ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3639/25 Справа № 2-1871/09 Суддя у 1-й інстанції - БОГУН О. О. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.
УХВАЛА

про відмову у відкритті апеляційного провадження

10 лютого 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Никифоряка Л.П.,

суддів Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

ознайомившись з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2009 року у справі за позовом Відкритого акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії в м. Кривий Ріг до ОСОБА_1 про повернення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

25 грудня 2024 року ОСОБА_1 подав через суд першої інстанції за допомогою засобів поштового зв`язку апеляційну скаргу на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2009 року, тобто з пропуском передбаченого строку.

22 січня 2025 року справа надійшла на адресу апеляційного суду.

Одночасно в апеляційній скарзі скаржник просив суд поновити строк на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що про розгляд справи він не був повідомлений та про ухвалене рішення не знав, дізнався про його існування лише у липні 2024 року від державного виконавця.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 27 січня 2025 року вказані підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнано неповажними та апеляційну скаргу було залишено без руху з наданням скаржнику десятиденного строку з дня вручення копії ухвали для звернення до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням інших поважних підстав для поновлення цього строку.

05 лютого 2025 року на виконання ухвали Дніпровського апеляційного суду від 27 січня 2025 року надійшла заява ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження.

У поданому клопотанні заявником не наведено інших поважних підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення, фактично підстави є ідентичними тим, які було наведено при зверненні до суду з апеляційною скаргою, а саме те, що про винесене у 2009 році заочне рішення, він дізнався лише в 2024 році від головного державного виконавця Вонсович Ольги Вікторівни, яка звернулась до нього 01 липня 2024 року та повідомила про наявність судового рішення і що нею відкрито виконавче провадження, та запропонувала йому з`явитися до неї особисто.

Отримавши відомості про відкрите виконавче провадження та розглянутий у 2009 році спір у Амур-Нижньодніпровському районному суді м. Дніпропетровська, ОСОБА_1 звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська для ознайомлення з матеріалами справи. 11 липня 2024року ОСОБА_1 ознайомився з матеріалами справи.

ОСОБА_1 зазначає, що не брав участі особисто або через представника у справі. Матеріали справи не містять доказів повідомлення його про призначений розгляд справи, відсутність доказів надсилання (вручення) на його поштову адресу винесеного заочного рішення вказує, що суд грубо порушив його процесуальні права на захист в цивільному провадженні.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи скаржника щодо підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що вказані у клопотанні підстави для поновлення строку слід визнати неповажними, оскільки не свідчать про існування об`єктивних причин, які б перешкоджали скаржнику звернутися до суду апеляційної інстанції зі скаргою у строки передбачені чинним законодавством.

Як вбачається з матеріалів справи, 10 березня 2009 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська ухвалено заочне рішення в цивільній справі номер 2-1871/09 за позовом Відкритого акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії в м. Кривий Ріг до ОСОБА_1 про повернення заборгованості, яким стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 494685,16 грн. З цього рішення вбачається, що відповідач ОСОБА_1 належним чином повідомлений про розгляд справи (а.с. 5).

Крім того, виконавче провадження, яке відрито у 2024 році з виконання даного рішення суду у примусовому порядку, фактично відкривалось з 12 травня 2016року по 05 квітня 2024 року. У рамках даного виконавчого провадження неодноразово у 2016, 2022, 2023 роках було винесено постанови про звернення стягнення на доходи боржника і накладалися арешти на всі рахунки боржника, в тому числі пенсії, що підтверджує обізнаність про наявне рішення з цього часу, а не як зазначає заявник з 2024 року (а.с.27-33).

Також, у рамках вищезазначеного виконавчого провадження у 2023 році було описано і виставлено на реалізацію частину нерухомого майна боржника (а.с. 34-40).

У виконавчому листі стоїть відмітка про часткове стягнення заборгованості з ОСОБА_1 і залишок заборгованості складає 370463,72 грн, що також підтверджує про обізнаність ОСОБА_1 про наявне рішення суду, оскільки не може особа не звернути увагу на накладені арешти на рахунки, майно і стягнення з рахунків коштів.

Вищезазначене у своїй сукупності дає підстави однозначно стверджувати про те, що ОСОБА_1 знав про існування оскаржуваного рішення суду задовго до 2024 року.

ОСОБА_1 , знаючи про рішення суду і його обов`язковість, не виконує рішення добровільно і після 15 років перебування виконавчого документа на виконанні і знищення матеріалів судової справи в суді подає апеляційну скаргу на заочне рішення, що не підпадає під принцип добросовісності.

Суд вважає за необхідне зазначити, що звернення до апеляційного суду з апеляційною скаргою це право сторони, а не обов`язок, а тому, якщо особа вважає за необхідне скористатися своїм правом на апеляційне оскарження, то реалізація зазначеного права повинна відбуватися із дотриманням порядку та строків встановлених положеннями процесуального закону. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Апеляційний суд наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Крім того, вирішення питання про поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень судів.

Таким чином, встановивши факт обізнаності про ухвалене судове рішення, вказані заявником на виконання вимог суду щодо наведення інших поважних підстав пропуску строку є неповажними.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до правових висновків Європейського суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21 грудня 2010 року, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03).

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває у межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається зазначати підстави, однією з яких може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у справі за їх участю. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони у розумні інтервали часу мають вжити заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» (974_256) (Аleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява № 8371/02, пункт 27, рішення від 26 квітня 2007 року та «Трух проти України» (Тrukh v. Ukraine) (ухвала), заява № 50966/99 від 14 жовтня 2003 року).

Поважність причин пропуску строку є оціночним поняттям та має встановлюватися в кожному окремому випадку на підставі відповідних доказів, які у свою чергу, в розумінні статті 127 ЦПК України, оцінюються судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Поважними визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними і пов`язані з дійсними істотними труднощами для вчинення відповідних процесуальних дій.

Отже, встановлення процесуальних строків передбачено законом з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ЦПК України певних процесуальних дій.

При вирішенні питання про поновлення строку суд надає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду.

Питання про поновлення чи продовження пропущеного строку вирішує суд, у якому належало вчинити процесуальну дію або до якого потрібно було подати документ чи доказ.

Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Зазначені висновки викладені у постановах Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 204/2113/14-ц, від 25 листопада 2020 року у справі № 2-9436/2007, від 17 листопада 2021 року у справі № 2-517/07.

Лише наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення в апеляційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку апеляційного оскарження з поважних причин.

Доказів, які б свідчили про добросовісну реалізацію відповідачем своїх процесуальних прав та належне виконання процесуальних обов`язків, зокрема вчинення усіх можливих та залежних від нього дій, спрямованих на своєчасне подання апеляційної скарги, заявник не надав.

Відповідно до положень частин третьої та четвертої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Ураховуючи викладене, у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2009 року слід відмовити.

Керуючись ст. 357, 358 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2009 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий Л.П. Никифоряк

Судді: А.В. Гапонов

Г.В. Новікова