Провадження № 2/204/96/25
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

3 лютого 2025року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Чудопалової С.В.

за участю секретаря судового засідання Корягіної Р.Р.

представника позивача Негробова О.В.

представника відповідача КарлашІ.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ), в інтересах якого діє представник Карлаш Іван Анатолійович (адреса знаходження: АДРЕСА_2 ) до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа ВієннаІншуранс Груп» (адреса місця знаходження: 04050, м. Київ, вул. Глибочицька, буд. 44) та ОСОБА_2 (місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 ) про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, в інтересах якого діє представник адвокат Карлаш І.А., звернувся до суду із позовом та з урахуваннях змінених вимог просив стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь позивача недоплачену суму страхового відшкодування у розмірі 26144,88 грн., витрати на проведення оцінки вартості автомобіля у розмірі 3000,00 грн., а також стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача різницю між вартістю відновлюваного ремонту транспортного засобу та страховою виплатою у розмірі 27591,48 грн. та понесені судові витрати. В обґрунтуваннях позовних вимог зазначає, що12.08.2023 о 09 год. 20 хв. на території двору буд. № 4 по вул. Гладкова у м. Дніпросталася ДТП за участі транспортних засобів марки «Volkswagen Jetta»д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 та марки «Toyota» д/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, завдані матеріальні збитки.Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п. п. 10.9, 10.1 Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 124 КУпАП. Вина відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди доводиться постановоюБабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08.09.2023. Позивач вказує, що пошкоджений автомобіль «Фольксваген» д/н НОМЕР_3 належить йому на праві приватної власності.Станом на момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Тойота» д/н НОМЕР_2 , була застрахована полісом обов`язкового страхування № ЕР-214486215 від 09.05.2023 р. в ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп». Ліміт відповідальностістраховика за шкоду заподіяну майну складає 160 000 грн. 00 коп.09.10.2023 ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 31142,11 грн. Позивач звернувся до судового експертудля встановлення дійсного розміру збитку пошкодженого колісного транспортного засобу. Згідно зі звітом оцінювача № Б25092301 від30.09.2023 р. сума матеріального збитку, завданого автомобілю позивача, складає 67 023 грн. 22 коп. Позивач вважає, що ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» зобов`язане сплатити йому недоплачену суму страхового відшкодування у розмірі 26144,88 грн. та витрати на проведення оцінки вартості автомобіля у розмірі 3000,00 грн. Також позивач вважає, що він має право на стягнення з ОСОБА_2 різниці між вартістю відновлюваного ремонту транспортного засобу та страховою виплатою у розмірі 27591,48 грн., тому з метою захисту своїх порушених прав останній звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

24.11.2023 представником ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» адвокатом Пилипець А.Ю. через канцелярію було надано суду відзив на позовну заяву у якому зазначено, що відповідач не визнає позовні вимоги, вважає їх необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки товариством з метою визначення розміру вартості відновлювального ремонту транспортного засобу марки «Volkswagen Jetta»д.н.з. НОМЕР_1 з урахуванням зносу було замовлено проведення відповідних оцінювань в ФОП ОСОБА_4 . Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку № 3158 від 04.10.2023, завданого власнику колісного транспортного засобу, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику пошкодженого транспортного засобу марки «Volkswagen Jetta»д.н.з. НОМЕР_1 , складає 34 342,11 грн. з урахуванням ПДВ на запасні частини. Представник вказує, що сума страхового відшкодування, у розмірі 31 142,11 грн. була виплачена на користь позивача. Тому вважає, що наданий позивачем звіт №Б25092301 від 30.09.2023 є неналежним та недопустимим доказом, а тому не може бути покладеним в обґрунтування рішення за наслідками розгляду даної цивільної справи (а.с.28-35).

Ухвалою суду від 19.12.2023 відкрито провадження у вказаній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.72).

