Провадження № 2-о/487/59/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2025 м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючої судді Скоринчук К.М.,

за участю:

секретаря судового засідання Карбівничої А.О.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника адвоката Павлюк С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Миколаївська міська рада, про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

До Заводського районного суду надійшла заява ОСОБА_1 , заінтересована особа: Миколаївська міська рада, про встановлення факту, що має юридичне значення. Свої вимоги заявник мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_2 . За життя вони були зареєстровані за однією адресою АДРЕСА_1 . Позивач ОСОБА_1 є єдиним сином спадкодавця, який постійно проживав з нею на час відкриття спадщини, оскільки ОСОБА_2 була похилого віку, останні роки життя хворіла на серцево-судинні захворювання та потребувала стороннього догляду. Заявник звернувся до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак йому було відмовлено у зв`язку із тим, що спадкова справа після смерті його мами не заводилась, заявник вчасно заяву про прийняття спадщини не подав, термін для прийняття спадщини було пропущено. Вважаючи себе таким, який строк не пропустив, оскільки спільно проживав зі спадкодавицею на день її смерті, заявник звернувся до суду з даною заявою.

Ухвалою суду від 27.12.2024 відкрито провадження у справі.

Представник заінтересованої особи Миколаївсьої міської ради Козій А.О., яка діє на підставі довіреності, просила справу розглянути без її участі, про що подала 30.12.2024 відповідну заяву.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник заявника адвокат Павлюк С.О., яка діє на підставі ордера серія ВЕ №1131225 від 19.12.2024 та договору №С1 від 19.12.2024, підтримала заявлені вимоги. Додатково суду пояснила, що факт спільного проживання заявника з матір`ю підтверджується письмовими доказами, а також даний факт може підтвердити свідок ОСОБА_3 . Підтвердження факту постійного проживання ОСОБА_1 з його мамою є необхідним для прийняття ним спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину за законом.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 суду пояснила, що з дитинства знайома із заявником ОСОБА_1 . Жили по сусідству. Приблизно за два роки до смерті матері заявника ОСОБА_2 , її стан здоров`я його суттєво погіршився, а тому ОСОБА_1 зі своїм сином почали постійно проживати в її будинку, щоб здійснювати за нею догляд. Рік тому ОСОБА_2 померла. Заявник єдиний її син. Здійснював її поховання. Із поведінки заявника та постійного знаходження в будинку матері по АДРЕСА_2 , було зрозуміло, що він там проживає, а не лише провідує матір.

Суд, заслухавши пояснення заявника, його представника, свідка, дослідивши матеріали справи та надавши оцінку доказам, вважає, що заява доведена та обґрунтована та її необхідно задовольнити в повному обсязі з наступних підстав.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1217ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

На підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Згідно з пунктами 3.19, 3.20 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, у редакції на момент відкриття спадщини, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

Отже, зі змісту наведених норм закону вбачається, що під постійним місцем проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця, на момент смерті спадкодавця, зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою.

Частина 3 статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

При тому факт постійного проживання на час відкриття спадщини спадкоємцю потрібно доводити за допомогою сукупності доказів, які свідчать про те, що заявник спільно проживав зі спадкодавцем та був пов`язаний з ним спільним побутом, і мав взаємні права та обов`язки, зокрема, ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність спільного постійного проживання

Відповідно до п.23 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 N 7, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про його народження серії НОМЕР_1 .

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку АДРЕСА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про право приватної власності, та яку заявник фактично прийняв шляхом постійного проживання зі спадкодавицею.

Інших спадкоємців першої черги за законом немає, оскільки заявник є одним сином, а його мама була у розірваному шлюбі, що підтверджується відповідним свідоцтвом від 03.04.2011.

Для прийняття спадщини та оформлення спадкових прав заявник ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу.

08 серпня 2024 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Грищенко Л.А. винесено постанову №257/02-31 про відмову у видачі свідоцтва на все майно після смерті ОСОБА_2 , у зв`язку з пропуском шестимісячного строку на прийняття спадщини та відсутності документів на підтвердження реєстрації місця проживання разом з померлою на день її смерті.

Відповідно до відповіді приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Грищенко Л.А. за № витягу:77935485 від 08.08.2024 спадкова справа після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , інформація відсутня.

Оскільки заявник ОСОБА_1 пропустив шестимісячний строк на прийняття спадщини, встановлений ст. 1270 ЦК України, а документи, які підтверджують реєстрацію його місця проживання разом з померлою ОСОБА_2 відсутні, заявник звернулася до суду з заявою про встановлення факту прийняття спадщини у відповідності до частини 3 статті 1268 ЦК України, як особа, що постійно проживала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Факт спільного проживання ОСОБА_1 з його матір`ю ОСОБА_2 до дня її смерті за адресою: АДРЕСА_3 , належно підтверджено письмовими доказами, зокрема актом про постійне спільне проживання осіб на день смерті від 18.07.2024, квитанціями про сплату саме заявником комунальних послуг за вказаною адресою, показаннями свідка ОСОБА_3 , які були узгоджені між собою, яка підтвердила факт спільного проживання заявника з його мамою останніх два роки до дня її смерті.

Ураховуючи фактичні обставини справи, підтверджені належними доказами, суд прийшов до переконання, що заява підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 259, 263-265, 268, 293, 294, 315, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити заяву.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме, факт постійного проживання ОСОБА_1 зі спадкодавицею його мамою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ,на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_4 .

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручені у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Заінтересована особа: Миколаївська міська рада, , адреса місцезнаходження: Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20.

Суддя: К.М. Скоринчук