Справа № 183/6775/24
№ 2/183/3177/24
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 січня 2025 рокуНовомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:
головуючої судді Сороки О.В.,
секретаря судових засідань Аніськової А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю,-
Стислий виклад позиції позивача.
У черні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила визнати особистою приватною власністю ОСОБА_3 садовий будинок АДРЕСА_1 .
Позов обґрунтовано тим, що 15 травня 2003 року позивачка отримала в дар земельну ділянку площею 0,0547 га, розташовану на території Новомосковського району Дніпропетровської області, садове товариство «Степная даль» Піщанської сільської ради, що була надана для ведення садівництва. Право власності на зазначену земельну ділянку набуте позивачко на підставі договору дарування, посвідченого 15 травня 2003 року державним нотаріусом Новомосковської районної державної нотаріальної контори Спіренкової Н.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1-553.
Того ж дня, тобто 15 травня 2003 року позивачка отримала у дар незакінчений будівництвом садовий будинок готовністю 36% з надвірними побудовами: сарай Б., ОСОБА_4 , огорожа № 1, колодязь К, що розташований в с.Новоселіка Новомосковського району Дніпропетровської області, садове товариство «Степная даль» на земельній ділянці 0,0547 га. Договір дарування також був посвідчений державним нотаріусом Новомосковської районної державної нотаріальної контори Спіренковою Н.В., зареєстрований в реєстрі за № 1-551.
23 жовтня 2015 року між сторонами був зареєстрований шлюб, а 24 березня 2016 року за позивачкою зареєстроване право власності на зазначений вище садовий будинок, закінчений будівництвом.
19 січня 2019 року шлюб між подружжям було розірвано, в подальшому позивачка зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 .
Таким чином, позивач наполягає на тому, що набула право власності на нерухоме майно до реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 , однак державна реєстрація готовності завершеного будівництвом садового будинку відбулася в період шлюбу з ОСОБА_2 , тому саме в судовому порядку позивачка просить визнати цей садовий будинок її особистою власністю.
Зави та клопотання сторін.
Представник позивача адвокат Келембет І.М. звернулася до суду із заявою про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала.
Відповідач відзив на позов не подав, повторно в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома, тому суд, відповідно до положень ст. 280 ЦПК України, зі згоди позивача провів заочний розгляд справи.
Процесуальні дії у справі.
Ухвалою суду від 16 вересня 2024 року відкрите загальне позовне провадження по справі (а.с. 33).
Ухвалою суду від 28 листопада 2024 року призначено розгляд справи по суті (а.с. 49
Фіксація судового процесу, відповідно до вимог ст. 247 ЦПК України, не здійснювалася, в зв`язку з неявкою сторін.
Суд, дослідивши подані докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку.
Встановлені в судовому засіданні обставини.
На підставі договору дарування земельної ділянки, посвідченого державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Спіренковою Н.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1-553, ОСОБА_6 , отримала в дар земельну ділянку площею 0,0547 га, розміщенгу4 на території Новомосковського району Дніпропетровської області, садове товариство «Степная даль», Піщанської сільської ради, надану для ведення садівництва (а.с. 4-5).
На підставі договору дарування незакінченого будівництвом садового будинку, посвідченого державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Спіренковою Н.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1-551, ОСОБА_6 , отримала в дар незакінчений будівництвом садовий будинок готовністю 36%, з надвірними побудовами: сарай Б, вбиральня В, огорожа № 1, колодязь К, що знаходиться за адресою: с.Новоселівка, новомосковського району, Дніпропетровської області, садове товариство «Степная даль», розташований на земельній ділянці площею 0,0547 га (а.с. 6-7).
ОСОБА_2 та ОСОБА_6 23 жовтня 2015 року зареєстрували шлюб, після чого прізвище дружині було присвоєно ОСОБА_7 , про що свідчить відповідне свідоцтво про шлюб (а.с. 19).
Шлюб між цим подружжям було розірвано 19 січня 2019 року, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 (а.с. 20).
19 вересня 2019 року ОСОБА_5 зареєстрував шлюб з ОСОБА_8 , після чого прізвище дружині було присвоєно ОСОБА_9 (а.с. 21).
Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані наступними нормами закону.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У відповідності до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.
Згідно зі ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.
Верховний Суд у постановах від 07 листопада 2018 року у справі № 405/2391/15-ц та від 21 листопада 2018 року у № 372/504/17 зазначив, що у ст. 60 СК України законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
У відповідності до вимог частини третьої ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.
Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним, та про поділ спільного майна подружжя» не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто.
Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається в порядку, визначеному законом.
У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом.
У відповідності до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Подані позивачем докази свідчать про те, що право власності на спірне нерухоме майно набуте позивачкою в дар до реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 , на підставі відповідних договорів дарування, садовий будинок закінчений будівництвом у 2008 році також до реєстрації шлюбу з відповідачем.
Аналізуючи викладене, суд приходить до переконання, що позов ОСОБА_1 обґрунтований та підлягає задоволенню, за ОСОБА_1 слід визнати право особистої приватної власності на сажовий будинок АДРЕСА_1 .
Питання щодо судових витрат належить вирішити у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1982 гривні 50 копійок.
Керуючись ст.ст. 2-5, 7, 10-13, 76-82, 89, 95, 141, 247, 258, 259, 263-265, 272 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю, - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на сажовий будинок АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1982 гривні 50 копійок (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят дві гривні 50 копійок).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з моменту його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін:

Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП не відомий, ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 .

Суддя Сорока О.В.