у справі № 759/5336/19 (провадження № 61-9819св22).

Крім того, суд зазначає, що, те, що малолітня дитина знаходиться за межами України у зв`язку із введенням на всій території України воєнного стану не є підставою для відмови у задоволенні позову одного з батьків про визначення місця проживання такої дитини.(Постанова ВС 22 травня 2024 року справа № 757/13109/21-ц провадження № 61-2808 св 24).

Виписане узгоджується з позиціями ВС у Постановах від 11.12.23 року № 523/19706/19 провадження № 61/12112 сво 22, від 15 березня 2023 року у справі № 759/5336/19 (провадження № 61-9819св22), від 28 квітня 2022 року у справі № 359/6726/20 (провадження № 61-17922св21), 23 березня 2023 року у справі № 759/4616/19-ц (провадження № 61-8244св22).

Таким чином, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, виходячи з принципів розумності, пропорційності, виваженості, справедливості, з урахуванням балансу інтересів сторін, меж дозволеного втручання, вирішуючи позови у межах заявлених вимог, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Суд враховує усталену практику Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів, де мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"суди застосовують як джерело права при розгляді справ положенняКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейськоїкомісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

При вирішенні даного спору, суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений Висновок також акцентує увагу й на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 "Ковач проти України","Мельниченко проти України", "Чуйкіна проти України").

Згідно позиції Європейського суду з прав людини, сформованої, зокрема у справах "Салов проти України", "Проніна проти України" та "Серявін та інші проти України": принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у справі, суд дійшов висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для ухвалення судового рішення.

IV. ВИСНОВКИ ЩОДО СУДОВИХ ВИТРАТ.

Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України, судовий збір покаладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачкою при зверненні до суду сплачено судовий збір у сумі 1 073,60 грн, що підтверджується квитанцією про сплату №25917 від 16.06.2023 р.

За такого, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Керуючись ст.ст. 4,5,12,13,81,259,263-265,268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю - ОСОБА_1 - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1073,60 грн (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Повний текст рішення виготовлено: 10 лютого 2025 року.

Суддя Н.П. Черенкова