ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 лютого 2025 року

м. Харків

справа № 553/3767/22

провадження № 22-ц/818/477/25

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря - Сізонової О.О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - Жарової-Тітарьової Лариси Михайлівни на рішення Харківського районного суду Харківської області від 13 серпня 2024 року, постановлене під головуванням судді Савченка Д.М.,-

п о с т а н о в и в:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Жарової-Тітарьової Лариси Михайлівни звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 13 серпня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Жарова-Тітарьова Лариса Михайлівна просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що судом першої інстанції були порушені строки виготовлення повного тексту судового рішення, та не було направлено ні позивачу ні його представнику копії ухвали про закриття підготовчого судового засідання, крім того порушення були виявленні і при допиті свідка, а також суд фактично перебуваючи у нарадчій кімнаті продовжував встановлювати обставини справи та спілкуватись з відповідачем, надаючи йому консультацію по справі. Зазначені порушення викликали сумніви в об`єктивності та неупередженості судді, у зв`язку з чим було заявлено відвід. Зазначає, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки доказам у справі, проігнорував пояснення старшої дитини ОСОБА_4 , який просив позбавити батьківських прав відповідача та пояснив, чого він вважає це за потрібне. Вказує, що суд першої інстанції не взяв до уваги доводи позивача про те, що відповідач протягом значного часу не піклувався про дітей, а лише почав проявляти зацікавленість після звернення до суду з позовом про позбавлення його батьківських прав.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що наданими доказами не підтверджується такий ступінь ухилення відповідача від виконання обов`язків щодо виховання дітей, пропорційним якому буде позбавлення відповідача батьківських прав відносно своїх дітей; як встановлено судом, між сторонами склалися неприязні конфліктні відносини, водночас відповідачем уживаються заходи для забезпечення можливості спілкування з дітьми шляхом звернення до суду та інших державних органів. Отже, на думку суду, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 09.10.2012 року, який було розірвано заочним рішенням Київського районного суду м.Харкова від 04.04.2017 року.

Під час перебування у шлюбі у сторін народились діти ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 від 27.11.2013 року, а також ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 17.12.2015 року.

Заочним рішенням Київського районного суду м.Харкова від 14.09.2016 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 800 грн. на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 10.03.2016 до досягнення дітьми повноліття. Встановлено порядок участі ОСОБА_2 у вихованні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначивши час: один раз на тиждень протягом двох годин за місцем проживання дітей у присутності матері ОСОБА_1 та бабусі, ОСОБА_7 .

Відповідно до довідок про реєстрацію місця проживання від 29.05.2019 року, діти ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 разом із матір`ю.

За відомостями податкової декларації платника єдиного податку-фізичної особи-підприємця за 2021 року, ОСОБА_1 є ФОП, розмір доходу за звітній період 1107111 грн.

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 10.08.2022 року, складеного ОСОБА_8 , було проведено обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до вказаного акту, в квартирі за адресою АДРЕСА_1 разом із дітьми: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає їх мати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до висновку Департаменту служб у справах дітей виконавчого комітету ХМР віл 18.10.2022 року №194, Департамент служб у справах дітей, як представник органу опіки та піклування, вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в зв`язку з тим, що він ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків.

Як на підставу позовних вимог представник ОСОБА_1 - адвокат Жарова-Тітарьова Лариса Михайлівна посилалалась на те, що сторони перебувала у зареєстрованому шлюбі з 09.10.2012 року, який розірвано рішенням Київського районного суду м.Харкова від 04.04.2017 року. В шлюбі народились діти ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З моменту розлучення відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, з дітьми не спілкується, участі у вихованні не приймає, діти проживають з позивачем та знаходяться на її утриманні. Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 14.09.2016 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі 800 грн на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. Крім того, відповідач зловживає спиртними напоями, що може негативно вплинути на розвиток дітей. Викладені обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом.

Відповідно до ст.11 Закону України "Про охорону дитинства" сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Частиною 2 ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч.1 ст.164 СК України. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов`язків.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України).

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Матеріали справи свідчать про те, що згідно наданої позивачем довідки виданої КНП «Міська дитяча поліклініка№ 12» ХМР, від 12.08.2022 року вбачається, що ОСОБА_2 до медичного закладу ніколи не звертався і станом здоров`я дітей не цікавився, протягом останніх трьох років за медичною допомогою дітям зверталась ОСОБА_1 .

