П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2025 року м. Київ

Справа № 757/10438/24-ц

Провадження: № 22-ц/824/1926/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Нежури В. А., Соколової В. В.

секретар Сакалош Б. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Карташової Карини Ігорівни в інтересах ОСОБА_1

на рішення Печерського районного суду м. Києва від 18 червня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Литвинової І. В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» про поновлення залишку на рахунку, стягнення грошових коштів, пені, компенсації моральної шкоди,

у с т а н о в и в:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з його банківського рахунку, відкритого у АТ КБ «ПриватБанк», без його відома і дозволу 06 березня 2023 року було списано грошові кошти, доступні на рахунку як кредит, кількома переказами на іншу картку невідомого отримувача. У зв`язку з чим він подав заявку на блокування своїх платіжних карток, однак, вони були розблоковані банком. Менше ніж протягом двох хвилин вхід було здійснено тричі, два з яких здійснено з іншої, нетипової ІР-адреси, та з нетипового для позивача мобільного пристрою, у результаті чого АТ КБ «ПриватБанк» було надано доступ до рахунків позивача.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 18 червня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Карташова К. І. в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права рішення суду просила скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що суд, ухвалюючи рішення, обмежився наданням оцінки виключно аргументам та доказам відповідача, при цьому, не навів мотивів відхилення аргументів позивача. В той же час, зазначила, що дії із входу у систему «Приват24» з нетипового мобільного пристрою позивача та нетипової ІР- адреси позивача, саме під час подання заявок на блокування, повністю проігноровано службою безпеки банку. АТ КБ «ПриватБанк» не було здійснено належних та необхідних дій для недопущення несанкціонованого списання грошових коштів з рахунків ОСОБА_1 .

Ухвалами Київського апеляційного суду від 12 вересня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі та призначено справу до розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судовому засіданні адвокат Карташова К. І. в інтересах ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала з викладених в ній підстав.

Представник АТ КБ «ПриватБанк» адвокат Пономарь С. Г. заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а рішення суду без змін.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 є клієнтом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та має відкриті банківські рахунки в АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

06 березня 2023 року з банківських карток ОСОБА_1 , прив`язаних до рахунку № НОМЕР_1 , який відкрито в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», списано грошові кошти на загальну суму 143 478, 40 грн частинами: 14 705, 60 грн, 14 705, 60 грн, 14 705, 60 грн, 14 560, 00 грн, 29 120, 00 грн, 30 466, 80 грн, 25 214, 80 грн (а. с. 23).

О 10:25, в той же день, з картки НОМЕР_2 , прив`язаної до рахунку № НОМЕР_1 , списано 14 705, 60 грн.

Загальна сума списаних коштів з картки НОМЕР_2 , прив`язаної до рахунку № НОМЕР_1 , становила 58 676, 80 грн.

З картки НОМЕР_3 , прив`язаної також до рахунку № НОМЕР_1 , здійснено низку грошових переказів на суму у розмірі 84 801, 60 грн.

20 березня 2023 року за заявою ОСОБА_1 від 16 березня 2023 року Оболонською окружною прокуратурою м. Києва внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне провадження № 0000020, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою ст. 190 КК України, та визнано позивача потерпілим (а. с. 34, 35).

Перевіркою руху коштів банк встановив, що 06 березня 2023 року списання у сумі 58 676, 80 грн з картки НОМЕР_4 , у сумі 56 420, 70 грн з картки НОМЕР_5 клієнта ОСОБА_1 відбулося шляхом ручного введення номера, терміну дії картки та CVC2-коду, для Інтернет-платежів через термінал E2212280 (мерчант стороннього банку «Південний», отримувач невідомий), з використанням 3D-Security; у сумі 98 002, 28 грн, з картки НОМЕР_6 клієнта ОСОБА_1 відбулося шляхом ручного введення номера, терміну дії картки та CVC2-коду, для Інтернет-платежів через термінал KHO00001 (мерчант стороннього банку «ПУМБ», отримувач невідомий), з використанням 3D-Security.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач своїми діями самостійно сприяв в розкритті облікової інформації, авторизував також вхід до Приват24 зі стороннього пристрою, відтак - сторонні особи отримали доступ до Приват24 та рахунків позивача.

