Дата документу 29.01.2025 Справа № 336/3070/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/3070/24 Головуючий у 1-й інстанції: Зарютін П.В.
Провадження № 22-ц/807/200/25 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Трофимової Д.А.

суддів: Кухаря С.В.,

Онищенка Е.А.

при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Богач Алли Олександрівни на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, як орган опіки та піклування, про порядок участі батька у вихованні дітей,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року ОСОБА_2 в особі представника - адвоката Кузнєцова Д.О. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, як орган опіки та піклування, про порядок участі батька у вихованні дітей.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 18.10.2019 року між сторонами по справі був укладений шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя народилась двійня: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07.05.2021 року у справі № 336/2209/21 шлюб між сторонами розірвано. Після припинення шлюбних відносин діти разом з відповідачем мешкають окремо від позивача.

03 червня 2020 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя у справі №335/2074/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини під час вагітності до досягнення дитиною трирічного віку, було ухвалено рішення, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання під час вагітності до досягнення дитиною трирічного віку у розмірі 1/4 частини щомісячно з усіх видів його доходу (заробітку), починаючи з 15.04.2020 року, до досягнення дитиною (дітьми) трирічного віку.

12 квітня 2022 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у справі № 336/2208/21 ухвалив рішення, яким стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.03.2021 року і до досягнення дітьми повноліття.

У провадженні Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебувають два виконавчих провадження № НОМЕР_4 від 14.03.2023 року та № НОМЕР_5 від 28.10.2020 року. За цими виконавчими провадженнями з нього стягується кожного місяця більше половини доходу як на утримання ОСОБА_1 , та і на утримання дітей.

Відповідачка чинить перешкоди позивачу у спілкуванні та в участі у вихованні дітей та фактично не допускає зустрічей з ними. Позивач також зазначає, що він належним чином ставиться до виконання батьківських обов`язків, сплачує аліменти, має позитивні характеристики.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд визначити наступний спосіб його участі у спілкуванні та у вихованні малолітніх доньок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які мешкають з матір`ю ОСОБА_1 , а саме:

щотижня, першу та другу суботу місяця, другу та четверту неділю місяця з 09-00 до 12-00 годин, без присутності матері за місцем мешкання дітей з можливістю прогулянок з дітьми в парках;

систематичне спілкування батька дітей із дітьми по телефону та/або за допомогою відеозв`язку 2 (два) рази на тиждень протягом однієї години, а саме: кожної середи у проміжок часу з 16-00 годин до 19-00 годин та кожної суботи у проміжок часу з 10-00 годин до 15-00 години;

систематичні побачення ОСОБА_2 із дітьми ОСОБА_3 і ОСОБА_4 без обмежень місць зустрічей, без обмежень зустрічей присутністю іншої особи, з можливістю відвідування місця проживання батька дітей 2 (два) рази на тиждень з можливістю один раз на тиждень залишати дітей на ніч за місцем мешкання батька дітей, а саме: кожної середи з 16-00 години до 20-00 години та кожної суботи з 10-00 годин суботи до 10-00 годин неділі; з правом батька дітей забирати дітей у дні побачень із дошкільного навчального закладу або школи;

можливість спільного відпочинку батька із дітьми шляхом відвідування розважальних дитячих закладів, дитячих кафе, гральних майданчиків, гральних дитячих закладів, кінотеатрів, театрів, вистав, секцій, кружків, тощо - за погодженням з матір`ю дітей, але в будь-якому випадку не рідше одного разу на два тижні, незалежно від графіку систематичних побачень;

можливість спільного відпочинку батька дітей із дітьми (на морі, в горах, оздоровчих, відпочивальних центрах, курортах, еко-садибах, заміських клубах, тощо) - два рази на календарний рік по сім календарних днів кожен раз, без урахування часу на дорогу до місця відпочинку, незалежно від графіку систематичних побачень;

періодичні побачення батька дітей із дітьми в день народження батька дітей, а саме: ІНФОРМАЦІЯ_3 кожного року, та за день до дня народження, або на наступний день після дня народження батька дітей, незалежно від графіку систематичних побачень;

