ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 740/3207/24

Головуючий у першій інстанції Олійник В. П.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/404/25

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої-судді: Шитченко Н.В.,

суддів: Мамонової О.Є., Онищенко О.І.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 11 грудня 2024 року за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

У С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив: припинити стягнення з нього на користь відповідачки аліментів у розмірі 1/6 частини заробітку щомісячно на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які стягуються на підставі судового наказу, виданого 18 вересня 2023 року Очаківським міськрайонним судом Миколаївської області; стягнути з відповідачки на його користь аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/6 частини заробітку щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту подачі заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Заявлені вимоги мотивував тим, що сторони мають спільних дітей сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На підставі судового наказу, виданого Очаківським міськрайонним судом 18 вересня 2023 року, з позивача стягуються аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку до досягнення дітьми повноліття.

Зазначав, що у березні 2024 року син виявив особисте бажання проживати разом з батьком, і з 29 березня 2024 року дитина почала постійно проживати з позивачем, який повністю займається утриманням дитини. Проте він і надалі продовжує сплачувати аліменти на користь матері сина, що призводить до порушення як прав дитини на отримання цих коштів, так і майнових прав платника аліментів, що зумовило звернення з цим позовом.

10 грудня 2024 року позивач скерував до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив зупинити стягнення з нього аліментів на користь відповідачки у розмірі 1/6 частини його заробітку щомісячно на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які стягуються з нього на підставі судового наказу Очаківського міськрайонного суду від 18 вересня 2023 року.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 11 грудня 2024 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову повернуто заявнику.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи ухвалу суду такою, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, посилаючись на суперечливість висновків суду дійсним обставинам справи, просить скасувати оскаржувану ухвалу та задовольнити заяву про забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги зводяться до помилковості висновку суду першої інстанції про ненадання позивачем належних доказів фактичного місця проживання сина ОСОБА_4 . Скаржник зазначає, що в силу віку та, зважаючи на приписи ст. 160 СК України, син самостійно визначив місце мешкання разом з батьком. Актом від 29 березня 2024 року засвідчено факт передачі дитини позивачу на постійне місце проживання, але комісією не визначалося конкретної адреси місця проживання хлопчика.

Наголошує на тому, що відповідачка не заперечує проти бажання сина проживати разом з позивачем, тобто обставини проживання дитини з батьком встановлені та не підлягають сумніву. Син проживає разом з ОСОБА_1 незалежно від адреси фактичного проживання батька, що узгоджується з висновком, наведеним Верховним Судом у справі № 607/1091/16-ц, відповідно до якого місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Указує, що виконавче провадження на примусове виконання судового наказу не відкривалося, оскільки він виконується безпосередньо у в/ч НОМЕР_1 , де проходить службу позивач. Незважаючи на те, що з 29 березня 2024 року син ОСОБА_6 проживає разом з батьком, відповідачка продовжує отримувати аліменти на утримання сина і розпоряджається ними на власний розсуд, витрачаючи кошти не за призначенням.

Відповідачкою відзив на апеляційну скаргу у встановлений термін не подавався.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 21 січня 2025 року відкрито апеляційне провадження у цій справі. Ухвалою від 27 січня 2025 року справу призначено в порядку письмового провадження за наявними у справі письмовими доказами без повідомлення учасників справи.

10 лютого 2025 року представником позивача адвокатом Гринь Л.В. через систему «Електронний суд» подано заяву про відмову від апеляційної скарги, в якій зазначено, що наслідки такої відмови стороні позивача відомі та зрозумілі. Мотивуючи заяву, представник констатувала неактуальність розгляду апеляційної скарги, зазначивши, що рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 21 січня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені в повному обсязі.

За змістом ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. 4 ст. 364 ЦПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї, а інша сторона має право визнати апеляційну скаргу обґрунтованою в повному обсязі чи в певній частині до закінчення апеляційного провадження. За відмови від апеляційної скарги суд, за відсутності заперечень інших осіб, які приєдналися до апеляційної скарги, постановляє ухвалу про закриття апеляційного провадження.

У разі закриття апеляційного провадження у зв`язку з відмовою від апеляційної скарги на судове рішення повторне оскарження цього рішення особою, що відмовилася від скарги, не допускається (ч. 5 ст. 364 ЦПК України).

Ураховуючи наведене та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає за можливе прийняти відмову ОСОБА_1 від апеляційної скарги, оскільки така відмова не суперечить вимогам чинного законодавства, не порушує нічиїх прав та законних інтересів, у зв`язку з чим заяву належить задовольнити, а апеляційне провадження у справі закрити.

Керуючись ст. 260, 261, п. 1 ч. 1 ст. 362, ч. 4, 5 ст. 364, ч. 2 ст. 381, 389, 390 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Заяву представника ОСОБА_1 адвоката Гринь Людмили Василівни про відмову від апеляційної скарги на ухвалу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 11 грудня 2024 року за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити.

Прийняти відмову ОСОБА_1 від апеляційної скарги.

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 11 грудня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 наслідки відмови від апеляційної скарги, передбачені ч. 5 ст. 364 ЦПК України, зокрема те, що повторне оскарження ухвали Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 11 грудня 2024 року особою, що відмовилася від скарги, не допускається.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня підписання її суддями, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча: Н.В. Шитченко

Судді: О.Є. Мамонова

О.І. Онищенко