Перевіряючи вказані висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Частиною першою статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Закон України «Про платіжні послуги» визначає поняття та загальний порядок виконання платіжних операцій в Україні, встановлює виключний перелік платіжних послуг та порядок їх надання, категорії надавачів платіжних послуг та умови авторизації їх діяльності, визначає загальні засади функціонування платіжних систем в Україні, загальні засади випуску та використання в Україні електронних грошей та цифрових грошей Національного банку України, установлює права, обов`язки та відповідальність учасників платіжного ринку України, визначає загальний порядок здійснення нагляду за діяльністю надавачів платіжних послуг, надавачів обмежених платіжних послуг, порядок здійснення оверсайта платіжної інфраструктури.

Пунктом 6 частини дев`ятнадцятої статті 38 Закону України «Про платіжні послуги» передбачено, що емітент зобов`язаний повідомляти користувача про виконання операцій з використанням електронного платіжного засобу.

Згідно з частиною двадцятою статті 38 Закону України «Про платіжні послуги» користувач зобов`язаний зберігати та використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства та умов договору, укладеного з емітентом, не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права, не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити емітента у спосіб та каналами зв`язку, передбаченими договором між емітентом та платником, про факт втрати електронного платіжного засобу та/або факт втрати індивідуальної облікової інформації.

Відповідно до пункту 136 розділу VII Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого постановою правління НБУ від 29 липня 2022 року № 164 (далі - Положення), користувач зобов`язаний: зберігати та використовувати платіжні інструменти відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання платіжних інструментів особами, які не мають на це законного права або повноважень.

Згідно з пунктом 140 розділу VII Положення, користувач зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем.

До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на користувача. З моменту повідомлення користувачем емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента. Момент, з якого настає відповідальність емітента, має бути чітко визначений умовами договору, укладеного між користувачем та емітентом.

Пунктом 141 розділу VII Положення, передбачено, що емітент зобов`язаний надавати ПІН, індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, яка дає змогу здійснювати платіжні операції з використанням платіжного інструменту, лише держателю платіжного інструменту в порядку, визначеному договором (крім випадку, передбаченого в пункті 142 розділу VII цього Положення).

Власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІН у або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Власник рахунку має право на відшкодування в судовому порядку шкоди, заподіяної надавачем платіжних послуг унаслідок помилкової, неналежної платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених законодавством України строків (пункти 146, 147 Положення).

Аналіз вказаних нормативно-правових актів, яка є спеціальними для спірних правовідносин, дає підстави для висновку, що при здійсненні операцій з використанням електронних платіжних засобів відповідальність за безпеку здійснення переказу коштів покладається як на платника, так і на емітента (банк чи іншу установу), які зобов`язані вжити всіх заходів по нерозголошенню третім особам інформації, що дає змогу виконувати платіжні операції від імені платника з використанням електронного платіжного засобу.

Лише наявність обставин, які доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його цивільно-правової відповідальності.

Вказане узгоджується із висновками Верховного Суду України у постанові від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та Верховного Суду у постановах

від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14-ц, від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14-ц, від 20 листопада 2019 року у справі № 577/4224/16-ц,

від 17 червня 2021 року у справі № 759/4025/19, від 16 серпня 2023 року

№ 176/1445/22.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін

(частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81

ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Велика Палата Верховного Суду, наголошуючи на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування, зазначила, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Подібні висновки викладені у також постановах Верховного Суду

від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18,

від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17, від 21 вересня 2022 року у справі № 645/5557/16-ц.

Як зазначено вище, що 06 березня 2023 року позивач, пройшовши верифікацію в Приват24 за фішинговим посиланням, надав доступ сторонньому пристрою до свого Приват24, авторизувавши його шляхом IVR-опитування. Тобто, на фінансовий номер позивача було здійснено телефонний дзвінок від банку про те, чи підтверджує він вхід до Приват24.

Перевіркою руху коштів СБ блуло встановлено, що 06 березня 2023 року списання в сумі 58 676, 80 грн з картки НОМЕР_4 , в сумі 56 420, 70 грн з картки НОМЕР_5 клієнта ОСОБА_1 відбулося шляхом ручного введення номера, терміну дії картки та CVC2-коду, для Інтернет-платежів через термінал E2212280 (мерчант стороннього банку «Південний», отримувач невідомий), з використанням 3D-Security; в сумі 98 002, 28 грн, з картки НОМЕР_6 клієнта ОСОБА_1 відбулося шляхом ручного введення номера, терміну дії картки та CVC2-коду, для Інтернет-платежів через термінал KHO00001 (мерчант стороннього банку «ПУМБ», отримувач невідомий), з використанням 3D-Security. Також за інформацією адмінки «PanLike» встановлено, що всі вищезазначені транзакції відбувалися з ручним вводом номеру картки (Posentrey mode-12), введенням cvc2-коду (Resp code-1) та коду для Інтернет-платежів 3D-Secure (Pos condition-82). Так як мерчанти (E2212280, KHO00001) належить сторонньому банку, встановити деталі подальшого виведення списаних коштів на стороні «ПриватБанку» не надається можливим.