періодичні побачення батька дітей із дітьми в день народження дітей, а саме: ІНФОРМАЦІЯ_4 кожного року, та за день до дня народження дітей, або на наступний день після дня народження дітей, незалежно від графіку систематичних побачень;

періодичні побачення батька дітей із дітьми в святкові дні: Новий рік (31 грудня кожного року або 01 січня кожного року), Різдво Христове (25 грудня кожного року), День захисту дітей (01 червня кожного року), Міжнародний жіночий день (08 березня кожного року), День перемоги над нацизмом у Другій світовій війні (День перемоги) (09 травня кожного року), незалежно від графіку систематичних побачень.

Окрім того, позивач просить суд судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29 жовтня 2024 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, як орган опіки та піклування, про встановлення порядку участі батька у вихованні дітей задоволено частково.

Визначено час спілкування та способи виховання малолітніх дітей, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановивши для ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 :

- до досягнення дітьми 6-ти річного віку систематичні побачення батька дітей ОСОБА_2 із дітьми, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щотижня у першу та другу суботу місяця, третю та четверту неділю місяця з 9-00 до 12-00 годин в присутності матері за місцем мешкання дітей з можливістю прогулянок з дітьми в парку;

- після досягнення дітьми 6-ти річного віку систематичні побачення батька дітей ОСОБА_2 із дітьми, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без обмежень місць зустрічей, з можливістю відвідування місця проживання батька дітей ОСОБА_2 один раз на тиждень, з урахуванням графіку занять дітей, без присутності матері, а саме: кожної суботи з 10:00 години суботи до 10:00 години неділі;

- систематичне спілкування батька дітей ОСОБА_2 із дітьми, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 по телефону та/або за допомогою відеозв`язку один раз на тиждень, а саме: кожної середи у проміжок часу з 16-00 до 19-00 години, але не менше однієї години;

- можливість спільного відпочинку батька дітей ОСОБА_2 із дітьми ОСОБА_3 і ОСОБА_4 (на морі, в горах, оздоровчих, відпочивальних центрах, курортах, еко-садибах, заміських клубах, тощо) два рази на календарний рік по сім календарних днів кожен раз, без урахування часу на дорогу до місця відпочинку, незалежно від графіку систематичних побачень, після досягнення дітьми шестирічного віку без присутності матері ОСОБА_1 та з урахуванням графіку занять дітей;

- періодичні побачення батька дітей ОСОБА_2 із дітьми, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 в день народження батька дітей, а саме: ІНФОРМАЦІЯ_3 кожного року, або на наступний день після дня народження батька дітей, незалежно від графіку систематичних побачень, після досягнення дітьми шестирічного віку, без присутності матері ОСОБА_1 та з урахуванням графіку занять дітей;

- періодичні побачення батька дітей ОСОБА_2 із дітьми ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , в день народження дітей, а саме: ІНФОРМАЦІЯ_4 кожного року, або на наступний день після дня народження дітей кожного року, незалежно від графіку систематичних побачень, після досягнення дітьми шестирічного віку, без присутності матері ОСОБА_1 та з урахуванням графіку занять дітей;

- періодичні побачення батька дітей ОСОБА_2 із дітьми ОСОБА_3 і ОСОБА_4 в святкові дні: Новий рік (01 січня кожного року) після досягнення дітьми шестирічного віку, без присутності матері ОСОБА_1 та з урахуванням графіку занять дітей.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Богач А.О. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, судові витрати покласти на позивача.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що рішення суду першої інстанції не відповідає якнайкращим інтересам дітей, а також є заздалегідь не виконуваним, так як діти знаходяться віддалено від батька та проживають за межами України.

Звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачка чинила перешкоди позивачу як батьку дітей у їхньому спілкуванні або ж у побаченнях. Так, відсутні будь-які звернення ОСОБА_2 до органів поліції з даного приводу, звернення до органів опіки та піклування щодо розв`язання відповідного спору між батьками або притягнення відповідачки до відповідальності щодо перешкоджання побаченням з дітьми, тощо, відсутні й докази того, що позивач взагалі звертався до відповідачки для реалізації можливості спілкування з дітьми. Позивачем не доведено достовірними та достатніми доказами факт порушення його прав та інтересів в частині таких правовідносин, а відтак не підтверджено і право звернення до суду за захистом таких прав або ж інтересів.