Представник відповідача адвокат Негробов О.В., який діє в інтересах відповідача ОСОБА_2 через систему «Електронний суд» 26.06.2024 надав суду відзив на позовну заяву, яким просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначив, що у відповідача ОСОБА_2 відсутній обов`язок відшкодувати позивачеві різницю між сумою вартості відновлювального ремонту без урахування зносу і сумою страхової виплати в розмірі 27591,48 грн, оскільки ним не було надано документів, які б підтверджували факт здійснення відновлювального ремонту транспортного засобу марки «Volkswagen Jetta»д.н.з. НОМЕР_1 та його оплату, як передбачено ст. 1192 ЦК України. Крім того, представник відповідача просив суд стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу пропорційно пропорційно до задоволених вимог у розмірі 10000,00 грн.

Позивач в судове засідання не з`явився про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, його представник адвокат КарлашІ.А. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним у позові. Крім того зазначив, що позивачем було відремонтовано його транспортний засіб марки «Volkswagen Jetta»д.н.з. НОМЕР_1 , однак підтверджуючі документи про сплату таких послуг у нього відсутні. Просив суд стягнути з ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь позивача недоплачену суму страхового відшкодування у розмірі 26144,88 грн., витрати на проведення оцінки вартості автомобіля у розмірі 3000,00 грн., а також стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача різницю між вартістю відновлюваного ремонту транспортного засобу та страховою виплатою у розмірі 27591,48 грн. та понесені судові витрати.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про день та час судового засідання повідомлялася належним чином, представник який діє в інтересах відповідача - адвокат Негробов О.В. просив суд відмовити позивачу у повному обсязі, посилаючись на підстави зазначені у відзиві на позовну заяву.

Представник ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» в судове засідання не з`явився про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду відзив на позовну заяву, яким просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Крім того, просив суд розглядати справу у його відсутність.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 12.08.2023 о 09 год. 20 хв.водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем ««Toyota» д/н НОМЕР_2 , знаходячись на території двору буд. № 4 по вул. Гладкова у м. Дніпро,перед початком руху заднім ходом, не переконалась в безпеці, не звернулася задопомогою до сторонніх осіб, внаслідок чого скоїла зіткнення з автомобілем

«Volkswagen Jetta»д.н.з. НОМЕР_4 керуванням водія ОСОБА_3 , який рухавсяпозаду. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Своїмидіями водій ОСОБА_2 порушила п. п. 10.9, 10.1 Правил дорожньогоруху України, чим скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124КУпАП України (а.с.6).

Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08.09.2023 водія ОСОБА_2 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Вказана постанова не була оскаржена у встановленому законодавством порядку та набрала законної сили 19.09.2023(а.с.6).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004 року (надалі Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 6 Закону № 1961-IV передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Власником пошкодженого транспортного засобу марки «Volkswagen Jetta»д.н.з. НОМЕР_1 , є позивач ОСОБА_1 що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 (а.с. 6 на зворотному аркуші).

Цивільна-правова відповідальність водія транспортного засобу марки «Toyota» д/н НОМЕР_2 , яким керувала ОСОБА_2 , на час скоєння ДТП була застрахована уПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», згідно полісу № ЕР/214486215 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, строк дії з 09.05.2023 по 08.05.2024, страхова сума на одного потерпілого: за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю 320 000,00 грн., за шкоду, заподіяну майну 160000,00 грн., розмір франшизи 3200,00 грн. (а.с. 55).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Аналогічні положення закріплені також п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України, згідно якої страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Приватним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп`подія ДТП, що мала місце 12.08.2023 за участю транспортних засобів марки «Volkswagen Jetta»д.н.з. НОМЕР_1 , та марки «Toyota» д/н НОМЕР_2 , була визнана страховим випадком.

Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку № 3158 від 04.10.2023, завданого власнику колісного транспортного засобу, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику пошкодженого транспортного засобу марки «Volkswagen Jetta»д.н.з. НОМЕР_1 , складає 34 342,11 грн. з урахуванням ПДВ (а.с.48).

Ринкова вартість автомобіля марки «Volkswagen Jetta»д.н.з. НОМЕР_1 , згідно звіту № 3158 від 04.10.2023, становить 340968,51 грн. (а.с.48).

Звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.

Визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогамЗакону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність»та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 за № 1074/8395.

Вказаний висновок викладено в постанові Верховного Суду в справі №753/21177/16-ц від 19 вересня 2018 року.

Із матеріалів справи вбачається, що 09.10.023ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп`здійснило на користь ОСОБА_1 виплату страхового відшкодування за пошкоджений транспортний засіб у розмірі 31 142,11 грн., що підтверджується випискою про надходження коштів, виданої керівником Напрямку операційно обслуговування ГО АТ КБ «Приватбанк» Івановою Н.М. (а.с 21 на зворотному аркуші).

Позивач окремо звернувся до фізичної особи підприємця ОСОБА_5 , яким було особисто проведено огляд автомобіля марки «Volkswagen Jetta»д.н.з. НОМЕР_6 складено звіт № Б25092301 від 30.09.2023 про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля в наслідок його пошкодження, розмір якого становить 67023,22 грн. (а.с. 9-13).

Витрати позивача на оплату послуг виготовлення вказаногоз звіту ФОП ОСОБА_5 склали 3000,00 грн, що підтверджується наявною у матеріалах справи платіжною інструкцією від25.09.2023 (а.с.20 на зворотному аркуші).

З приводу заявлених позовних вимог до ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», суд дійшов наступних висновків.

Правовідносини, що склались між сторонами регулюються нормами спеціального закону - Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-IV (надалі за текстом -Закон).

Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди.

Згідно зі ст. 3 Закону, обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування».

Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Згідно зі ст. 999 ЦК України, до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Суд зазначає, що з аналізу вказаних правових норм вбачається, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону).

Також наведене знайшло своє відображення у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик заподіювача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але с зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим замість заподіювача шкоди в передбаченому Законом порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням.

У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону).

В своїй Постанові від 14.12.2021 в справі №147/66/17 Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням.

Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик за Законом не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату).

Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 28 Закону шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Відповідно до ст. 29 Закону, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

У постанові Верховного Суду від 11.03.2020 у справі № 754/5129/15-ц зроблено правовий висновок про те, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина друга статті 1192 ЦК України).

Згідно п.22.1. ст.22 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно п. 31.1 ст. 31 Закону розмір шкоди, пов`язаної з пошкодженням чи фізичним знищенням дороги, дорожніх споруд та інших матеріальних цінностей, визначається на підставі аварійного сертифіката, рапорту, звіту, акту чи висновку про оцінку, виконаного аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства.

Відповідно до п.34.2 та п.34.3 ст.34 Закону якщо протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про ДТП страховик не направив свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди.

Отже, відповідно до ст.29, п. 33.3 ст. 33, п. 34.2 ст. 34 Закону, у відносинах страхування цивільно-правової відповідальності, саме на страховика покладено обов`язок визначати розмір заподіяного збитку.

Самостійне обрання потерпілим експерта для визначення ним шкоди можливе лише у випадку, прямо передбаченому п. 34.3ст. 34 Закону, - якщо представник страховика не з`явився у визначений строк для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Згідно п. 2.1Закону, даний Закон має пріоритет, та, якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Отже, ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» виконало свій обов`язок щодо врегулювання страхової події та визначення розміру збитку, тому підстави для прийняття для визначення розміру шкоди на підставі звіту позивача, відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 102 ЦПК України, висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Окремо суд зауважує, що поданий позивачем до матеріалів справи звіт № Б25092301 від 30.09.2023не є результатом проведення судової експертизи, а тому не є обов`язковим при здійснені оцінки доказів у справі, що узгоджується з Постановою Верховного суду від 11.04.2018 у справі № 910/24880/15.

Позивачем не було надано доказів фактичного ремонту автомобіля автотранспортним підприємством, на підставі чого вартість відновлювального ремонту не зменшується на запасні частини та матеріали на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість.

