Справа № 346/5182/24
Провадження № 2/346/315/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2025 р.м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Третьякової І.В.

за участю секретаря - Дутчак Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Печеніжинська селищна рада Коломийського району Івано-Франківської області про визнання права власності на спадкове майно, -

У С Т А Н О В И В:

23 вересня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом в якому зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_4 . Після його смерті відкрилась спадщина на належне померлому майно. До складу спадкового майна ввійшли два житлові будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташовані в АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , а також транспортний засіб «Suzuki Swift». Дружина померлого ОСОБА_3 на свою частку у майні подружжя та на спадщину не претендує. Відтак, спадкоємцями після смерті батька являється позивач та її брат ОСОБА_2 , які уклали між собою договір щодо поділу спадкового майна. За його умовами, ОСОБА_1 переходить у власність житловий будинок АДРЕСА_2 , а відповідачу житловий будинок АДРЕСА_1 та автомобіль. Після укладення договору позивач звернулася до нотаріуса аби на досягнутих умовах отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на належне їй домоволодіння. Проте, у видачі свідоцтва їй було відмовлено, оскільки право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 не було зареєстровано за спадкодавцем. Таким чином, ОСОБА_1 , посилаючись на неможливість оформлення спадщини в позасудовий спосіб, просила визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , право власності на житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та спорудами, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 .

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03 жовтня 2024 року у справі відкрито загальне провадження. Витребувано у приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Досин Н.Ф. копію спадкової справи №44/2022, заведену після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Витребувано з Обласного комунального підприємства «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» матеріали інвентаризаційної справи відносно нерухомого майна: житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відзиви на позовну заяву до суду не надходили.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05 грудня 2024 року підготовче провадження закрито, призначено справу до судового розгляду по суті.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явилася, в прохальній частині позовної заяви просила проводити розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, 06.11.2024р. подав до суду заяву в якій зазначив, що позовні вимоги визнає повністю та не заперечує проти їх задоволення. Справу просив розглянути за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, 06.11.2024р. подала до суду заяву в якій зазначила, що позовні вимоги визнає повністю і не заперечує проти їхнього задоволення. Також вказала, що на свою частку у спільному майні подружжя вона не претендує та відмовляється від неї. Просила визнати за своєю донькою ОСОБА_1 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Представник третьої особи в судове засідання також не з`явився. 31.10.2024р. пече ніжинська селищна рада подала до суду клопотання, в якому просила розглянути справу за відсутності їхнього представника. Проти задоволення позовних вимог не заперечують.

В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані у ній докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно п.1 ч.2 ст. 49 ЦПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Частиною шостою статті 263 ЦПК України передбачено, що якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої та четвертої статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Таким чином, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи.

Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову, які в даній справі своє підтвердження знайшли в повному обсязі, виходячи з наступного.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Звертаючись до суду позивач просила захистити її майнові права на нерухоме майно шляхом визнання за нею права власності.

Частиною 1 ст. 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст.. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти. Суд при застосуванні цієї норми встановлює, з яких передбачених законом підстав і у який спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України.

Однією з підстав набуття права власності є спадкування, під яким розуміється перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

З матеріалів справи судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , про що Відділом реєстрації та посвідчень Петрівської сільської ради Вишгородського району Київської області було вчинено відповідний актовий запис №97 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 .

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на належне померлому майно.

З матеріалів інвентаризаційної справи вбачається, що розглянувши рішення загальних зборів колгоспу «Гірський» від 19.11.1988р., сільською радою було ухвалено рішення про виділення ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,12 га. в межах Генплану в с. Новомарківка, Коломийського району, Івано-Франківської області для будівництва індивідуального житлового будинку та господарських споруд.

Архітектурним відділом виконавчого комітету Коломийської районної ради депутатів трудящих було розроблено проект забудови земельної ділянки в АДРЕСА_4 на запроектований будинок та видано будівельний паспорт.

В довідці старости Рунгурського старостинського округу від 06.09.2024р. № 254 вказано, що на підставі рішення №6 президії обласної ради від 21.05.1990 р. назву села Новомарківка було змінено на с. Рунгури.

Згідно виписки з інвентаризаційних матеріалів встановлено, що в АДРЕСА_1 знаходиться домоволодіння, яке складається з: житлового будинку літ «А», загальною площею 96,1 кв.м., житловою 61,9 кв.м., сараю літ. «Б», стодоли літ. «В», погрібу літ. «Г», вбиральні літ. «Д», криниці №1. Згідно архівних даних станом на 31.12.2012р. в Коломийському міжрайонному бюро технічної інвентаризації право власності на вказане майно не зареєстроване.

