Справа № 345/634/24
Провадження № 22-з/4808/11/25
Головуючий у 1 інстанції
Суддя-доповідач Луганська
11 лютого 2025 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Луганської В.М.,
суддів: Баркова В.М., Девляшевського В.А.,
за участю секретаря Гудяк Х.М.
учасники справи:
відповідач - ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Івано-Франківського апеляційного суду заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,
Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 листопада 2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задоволено. Суд визнав за ОСОБА_1 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право власності на майно - 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 40,9 м. кв.

Суд стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію 1/2 вартості спільного майна подружжя - автомобіля марки SKODA OCTAVIA, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 в розмірі 166025, 00 грн та 500, 00 грн витрат за проведення оцінки.

Суд стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 8858, 34 грн.

Додатковим рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 грудня 2024 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 15 000 грн.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 25 січня 2025 року апеляційні скарги ОСОБА_2 залишено без задоволення. Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 листопада 2024 року та додаткове рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 грудня 2024 року залишено без змін.

27 січня 2025 року від ОСОБА_1 в інтересах якої діє представник ОСОБА_3 , надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, в якій заявниця просить ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на її користь 10 000 грн витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

До заяви надано докази понесених судових витрат та докази надсилання заяви ОСОБА_2 .

У судове засідання ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 не з`явились, про час, дату та місце судового засідання повідомлені належним чином. До суду від представника позивачки надійшла заява про розгляд справи без їх участі.

У судове засідання ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 не з`явились, про час, дату та місце судового засідання повідомлені належним чином. У запереченні на заяву представник відповідача просив розгляд справи здійснювати за відсутності відповідача та його представника.

Відповідно до ч.4 ст.270 ЦПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

З урахуванням положень ч.4 ст.270 ЦПК України, колегія суддів вважає можливим провести судовий розгляд заяви без учасників справи, які повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи в межах питання, що підлягає судовому розгляду, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Таким чином, у випадку, якщо суд при ухваленні судового рішення по суті спору з певних причин не вирішив питання про судові витрати, або відкладення вирішення цього питання було ініційовано стороною у справі, таке питання підлягає вирішенню шляхом ухвалення судом додаткового судового рішення в порядку статті 270 ЦПК України.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Частиною першою статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з вимогами частин першої, другої, п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс-19).

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачки навела попередній розрахунок витрат на правничу допомогу, яку планує понести сторона у зв`язку з розглядом справи в апеляційній інстанції, а саме 10 000 грн, зазначивши, докази понесених витрат на правничу допомогу буде надано в порядку, передбаченому ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Постанову Івано-Франківського апеляційного суду ухвалено 21 січня 2025 року, з заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу представник позивачки звернулась через систему «Електронний суд» 27 січня 2025 року, тобто в строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України. До заяви додано докази надсилання учасникам справи та докази понесених витрат на правничу допомогу.

Наявність договірних відносин між адвокатом Шевченко Н.П. та ОСОБА_1 підтверджуються договором про надання правничої допомоги від 16.11.2023 року та додатковою угодою №2 до договору про надання правничої допомоги від 16.11.2023 року, відповідно до якого сторонами погоджено наступні послуги правничої допомоги, а саме зустріч, консультація клієнта, узгодження правової позиції, вивчення та аналіз апеляційної скарги ОСОБА_2 , підготовка відзиву, участь у судових засіданнях. Гонорар за надані послуги становить 10000 грн.

Актом прийому-передачі послуг від 27 січня 2025 року підтверджено надання адвокатом послуг у судді апеляційної інстанції, винагорода за які становить 10000 грн.

Представник відповідача подав заперечення щодо розміру витрат на правничу допомогу, зазначивши, що послуги з узгодження правової позиції, пошук та аналіз судової практики не мають відшкодовуватись, оскільки предмет спору в суді апеляційної інстанції не змінювався. Просить суд врахувати, що ОСОБА_2 є непрацездатним, особою з інвалідністю другої групи, його єдиним доходом є соціальна допомога від держави. Зазначила, що особи з інвалідністю звільненні від сплати судового збору, просить суд відмовити ОСОБА_1 у стягненні з ОСОБА_2 витрат на правову допомогу у суді апеляційної інстанції.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268) (рішення від 23 січня 2014 року у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України»).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Визначаючи суму відшкодування витрат на правничу допомогу, колегія суддів враховує, що відзив представника позивачки на апеляційну скаргу містить аналогічні обґрунтування, що і позовна заява. Готуючи відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , представник позивачки мала сформовану правову позицію, послалась на ті самі правові висновки Верховного Суду, які вже зазначала у позовній заяві. Додаткове вивчення юридичної природи спірних правовідносин, доводів апеляційної скарги та опрацювання судової практики, на яку посилалась представник позивачки, на переконання колегії суддів, не потребувало тривалих затрат часу. Колегія суддів також враховує, що у судді апеляційної інстанції відбулось одне судове засідання.

Колегія суддів зазначає, що витрати на підготовку заяви про ухвалення додаткового рішення, про які зазначено в акті прийому-передачі послуг від 27 січня 2025 року, не підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача, оскільки відповідно до вимог частини восьмої статті 141 ЦПК України така заява фактично є заявою про подання доказів щодо витрат, які понесені стороною у зв`язку з необхідністю відшкодування правової допомоги.

Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності, враховуючи заяву відповідача про зменшення судових витрат на правничу допомогу, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 3000 грн та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 3000 грн.

Щодо посилання представника відповідача на те, що ОСОБА_2 звільнений від сплати судового збору, колегія суддів зазначає, що відповідач, як особа з інвалідністю другої групи, звільняється від сплати судового збору на підставі пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», однак не звільняється від відшкодування витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст. ст. 137,141,270, 382, 384 ЦПК України Івано-Франківський апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу задовольнити частково

Стягнути з ОСОБА_2 , ідентифікаційний код платника податків НОМЕР_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний код платника податків НОМЕР_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 3000 грн.

Додаткова постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст додаткової постанови складено 11 лютого 2025 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: В.М. Барков

В.А. Девляшевський