З урахуванням вищевикладеного, суд звертає увагу на те, що у відповідача відсутній обов`язок приймати до уваги наданий позивачем висновок, оскільки Законом визначений вичерпний перелік випадків, коли потерпілий має право самостійно обирати експерта для визначення розміру збитку.

Такий висновок випливає з того, що пунктом 2.1 Закону передбачено, що якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Вказана норма кореспондується із частиною 2 статті 999 ЦК України, якою встановлено, що до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відтак, у спорах пов`язаних з відшкодуванням шкоди за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів норми Закону про ОСЦПВ є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

У разі, якщо норми нормативних актів однакової юридичної сили містять різні моделі правового регулювання, перевагу при застосуванні слід надавати тій нормі, яка регулює вужче коло суспільних відносин, тобто є спеціальною. Загальніша норма не застосовується до тих ситуацій, в яких є ознаки, що відповідають більш спеціальній нормі.

Саме такий підхід застосував Верховний Суд у постанові від 29.01.2019 у справі № 807/257/14.

Крім того, про перевагу норм lexspecialis над іншими загальними нормами зазначає у своїх рішеннях і Європейський суд з прав людини (п. 69 рішення у справі «Ніколова проти Болгарії» № 7888/03, п. 15 рішення у справі «Баранкевич проти Росії» № 10519/03 тощо): lexspecialisderogatgenerali - спеціальний закон відміняє дію (для даної справи) загального закону; спеціальна норма має перевагу над загальною.

Зокрема, згідно п. 34.3. ст. 34 Закону якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

В даному випадку із матеріалів справи вбачається, що відповідачем у передбачений Законом строк було організовано огляд транспортного засобу, про що складено відповідний акт огляду від 25.09.2023 та здійснено страхове відшкодування (а.с.51).

Відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Разом з тим позивач не навів належні та допустимі докази, за яких суд має взяти до уваги саме звіт позивача №Б25092301 від 30.09.2023, як обґрунтування розмірі завданого матеріального збитку.

Разом із тим, варто зазначити що відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У зв`язку із тим, що страховик здійснив виплату страхового відшкодування у ПрАТ ««Українська страхова компанія «Княжа ВієннаІншуранс Груп» відсутні будь-які зобов`язання перед позивачем, оскільки зобов`язання були виконані у повному обсязі та належним чином, а відтак суд доходить висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог в цій частині позову.

Щодо позовних вимог до ОСОБА_2 , суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків,встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є:втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

У ч. 1 ст. 1192 ЦК України зазначено, що якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу,яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Проте із матеріалів справи вбачається, шо позивачем не було надано жодних документів на підтвердження проведення часткового або повного відновлювального ремонту його транспортного засобу, обсягу виконаних ремонтних робіт, витрат на їх оплату. Також Позивачем не було обґрунтовано та підтверджено належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами обсяг відновлювальних робіт, які були проведені та які ще треба здійснити відновлювальні роботи для повного відновлення пошкодженого автомобіляVolkswagen Jetta, д.н.з. НОМЕР_3 ; які запасні частини використовувались під час здійснення ремонту; на якому СТО проводився ремонт автомобіля та на якій системі оподаткування працює відповідний суб`єкт господарської діяльності.

Разом з цим позивачем, всупереч положенням ст.ст. 12, 81 ЦПК України не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, які витрати і в якому розмірі на відновлення належного йому автомобіля були ним понесені, тобто реальної вартості ремонту автомобіля, як це передбачено ст. 1192 ЦК України.

Відповідно до п. 4 постанови № 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», саме потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є заподіювачем шкоди або особою, яка відповідно дозакону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Позивач при зверненні до суду із вимогою про відшкодування йому матеріальної шкоди не надав жодних належних доказів на підтвердження своїх витрат на проведення та оплату відновлювального ремонту автомобіля Volkswagen Jetta, д.н.з. НОМЕР_3 . Єдиний документ, на який він посилався для обґрунтування його розміру є звіт № Б25092301.