Відомості з інвентаризаційних матеріалів щодо об`єктів нерухомості, розташованих в АДРЕСА_1 , повністю узгоджуються з даними технічного паспорту на будинок садибного типу, виготовлений станом на 21.08.2023р. Рік будівництва житлового будинку, сараю, стодоли та погрібу вказано 1991 р.

Зі змісту довідки №247, виданої 27.08.2024р. Рунгурським старостинським округом Печеніжинської селищної ради вбачається, що за померлим ОСОБА_4 значиться одноповерховий цегляний житловий будинок з погосподарськими будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 . Земельна ділянка не приватизована. Тип двору робітничий. На момент смерті ОСОБА_4 у вказаному будинку були зареєстровані наступні особи: колишня дружина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , донька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , внучка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , внук ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

В даній довідці також вказано, що заповіт від імені померлого ОСОБА_4 в Рунгурському старостинському окрузі не посвідчувався.

Також, в довідці №259 виданій старостою Рунгурського старостинського округу Печеніжинської селищної ради зазначено, що на момент смерті ОСОБА_4 в його користуванні перебували земельні ділянки загальною площею 0,50 га., з них: 0,25 га. - для будівництва, обслуговування житлового будинку та господарських будівель; та 0,25 га. для ведення особистого селянського господарства.

За положеннями ст.. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст.. 1222, 1223 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст.. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

В ст.. 1261 ЦК України вказано, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч.1 ст.. 1268, 1269, 1270 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

З матеріалів спадкової справи №44/2022, наданої приватним нотаріусом Досин Н.Ф. на виконання ухвали суду, вбачається, що після смерті ОСОБА_4 07.11.2022р. з заявою про прийняття спадщини звернувся його син ОСОБА_2 .

Також, 09.11.2022р. з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 звернулася його донька ОСОБА_1 .

Факт родинних відносин між ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , як дітьми та батьком підтверджуються свідоцтвами про народження сторін серії НОМЕР_2 та серії НОМЕР_3 , а також Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища « ОСОБА_8 » та зміна його на « ОСОБА_9 » у зв`язку з реєстрацією шлюбу 23.04.2008р. з ОСОБА_10 .

На підставі поданої ОСОБА_2 заяви, 07.11.2022р. приватним нотаріусом була зареєстрована спадкова справа №44/2022, що підтверджується Витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі. Також Інформаційними довідками зі спадкового реєстру підтверджується, що заповіти від імені ОСОБА_4 не посвідчувалися, спадкові договори не укладалися та іншими нотаріусами після смерті ОСОБА_4 спадкові справи не відкривалися.

18.11.2022р. до приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Досин Н.Ф. надійшла заява від дружини ОСОБА_4 - ОСОБА_11 , яка була посвідчена приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Левчук О.Б.

У вказаній заяві ОСОБА_11 вказала, що усвідомлюючи значення своїх дій та маючи можливість керувати ними, розуміючи обставини, які мають значення без застосування до неї фізичного та психічного тиску з боку інших осіб, за своєю справжньою волею відмовляється від прийняття спадщини, що залишилась після смерті її чоловіка ОСОБА_4 .

У довідці № 366 виданій Рунгурським старостинським округом 27.11.2024р. зазначено, що згідно із записами в по господарській книзі №10 (за 1996-2000рр.) Рунгурського старостинського округу Печеніжинської селищної ради за № 922 значиться за ОСОБА_4 одноповерховий цегляний житловий будинок з по господарськими будівлями ат спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 .

Судом також встановлено, що на момент завершення будівництва та набуття у власність спірного домоволодіння (1991рік) ОСОБА_4 перебував у шлюбі з ОСОБА_12 , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_4 . Їхній шлюб було розірвано 18.07.2006р., що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_5 . Після розірвання шлюбу, ОСОБА_3 на свою частку в будинку, як в спільному майні подружжя, не претендувала, за її виділенням не зверталася, склад спадкової маси, яка залишилась після смерті її колишнього чоловіка, не оспорювала, та прав на свою участь у спадкуванні не заявляла.