Крім того, відповідачка під час розгляду справи у суді першої інстанції безліч разів наголошувала та зокрема у відзиві зазначала, й сторонами не заперечувався той факт, що сам позивач наразі перебуває на військовій службі, а відповідачка з дітьми з метою забезпечення їх безпеки виїхала за межі України та перебуває у Федеративній республіці Німеччина.

Сторона відповідача зазначає, що суд першої інстанції в частині вимог щодо встановлення графіку побачень з дітьми без присутності матері, призначаючи спільний відпочинок батька з дітьми, не дослідив та не оцінив належним чином наявні у справі відповідні докази, чим дійшов протиправного висновку про доцільність такого відповідного графіку побачень. Так, ОСОБА_2 вчинив злочин проти життя та здоров`я особи, що підтверджується вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02.02.2021 року, яким ОСОБА_2 визнано винуватим у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Вважає, що позивач не контролює свої пориви неадекватної поведінки, вдається до нанесення тілесних ушкоджень, що свідчить про те, що такі ж самі дії позивач може застосовувати по відношенню до дітей, що, в свою чергу, свідчить про неприпустимість спільного відпочинку батька з дітьми, побачень за місцем проживання такого батька та побачень дітей без присутності матері взагалі.

З копії позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 по справі № 336/3115/21 слідує, що ОСОБА_2 у судовому порядку намагався вирішити питання щодо виключення про нього відомостей як про батька з актового запису про народження дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначене свідчить про те, що позивач взагалі не вважав дітей своїми, внаслідок чого намагався і припинити будь-який правовий зв`язок з ними та, в свою чергу, усунутися від виконання щодо них своїх батьківських обов`язків. У зазначений період часу, як і нині, ОСОБА_2 взагалі не виявляв інтересу до своїх дітей, не цікавився ними.

Вважає, що ОСОБА_2 як батько дітей не прагнув до добровільного виконання обов`язку щодо утримання своїх малолітніх дітей, та якби матір дітей не звернулася до суду з метою стягнення аліментів, батько взагалі б їх не сплачував. Таким чином, ОСОБА_2 свідомо ухилявся від забезпечення дітей.

Також зазначає, що відповідно до копії довідки КНП «ОКЗ НПД» ЗОР від 09.12.2020р. за № 5432-днв ОСОБА_2 з 2013 року двічі перебував на стаціонарному лікуванні в Обласному клінічному закладі з надання психіатричної допомоги ЗОР (останній раз з 20.11.2020 по 01.12.2020р.) в зв`язку з комбінованим вживанням психоактивних речовин, має психотичний шизофреноподібний розлад та синдром залежності.

Крім того, діти ОСОБА_4 та ОСОБА_3 мають вади зору, а саме дальнозоркість, постійно носять окуляри. У зв`язку з вадами зору дітям протипоказано довгий час дивитись телевізор, планшет, телефон, тощо, що свідчить зокрема про недоцільність призначення судом порядку спілкування дітей з батьком шляхом використання відеозв`язку через відповідні гаджети, які будуть завдавати шкоду здоров`ю дітей.

Вважає, що суд першої інстанції протиправно не врахував висновок органу опіки та піклування щодо визначення графіку побачень та необґрунтовано відступив від нього.

Також, позивач є військовослужбовцем ЗСУ та не може у зв`язку з проходженням військової служби постійно виїздити за кордон до дітей, тобто згідно встановленого графіку суду (кожного тижня). Відповідачка як матір дітей також не має можливості привозити дітей для побачень з батьком кожного тижня в Україну.