Відповідно до дослідженого аудіо запису розмови ОСОБА_1 з оператором банку за номером 3700, (1:15 хв. запису) він зазначив, що він перейшов за посиланням з сайту OLX; (1:45 хв.) цитата: «що там йшло як верифікація в Приватбанку, був номер карти, термін дії та зворотній бік»; (10:25 хв.) на запитання оператора кол-центру, чи передавав він дані по ПІН-коду зазначив (цитата): «як там форма заповнювалась, я вже чесно не знаю».

Тобто, як правильно встановлено судом першої інстанції, позивач своїми діями сприяв в розкритті облікової інформації, авторизував також вхід до Приват24 зі стороннього пристрою, відтак - сторонні особи отримали доступ до Приват24 та рахунків позивача.

При цьому, колегія суддів відмічає, що на дату виникнення спірних правовідносин діяло Положенння про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затверджене Постановою Правління НБУ від 29.07.2022 року № 164, згідно яких передбачено - п.. 146 VII Розділу «власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції здійснені без автентифікації платіжного документу і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу бо іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Отже, законом визначено підставу покладення відповідальності за доведення вини позивача на банк, лише в разі вчинення транзакції без автентифікації платіжного інструменту і його держателя.

При цьому, позивач був зареєстрований в ПК «Приват24» з логіном НОМЕР_7 , ані номер телефону ані пароль в системі ПК «Приват24» не змінювалися.

Ч. 4 аб. 63 Загальних положень Положення про здійснення банками фінансового моніторингу (постанова Правління НБУ 19.05.2020 №65) визначено, що фінансовий номер телефону - контактний номер телефону клієнта, що використовується банком, зокрема, з метою проведення його автентифікації.

Відповідно до абзацу 1 ч. 3 розділу Загальні положення Положення № 164, автентифікація - процедура, що дає змогу надавачу платіжних послуг установити та підтвердити особу користувача та/або належність користувачу певного платіжного інструменту, наявність у нього підстав для використання конкретного платіжного інструменту, у тому числі шляхом перевірки індивідуальної облікової інформації користувача.

Відповідно до статті 68 «Атентифікація» Закону України «про платіжні послуги» визначено, що електронна взаємодія надавача платіжних послуг із користувачем здійснюється лише після автентифікації користувача, який є фізичною особою, або уповноваженого представника користувача, який є юридичною особою.

Електронна взаємодія фізичних та юридичних осіб, а також їх автентифікація здійснюється відповідно до абзацу першого частини другої статті 17 ЗУ «Про електронні довірчі послуги» (Закон №2155-VIII).

Згідно із вищезазначений законом засобом електроннох ідентифікації є носій інформації, який містить ідентифікаційні дані особи і використовується для автентифікації особи під час надання або отримання електронних послуг.

Одним із найпоширеніших засобів електронної ідентифікації є BankID - спосіб електронної автентифікації громадян за допомогою їх даних у банку, в якому вони обслуговуються. Тобто, щоразу, коли особа хоче скористатися електронною послугою, портал формує електронний запит до банку, в якому особа є клієнтом, для отримання її персональних даних. В приватБанк - це додаток «Приват24», який власне і було використано для проведення авторизації нетипового платіжного пристрою.

Ураховуючи те, що надання доступу в додатку «Приват24» сторонньому пристрою, банком здійснено автентифікацію клієнта в додатку, а саме вхід до платіжного за стосунку було здійснено за логіном і паролем позивача з авторизованого ним через IVRнетипового пристрою, покладення на банк обов`язку доведення вини позивача є безпідставним.