Таким чином, матеріалами спадкової справи було підтверджено, що єдиними спадкоємцями майна померлого ОСОБА_4 , які прийняли спадщину являються його діти ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

14.09.2023р. приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Досин Н.Ф. було посвідчено договір про поділ спадкового майна, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

За умовами договору спадкоємці між собою погодили, що спадкове майно після смерті ОСОБА_4 складається з:

-житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , загальною площею 96,1 кв.м., житловою - 61,9 кв.м. позначений літ. «А» з відповідними господарськими будівлями і спорудами: сарай літ. «Б», стодола літ. «В», погріб «Г», вбиральня літ. «Д», криниця №1. Згідно виписки з інвентаризаційних матеріалів, виданої Обласним комунальним підприємством «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» 02.08.2023р. № 77604, право власності на вищевказаний житловий будинок не зареєстровано;

-житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , загальною площею 39,3 кв.м., житловою - 17,5 кв.м. позначений літ. «А» з відповідними господарськими будівлями і спорудами: стодола літ. «Б», стайня літ. «В», вбиральня літ. «Г», криниця (колодязь) №1, огорожа №2, що належав спадкодавцю на підставі Свідоцтва про право на спадщину, виданого приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Григорець В.М. 18 травня 2011 року за реєстром № 1435 та зареєстрованого в Коломийському БТІ 06.07.2006 року за номером запису 424, в реєстрову книгу №2, реєстраційний номер 33578783.

-транспортного засобу марки «Suzuki» моделі «SWIFT», 2003 року випуску, номер шасі (кузова, рами) №VIN НОМЕР_6 , реєстраційний номерний знак НОМЕР_7 , зареєстрований на померлого Вишгородським МРЕВ ДАІ у Київській області 23.06.2012 року на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_8 та знаходиться на обліку там же з 23.06.2012 року.

В п. 3 договору сторони між собою досягли домовленості поділити вищевказану спадщину наступним чином:

-ОСОБА_1 перейде на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, з урахуванням домовленостей за цим договором, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1

-ОСОБА_2 перейде на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, з урахуванням домовленостей за цим договором право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 та транспортний засіб марки «Suzuki» моделі «SWIFT», 2003 року випуску, номер шасі (кузова, рами) №VIN НОМЕР_6 , реєстраційний номерний знак НОМЕР_7 ».

Згідно із частиною першою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

З матеріалів спадкової справи вбачається, що 10.11.2023р. приватним нотаріусом Досин Н.Ф. були видані ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 , та автомобіль «Suzuki SWIFT», 2003 р.в. НОМЕР_7 .

Також встановлено, що ОСОБА_1 10.11.2023р. також подавала нотаріусу заяву, в якій просила видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 , відповідно до умов укладеного договору про поділ спадкового майна та на підставі положень ст.. 1261 ЦК України.

Постановою приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Досин Н.Ф. від 10.11.2023р. ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Рішення нотаріуса мотивовано тим, що право власності на вказане майно не було зареєстровано за спадкодавцем ОСОБА_4 .

Таким чином, суд вважає, що позивач скористалася законними засобами захисту та реалізації своїх спадкових прав в позасудовому порядку та за відсутності позасудової можливості на отримання у власність спірного спадкового майна, звернулася до суду із відповідним позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

В частині 1, 3 ст. 5 ЦК України вказано, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Згідно ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року (далі Закон), державна реєстрація речових прав (на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів (виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. В частині 4 зазначено, що права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені норм ативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Ц[К та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.

При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами.

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили).

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

В довідці №366 від 27 листопада 2024р., виданої Рунгурським старостинським округом Печеніжинської селищної ради, вказано, що згідно записів в погосподарській книзі №10( за 1996-2000 р.р.) під № 922 міститься запис про належність ОСОБА_4 одноповерхового цегляного будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 .

Вказані записи з по господарської книги узгоджуються з іншими письмовими документами, які містяться в інвентаризаційних матеріалах на будинок, а саме витягом з рішення сільської ради №3 від 27.01.1989р. про надання земельної ділянки ОСОБА_4 під будівництво індивідуального житлового будинку, актом виносу в натурі меж земельної ділянки і розбивки будівель від 10.07.1990р., проектом забудови земельної ділянки, розробленим архітектурним відділом виконавчого комітету Коломийської районної ради депутатів трудящих та будівельним паспортом індивідуальному забудовнику ОСОБА_4 .

Таким чином, проаналізувавши в сукупності зібрані в справі письмові докази, суд прийшов до висновку, що ними в достатній мірі підтверджується належність ОСОБА_4 спірного житлового будинку, реєстрація права власності на який за життя спадкодавця здійснена не була, що на теперішній час перешкоджає позивачу, як спадкоємиці оформити свої спадкові права на дану нерухомість.

За статтею 16 ЦК України зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним з можливих способів захисту цивільних та інтересів є визнання права.

Відповідно до статті 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином, врахувавши встановлені фактичні обставини даної справи та вимоги закону, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 15, 16, 316, 328, 392, 1216-1218, 1222, 1223, 1233-1236, 1247, 1268, 1296, 1297, п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» ст.. 4, 12, 13, 81, 141, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та спорудами, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду безпосередньо або через Коломийський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 13 лютого 2025 року

Суддя: Третьякова І. В.