Від представника ОСОБА_2 - адвоката Кузнєцова Д.О. на адресу апеляційного суду надійшов відзив, у якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін. Зазначає, що відповідачка сама не заперечувала факт того, що вона чинить перешкоди позивачу у спілкуванні з дітьми. Суд в рішенні звернув на це увагу та врахував при ухваленні рішення. Більш того, позиція відповідача свідчить, що вона заперечує проти вільного і безперешкодного спілкування батька з дітьми. На твердження про відсутність доказів звернення до органів поліції, відповіла сама ж відповідач - діти знаходяться за кордоном, а тому позивач звернувся одразу до суду - єдиного ефективного, в даному випадку, механізму захисту порушених прав та законних інтересів позивача. Більш того, у цій справі позивач звернувся до суду з позовом про визначення порядку участі батька у вихованні дітей, вимог про усунення перешкод він не викладав.

Вказує, що перебування позивача на військовій службі не є перешкодою для спілкування батька з дітьми. У позивача є можливість брати відпустки на службі, а також є можливість для виїзду за кордон для зустрічей з дітьми. По-друге, порядок участі батька у вихованні дітей, який встановлений судом, буде застосовуватись тривалий час, у т.ч. і після завершення війни та повернення дітей в Україну.

В апеляційній скарзі відповідачка, посилаючись на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02.02.2021 року, робить висновок, що позивач може застосувати по відношенню до дітей аналогічні дії по нанесенню їм тілесних ушкоджень. Вказана позиція відповідки не ґрунтується на жодному доказі, а є лише припущенням. Під час розгляду справи суд не встановив жодних обставин, які б підтвердили негативне ставлення позивача до своїх дітей.

Крім того, відповідач акцентує увагу на копії позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 по справі № 336/3115/21 щодо виключення про нього відомостей як про батька з актового запису про народження дітей. Виходячи з цієї обставини відповідач вказує, що позивач взагалі не вважав таких дітей своїми. У позивача були достатні підстави вважати, що він не є батьком дітей. Однак, позов у вказаній справі залишено без розгляду. Позивач хоче приймати участь у вихованні дітей, хоче з ними спілкуватись.

На момент звернення ОСОБА_1 до суду з приводу стягнення аліментів в Шевченківському районному суді м. Запоріжжя перебувала справа № 336/3115/21 щодо оспорювання батьківства. Якби ОСОБА_2 не сумнівався і був упевнений у своєму батьківстві, то він в добровільному порядку утримував би дітей. На цей час ОСОБА_2 сплачує аліменти на утримання дітей. Розмір аліментів має значний розмір.

З посиланням на довідку КНП «ОКЗ НПД» ЗОР від 09.12.2020 року відповідач робить висновок, що позивач, ніби то, має певні психічні розлади. Вказана довідка свідчить лише про те, що ОСОБА_2 перебував з 20.11.2020 року по 01.12.2020 ріку на лікуванні. В матеріалах справи станом на дату розгляду справи відсутні докази, які б свідчили про наявність психічних розладів у позивача.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на копію замовлення на окуляри, та вказує, що у зв`язку з вадами зору дітям протипоказано довгий час дивитись телевізор, планшет, телефон, тощо. Однак, в матеріалах справи відсутній медичний висновок, який би містив відповідне застереження лікарів. Сам факт виготовлення окулярів не свідчить про наявність у дітей обмежень щодо використання гаджетів. Спілкування батька з дітьми відбуватиметься раз на тиждень протягом однієї години, що не буде мати негативних наслідків для дітей.

З твердженням відповідача стосовно того, що оскаржуване рішення суду є заздалегідь не виконуваним погодитись не можна, оскільки, по-перше, ОСОБА_2 має відпустки по службі, і має можливість для виїзду за кордон для зустрічей з дітьми. По-друге, суд в рішенні прямо прописав, що порядок участі батька встановлюється на невизначений строк, і він у подальшому може бути змінений за певних обставин. Після завершення війни та повернення дітей в Україну порядок участі батька у вихованні дітей, який встановлений судом у рішення, буде виконуватись у повному обсязі.