За висновком лікаря Вернигор О.Ю. КНП ХОР Міжобласний спеціалізований медико-генетичний центр рідкісних (орфанних) захворювань від 30.05.2019 року у ОСОБА_6 встановлено діагноз алкаптонурія.

Відповідно до довідки ВП №2 ХРУП №1 ГУНП в Харківській області від 27.04.2021 року, ОСОБА_2 до ВП на протязі останніх трьох років, стосовно перешкод з боку осіб в спілкуванні з дітьми ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 не звертався.

Департаментом служб у справах дітей виконавчого комітету ХМР від 18.10.2022 року №194 надано суду висновок, відповідно до якого Департамент служб у справах дітей, як представник органу опіки та піклування вважає за доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з тим, що він ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України).

При цьому суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим і суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України).

Вищезазначений висновок Департаменту Служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради не містить однозначних обставин, які б вказували на наявність підстав для застосування щодо відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав.

Колегією суддів встановлено, що висновок Департаменту служб у справах дітей виконавчого комітету ХМР віл 18.10.2022 року №194 про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав складений без участі ОСОБА_2 та лише на підставі даних, наданих позивачкою.

Даний висновок не містить будь-яких даних, які, в розумінні п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, є правовою підставою для застосування такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав, тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості даного висновку.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці, яка є частиною національного законодавства України, у рішенні по справі «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року зазначив, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і такі інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII, передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України).

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.

Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16, 18 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом та допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо.

Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 5 СК України, держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України.

Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення його батьківських прав, покладено на позивача.

Разом з тим матеріали справи не містять негативні характеристики, докази винної поведінки відповідача та умисного ухилення його від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Сам факт проживання батька окремо від дітей, невідвідування батьком міської дитячої поліклініки - не є достатньою підставою для висновку про доцільність позбавлення особи батьківських прав з огляду на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом для впливу на особу, яка не виконує батьківських обов`язків.

Відповідач у суді першої інстанції заперечував проти позбавлення його батьківських прав, висловлював бажання піклуватись про дітей.

Також з матеріалів справи вбачається, що в провадженні Київського районного суду м.Харкова перебуває позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, в якій позивач просить суд усунути перешкоди щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дітьми, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який проживає окремо від них; зобов?язати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не перешкоджати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з дітьми ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які були раніше встановлені заочним рішенням Київського районного суду м.Харкова від 14.09.2016 по справі N?640/3913/16-ц та встановити новий спосіб участі батька у вихованні дітей, а саме: особисте спілкування у присутності матері дітей ОСОБА_1 у формі побачення два рази на тиждень: у вівторок та четвер з 15.00 год до 18.00 год. за місцем їх проживання; особисте спілкування без присутності матері дітей у формі побачення з можливістю забрати дітей з місця їх проживання із собою один раз на тиждень: у неділю з 08.00 год. до 20.00 год.; необмежене спілкування з дітьми особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв?язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та дітьми. Також позивач просить зобов?язати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , повернути дітей, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на територію України протягом 30 календарних днів з моменту набрання рішенням суду за даним позовом законної сили та стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , суму понесених судових витрат.

Провадження у зазначеній справі зупинено до набрання рішенням суду у даній справі законної сили.

Також за зверненням ОСОБА_2 Службою у справах дітей по Київському району Департаментом служб у справах дітей ХМР здійснено вихід за місцем проживання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , під час виходу двері ніхто не відчинив (відповідь від 18.04.2023 вих.№03-22/410/23).

Крім того судом встановлено та не заперечується сторонами у справі, що на даний час з 15.04.2022 року діти разом з позивачем виїхали за межі України та знаходяться в республіці Туреччина, що позбавляє відповідача можливості в повній мірі виконувати батьківські обов`язки.

Висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Проте відмова у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав не позбавляє позивача права на звернення до суду із таким позовом, якщо відповідач в подальшому не змінить свого ставлення до виховання дитини.

Висновок суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи та наявним у справі доказам.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 370, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Жарової-Тітарьової Лариси Михайлівни - залишити без задоволення.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 13 серпня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повний текст судового рішення виготовлено 11.02.2025 року.