У постанові Верховного Суду від 07.12.2020 у справі № 182/5175/16-ц суд дійшов наступного правового висновку: «На позивача за зустрічним позовом покладено обов`язок нерозголошення (не розкриття) інформації за рахунком, паролів, ПІН-кодів, CVV-кодів, як і обов`язок повідомлення банку в разі втрати, викрадення платіжної картки та розголошення. Враховуючи, що операція з переказу спірних коштів була проведена в мережі Інтернет з підтвердженням платежу 3D Secure, списання коштів з карткового рахунку ОСОБА_1 відбулося за електронною ідентифікацією електронного платіжного засобу і його користувача, а позичальник підтвердив факт надходження на його телефон відповідних повідомлень від АТ КБ Приватбанк, то останнє не повинно нести відповідальність за дану операцію».

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 5 ст. 81 ЦПК).

Отже, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, ураховуючи, що списання коштів невстановленими особами стало можливими в результаті необачних дій позивача, який авторизував доступ стороннім особам до свого платіжного застосунку «Приват 24» і не вжив жодних заходів по збереженню своїх облікових даних, а відтак всі подальші витрати, понесені позивачем на отримання юридичних послуг, на пальне - є наслідком його дій, суд дійшов правильного висновку про необґрунтованість заявлених вимог та відмову в їх задоволенні.

Колегія суддів також бере до уваги, що на даний час не має жодної інформації про те, що оскаржувана позивачем операція визнана правоохоронними органами шахрайською операцією, а згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, колегія суддів роз`яснює, що позивач не позбавлений можливості в подальшому звернутися до винних осіб, встановлених в кримінальному порядку з вимогами про відшкодування списаних з його рахунку коштів.

Оскільки вимоги про стягнення моральної шкоди та стягнення пені є похідними від первісних вимог в задоволенні яких судом першої інстанції було обґрунтовано відмовлено, відповідно, вказані вимоги також не підлягають задоволенню.

Щодо інших доводів апеляційної скарги позивача, колегія суддів зазначає про таке.

Не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду справи доводи про те, що суд не надав оцінки діям позивача, а саме тим, що він негайно, з моменту проведення спірних транзакцій звернувся до банку з вимогою про заблокування його рахунку, з огляду на наступне.

О 10:32 ОСОБА_1 заблокував картку НОМЕР_2 (а. с. 27).

О 10:36 картка була розблокована не за ініціативою ОСОБА_1 (а. с. 27).

О 10:40 ОСОБА_1 повторно заблокував картку (а. с. 28).

Як було встановлено службовим розслідуванням банку, вхід до «Приват24» відбувався з двох пристроїі клієнта: типового та нетипового.

Поряд з цим, відповідно до положень ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про платіжні послуги» неналежною є операція внаслідок якої з вини особи, яка не є ініціатором або надавачем платіжних послуг здійснюються списання грошових коштів з рахунку неналежного платника або зарахування коштів на рахунок неналежного отримувача чи видача йому коштів у готівковій формі.

Тобто, зі свого боку, банк, отримавши електронну інструкцію про проведення операції, в данному випадку разблокування картки, з підтвердженням 3d secure, не мав мождних підстав для відмови в проведенні таких операцій.

Адже, згідно закону, надавач платіжних послуг зобов`язаний прийняти до виконання надану ініціатором платіжну інструкцію, за умови, що платіжна інструкція оформлена належним чином та немає законних підстав для відмови в її прийнятті (ст. 43 ЗУ «Про платіжні послуги».

Також не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги про те, що судом не надано оцінку аудіозапису розмови за номером 3700 в частині визнання некоректної роботи банківської установи, а саме твердження оператора банку (3:30 хв. Запису) «якщо отримали доступ до «Приват24», в данному випадку краще звертайтесть на лінію, робот в данному випадку не постійно блокує по шахрайству».

При цьому, колегія суддів не вбачає в даному реченні визнання відповідачем некоректної роботи банківської установи, в даному випадку, позивач лише отримав від співробітника (call-centеr) вказівку щодо можливих подальших дій позивача. Отже, такі доводи апеляційної скарги не можуть братися колегією суддів до уваги, адже є лише вдасним припущенням позивача.

Посилання позивача на арифметичні помилки, викладені в мотивувальній частині рішення суду не можуть слугувати безумовною підставою для скасування судового рішення, а є лише суто технічною помилкою суду, яка не впливає на зміну обставин у справі.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що судом порушені норми матеріального та процесуального права, а отже колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга адвоката Карташової К. І. в інтересах ОСОБА_1 є необґрунтованою та підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення Печерського районного суду м. Києва від 18.06.2024 року залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Карташової Карини Ігорівни в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 18 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено11 лютого 2025 року.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді В. А. Нежура

В. В. Соколова