Вказує, що зі змісту апеляційної скарги відповідача прослідковується її небажання щоб позивач брав участь у вихованні дітей. Разом з тим, діти повинні в однаковій мірі мати можливість для спілкування з обома батьками, незалежно від того чи проживають батьки разом чи ні, незалежно від ставлення батьків один до одного.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін,з таких підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив із принципу забезпечення якнайкращих інтересів дітей, які мають право знати свого батька, отримувати увагу, турботу і любов від батька; зазначив, що роль батька у вихованні дітей не менш важлива, ніж роль матері, і в жодному разі не повинна обмежуватися матеріальним забезпеченням. Позивач, будучи батьком, має гарантоване законом, рівне з матір`ю дітей право на спілкування зі своїми доньками та право на їх виховання, а встановлення графіку такого спілкування в судовому порядку сприятиме більш чіткому розмежуванню прав та обов`язків батька і буде сприяти задоволенню інтересів дітей в частині наявності регулярного спілкування з ним, а не періодичного та невизначеного, що суперечило б гарному психоемоційному стану дітей. Визначаючи способи участі батька у вихованні доньок судом враховано той факт, що рішення суду має невизначений строк дії, отже, встановлений судом графік може застосовуватись і під час навчання дітей у майбутньому, якщо не буде змінений за угодою сторін або в судовому порядку.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Як вбачається з матеріалівсправи та встановлено судом, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб 18.10.2019 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, яке видане Олександрівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 1275. Прізвища після державної реєстрації шлюбу: чоловіка - ОСОБА_2 , дружини - ОСОБА_2 .

Батьками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 від 03 вересня 2020 року, які видані Вознесенівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07.05.2021 року по справі № 336/2209/21, провадження № 2/336/2414/2021, розірвано шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований Олександрівським районним у м. Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 1275 від 18.10.2019 року. Рішення набрало законної сили 08.06.2021 року.

Відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12.04.2022 року у справі № 336/2208/21 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісяця, але не менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.03.2021 року і до досягнення дітьми повноліття. Рішення про стягнення аліментів перебуває на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби.

Згідно довідки № 333 від 20.02.2024 року майор ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_3 Національної гвардії України з 14.04.2022 року по теперішній час.

Відповідно до службової характеристики ОСОБА_2 характеризується позитивно, за своїми професійними, діловими і моральними якостями майор ОСОБА_2 відповідає займаній посаді.

ОСОБА_2 до матеріалів справи долучив копію грамоти від 26.03.2024 року, копію посвідчення про нагородження почесною відзнакою «Учасник АТО», копію листа про нагородження відзнакою Президента України «За участь в антитерористичній операції», копію грамоти за підписом ОСОБА_7 , копію почесної грамоти, копію подяки, оголошеної розпорядженням № 237-к від 03.10.2022 року та копію подяки за підписом ОСОБА_8 . Долучені докази свідчать, що ОСОБА_2 брав участь у АТО, захищав Батьківщину.

Відповідно до вироку Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 лютого 2021 року у справі № 336/641/20 ОСОБА_2 був визнаний винним у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Як вбачається з листа КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької обласної ради від 09.12.2020 року, ОСОБА_2 під наглядом лікаря-психіатра не перебуває, з 2013 року двічі перебував на стаціонарному лікуванні, востаннє - у 2020 році.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування від 01.09.2024, районна адміністрація вважає за доцільне визначити відповідачу наступний спосіб його участі у вихованні та спілкуванні з доньками: щотижня, кожної суботи, з 10-00 год. до 15-00 год. засобами телефонного зв`язку, месенджерами, які належать відповідачці, в присутності останньої.

При перегляді справи колегія суддів керується положеннями Конвенції про права дитини, СК України, Законом України «Про охорону дитинства», а також іншими правовими актами.

Статтею 18 Конвенції про права дитини визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до частини першої статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У статті 7 Конвенції про права дитини передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно зі статтею 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. І таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (частина восьма статті 7 СК України, стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі й на рівне виховання батьками.

Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України).

У рішенні від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

У параграфі 54 рішення ЄСПЛ «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Отже, визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини.

Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.