Однак суд вважає, що на підставі вказаного звіту неможливо встановити дійсну вартість відновлювального ремонту, оскільки зазначена у висновку експерта сума є розрахунковою, тобто в ньому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, яка може бути витрачена на відновлення пошкодженого транспортного засобу Volkswagen Jetta, д.н.з. НОМЕР_3 .

Реальна вартість відновлювального ремонту може коливатись,зважаючи на різні обставини, зокрема: нестабільність курсу валюти та зростання вартості запасних частин, на якій саме СТО (офіційній або приватній) здійснювався ремонт транспортного засобу, вартість нормо-години СТО на певні види робіт(кузовні, малярні, слюсарні), перелік та обсяг виконаних робіт, якість запасних частин які фактично замінювались (оригінальні, ліцензійні, аналогові) та ін.

З наведеного випливає, що з урахуванням положень ст. 22 та 1192 ЦК України, а також враховуючи положення ст. ст. 76 - 78 ЦПК України, визначити розмір реальних збитків (фактичних витрат на відновлення пошкодженого транспортного засобу) спричинених позивачу, можливо лише на підставі документів СТО, на якій здійснювався ремонт пошкодженого транспортного засобу марки «Volkswagen Jetta», д.н.з. НОМЕР_3 .

Таким чином, з огляду на вищевикладене суд вважає, що у відповідача ОСОБА_2 відсутній обов`язок відшкодувати позивачеві різницю між сумою вартості відновлювального ремонту і сумою страхової виплати в розмірі 27591,48 грн, оскільки ним не було надано документів, які б підтверджували факт здійснення відновлювального ремонту транспортного засобу марки «Volkswagen Jetta», д.н.з. НОМЕР_3 та його оплату.

Отже, для застосування у цій справі положень ст.ст. 22, 1192 ЦК України необхідно належним чином встановити всі обставини справи. Однак, з огляду на дії позивача вбачається, що він не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, які витрати і в якому розмірі на відновлювання належного йому автомобіля були ним понесені, тобто реальної вартості ремонту автомобіля, як це передбачено ст. 1192 ЦК України, з огляду на що відшкодування зазначених збитків неможливе, атому позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат, суд дійшов наступних висновків.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захистити себе у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки в задоволенні позовних вимог було відмовлено, понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню.

17.04.2024 між ОСОБА_2 та адвокатом Негробовим О.В. укладено договір про надання правової допомоги.

Відповідно до акту приймання-передачіробіт 23.08.2024, виконаних адвокатом встановлена фіксованасума за вказані послуги, а саме: аналіз наданих клієнтом документів та наданих клієнту усної консультації щодо норм права, які регулюють правовідносини, що виникли між клієнтом позивачем по справі, внаслідок настання дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 12.08.2023; подання заяви про вступ у справу представника; складання та направлення запиту адвокатом; складання та подання клопотань адвокатом; подання адвокатом відзиву на позовну заяву, вартість наданих послуг склала 10000,00 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірними із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Таким чином, суд вважає за необхідне, виходячи з засад розумності, беручи до уваги співмірність розміру витрат на виконання професійної правничої допомоги з ціною позову та обсягом фактично виконаних робіт, а також пропорційності стягнення судових витрат, стягнути з позивача на користь відповідача ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 22, 23, 1166, 1188, 1192, 1194 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», ст.ст.81, 223, 258, 262, 264, 265, 268, 273, 280, 352 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволені позовної заяви ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа ВієннаІншуранс Груп» та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості- відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_7 на користь відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_8 судові витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, суд вважає необхідним зазначити у резолютивній частині рішення наступні дані:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_7 , (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 );

Представник позивача - адвокат Карлаш Іван Анатолійович (адреса знаходження: АДРЕСА_2 );

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_8 , (місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 );

Представник відповідача - Негробов Олександр Вікторович, (адреса знаходження: вул. Запорізьке шосе, буд. 38, блок 6, м. Дніпро);

Відповідач - Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа ВієннаІншуранс Груп», , (адреса місця знаходження: 04050, м. Київ, вул. Глибочицька, буд. 44).Повний текст рішення складено 10.02.2025.

Суддя: С.В.Чудопалова