У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постановах Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 196/1202/19 (провадження № 61-5501св22), від 26 червня 2023 року у справі № 753/5374/22 (провадження № 61-2097св23), від 31 січня 2024 року у справі № 276/1741/22 (провадження № 61-14795св23), від 27 лютого 2024 року у справі № 295/12894/20 (провадження № 61-1143св24), від 14 травня 2024 року у справі № 756/3852/22 (провадження № 61-3152св24).

Верховний Суд у постанові від 07 грудня 2023 року у справі № 569/14585/21 (провадження № 61-11045св23) зробив висновок, що суди правильно врахували те, що діти наразі перебувають за кордоном, відстрочивши порядок виконання визначеного судом способу участі батька у спілкуванні та вихованні дітей на час воєнного стану в Україні та перебування дітей у цей період за кордоном, натомість зобов`язавши відповідача на цей період організувати спілкування дітей із батьком у режимі відеозв`язку через мобільні телефони, що сприятиме підтриманню зв`язку дітей із батьком до того часу, як вони повернуться до України. У більшості випадків потреба втручання держави шляхом вирішення судами спорів між батьками щодо їх участі у вихованні дітей обумовлена поведінкою самих батьків та їх небажанням винайти порозуміння між собою в позасудовому порядку в найкращих інтересах своїх дітей. Правосуддя у справах про піклування про дитину завжди супроводжується гостро-емоційними і мінливими стосунки між батьками, отже, остаточність судового рішення у цій категорії справ є завжди тимчасовою і часто нетривалою. Правосуддя не в змозі регулювати та встановлювати сталі людські стосунки. З урахуванням вікових змін дітей, їхнього розвитку та потреб батьки не позбавлені права в майбутньому змінити як добровільно, так і в судовому порядку встановлений судовим рішенням у цій справі спосіб участі у вихованні дітей, що відповідатиме інтересам дітей.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з частинами першою, другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) сформулювала висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тож певна обставина може вважатися доведеною, якщо інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, який при вирішенні спору насамперед виходив з принципів забезпечення якнайкращих інтересів дітей, рівності прав батьків щодо участі у вихованні дітей та забезпечення вільного та безперешкодного спілкування батьків з дітьми.

Судом правильно встановлено, що відносини сторін перебувають у стані конфлікту, фактично діти від народження проживали з матір`ю - ОСОБА_1 , з якою у позивача склалися неприязні відносини; вирок у справі № 336/641/20 свідчить про критичний ступінь деформації відносин між сторонами. Відповідач у відзиві не заперечувала ту обставину, що вона перешкоджає позивачу спілкуватись з дітьми, отже, позивач позбавлений можливості безперешкодно спілкуватися з доньками, тому він був змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

Стосовно подання ОСОБА_2 позову про оспорювання батьківства та виключення відомостей щодо батька з актових записів про народження дітей (справі № 336/3115/21), який ухвалою суду було залишено без розгляду за заявою представника позивача, суд дійшов вірного висновку, що вказаний позов містить аргументи позивача, які включають підозри позивача у зраді дружини, що розкриває мотиви звернення ОСОБА_2 з відповідним позовом до суду, і жодним чином не характеризує ставлення позивача до самих дітей. Суд не встановив обставин, які б вказували на негативне ставлення позивача безпосередньо до дітей.

Щодо посилань відповідача на проходження позивачем у 2020 році лікування в КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР (лист від 09.12.2020 року), колегія суддів також погоджується з висновком суду, який зазначив, що з 2020 року минуло вже чотири роки, матеріали справи не містять доказів станом на дату розгляду справи про перебування позивача під наглядом лікаря-психіатра або про вживання ним алкогольних або наркотичних засобів.

Стосовно вимоги позивача вести телефонні розмови з дітьми за допомогою засобів зв`язку/відеозв`язку, тощо, судом підставно враховано той факт, що діти на теперішній час знаходяться у Німеччині. Відповідно на час дії воєнного стану в Україні та перебування дітей у цей період за кордоном існує необхідність у спілкуванні дітей із батьком по телефону та/або за допомогою відеозв`язку, що сприятиме підтриманню систематичного зв`язку дітей із батьком до того часу, як вони повернуться в Україну. Той із батьків, хто залишився в Україні, не повинен втратити зв`язок із дітьми через фактичну відсутність можливості бачитися з ними.

На підтвердження доводів про те, що таке спілкування протипоказане через поганий зір дітей належних доказів відповідачем не надано. Як правильно виснував суд, в матеріалах справи відсутній медичний висновок, який би містив відповідне застереження лікарів. Відповідачем додане у якості доказу замовлення на виготовлення окулярів, однак, цей доказ не має перекладу на українську мову, а тому достовірно дослідити його не можливо. Більш того, сам факт виготовлення окулярів не свідчить про наявність у дітей певних обмежень щодо використання гаджетів. Більш того, спілкування батька з дітьми по телефону та/або за допомогою відеозв`язку відбуватиметься раз на тиждень лише протягом однієї години.

Колегія суддів звертає увагу на те, що право батька на спілкування з дітьми є його незаперечним правом, а спілкування дітей з батьком відповідає їх інтересам. Батько, який проживає окремо від своїх дітей, також має право на особисте спілкування з ними, а мати не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дітьми та брати участь у їх вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дітей і таке спілкування відбувається саме в інтересах дітей. Встановлення стосунків та емоційного контакту малолітніх дітей з їх батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити дітей від спілкування з батьком.

Тимчасовий виїзд дитини за кордон не може обмежувати право батька на спілкування з дитиною, яке повинно реалізовуватися задля підтримання родинних відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком (постанова Верховного Суду від 10 квітня 2024 року у справі № 381/1881/21 (провадження № 61-545св24).

Перевіряючи доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції помилково не взяв до уваги висновок органу опіки та піклування щодо визначення батькові способу участі у вихованні та спілкуванні з дітьми та необґрунтовано відступив від нього, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до частин четвертої-шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Надаючи оцінку висновку органу опіки та піклування, суд вважав зазначений висновок необґрунтованим, оскільки, крім звуження прав батька, який не зможе забезпечити всіх заходів, необхідних для нормального розвитку і виховання дітей, дотримання такого графіку зашкодить і реалізації прав дітей на отримання від батьків в рівних частках турботи, піклування, догляду та реалізації права на спілкування з обома батьками.

Зазначене дає підстави для висновку про те, що суд дослідив висновок органу опіки та піклування та надав йому відповідну оцінку згідно зі статтею 89 ЦПК України, а отже, дотрималися вимог частини шостої статті 19 СК України.

Стосовно посилань заявниці на те, позивач є військовослужбовцем ЗСУ та не може у зв`язку з проходженням військової служби постійно виїздити за кордон до дітей, колегія суддів зазначає, що перебування позивача на військовій службі не є перешкодою для спілкування батька з дітьми. У позивача є можливість брати відпустки на службі, є можливість для виїзду за кордон для зустрічей з дітьми. Крім того, порядок участі батька у вихованні дітей, який встановлений судом, буде застосовуватись тривалий час, у т.ч. і після повернення дітей в Україну.

Посилання у скарзі та те, що ОСОБА_2 може застосувати по відношенню до дітей дії з нанесення їм тілесних ушкоджень, є припущеннями, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За своїм змістом решта доводів апеляційної скарги зводяться до повторень заперечень проти позову, незгоди з рішенням суду першої інстанції, незгоди з наданою судом оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, тобто стосуються переоцінки доказів, яким була надана належна оцінка судом, і не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка. Колегія суддів вважає, що в силу положень частини третьої статті 89 ЦПК України судом першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно надано оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному окремому доказу, а підстави їх врахування чи відхилення є мотивованими.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, апеляційний суд не встановив.

Суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

При цьому апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «РуїзТоріха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Щодо судових витрат, то відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Богач Алли Олександрівни залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29 жовтня 2024 рокуу цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 10 лютого 2025 року.

Головуючий Д.А. Трофимова

Судді: С.В. Кухар

Е.А. Онищенко