Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 126/2834/23

Провадження № 2/126/56/2025

"30" січня 2025 р. м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Губко В. І.

секретар Бурлака А. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бершадь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ПрАТ "СК "Уніка" про відшкодування шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з даним позовом, в якому просить стягнути з ПрАТ "Страхова компанія "Уніка" на її користь грошові кошти в розмірі 20 750 грн., в якості відшкодування майнової шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням та стягнути з ОСОБА_2 кошти в розмірі 250 000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що в провадженні Бершадського районного суду Вінницької області перебувало кримінальне провадження № 0000371 від 20.06.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Із обставин кримінального правопорушення слідує, що 19.06.2020 року близько 17 години 00 хвилин, у світлу пору доби, на автомобільній дорозі в м. Бершадь Вінницької області по вулиці Миколи Холодовського, біля електроопори 59/1, водій ОСОБА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем Nissan Primaster 1.9, фургон маловантажний-в, чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , який, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , належить ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рухаючись в напрямку перехресть вулиць Миколи Холодовського - Шевченка, зі швидкістю 40 км/год, не змінюючи напрямок руху, не помітив пішохода ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка рухалася назустріч автомобілю Nissan Primaster, порушив п. 12.3 ПДР України, правою передньою частиною автомобіля здійснив наїзд на останню, внаслідок чого ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості. Після цього, ОСОБА_2 зник з місця ДТП.

Таким чином, ОСОБА_2 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Вироком Бершадського районного суду Вінницької області від 06.06.2023 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_2 від відбування призначеного основного покарання з іспитовим строком 2 (два) роки із покладенням на нього обов`язків, передбачених п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ПрАТ «СК» Уніка» про відшкодування завданої внаслідок ДТП матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду. Роз`яснено позивачу ОСОБА_1 право на звернення до суду в порядку ЦПК України.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 08.11.2023 вирок Бершадського районного суду Вінницької області від 06.06.2023 року, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0000371 від 20.06.2020 року відносно ОСОБА_2 - скасовано.

Звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження № 0000371 від 20.06.2020 року по обвинуваченню ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 286 КК України, - закрито на підставі ст.49 КК України, п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ПрАТ «СК» Уніка» про відшкодування завданої внаслідок ДТП матеріальної та моральної шкоди направлено до Бершадського районного суду Вінницької області для розгляду в порядку цивільного судочинства.

В результаті вище вказаної дорожньо-транспортної пригоди позивачку було госпіталізовано до неврологічного відділення Бершадської окружної лікарні інтенсивного лікування, де вона перебувала до 24.06.2020. З 24.06.2020 року по 06.07.2020 року позивачка перебувала на стаціонарному лікуванні у щелепно-лицьовому відділенні Вінницької обласної клінічної лікарні імені М.І. Пирогова, де їй було проведено операції на обличчі. В ході лікування нею купувалися усі необхідні лікарські засоби та препарати, оплачувалася вартість самої операції. Зокрема, сплачено вартість операції у сумі 4 150 грн. та придбані необхідні імпланти з комплектуючими на загальну вартість 16 600 грн. Таким чином, внаслідок кримінального правопорушення, завдана їй майнова шкода складає 20 750 грн.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , на якому рухався обвинувачений, Nissan Primaster 1.9, фургон маловантажний-в, чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , належить на праві власності синові обвинуваченого - ОСОБА_3 .

В свою чергу, ОСОБА_3 на випадок дорожньо-транспортної пригоди, застрахував цивільно - правову відповідальність перед третіми особами у ПрАТ "Страхова компанія "Уніка", а тому позивачка просить стягнути завдану їй матеріальну шкоду з ПрАТ "Страхова компанія "Уніка" .

Крім того, вчинивши кримінальне правопорушення, відповідач ОСОБА_2 , завдав позивачці суттєвої моральної шкоди, пов`язаної з безпосередніми стражданнями від отриманих тілесних ушкоджень та подальшими переживаннями з приводу обставин і наслідків ДТП.

Одразу після дорожньо-транспортної пригоди, позивачка відчула надзвичайний фізичний біль в області голови та правої частини тулуба, тривалий період часу знаходилася на лікуванні як стаціонарно, так і амбулаторно, не могла самостійно пересуватися через запаморочення. Період реабілітації та інші заходи невідкладної допомоги позначили негативні зміни у її житті: щоденні думки та спогади про наслідки тієї психотравмуючої події продовжують її турбувати. У неї виник страх можливого повторення ситуації, насторога, стривоженість, емоційні та тілесні реакції при згадуванні, переживання психологічного дискомфорту, знижений та нестійкий настрій, нервозність, дратівливість, реакції замикання та почуття приниженої гідності. Наслідки перенесених травм призвели до появи стійкого безсоння та депресії, вона не можу повернутися до звичного ритму життя. На даний час у неї істотно погіршився зір, відчуває постійний біль у правій частині тулуба, періодично порушується координації рухів. Частина обличчя після проведених операцій втратила чутливість та звичну міміку, а вживлені металеві імпланти викликають часті головні болі.

Відповідно до висновку судово-психологічної експертизи № СЕ-19/102-21/12431-ПС від 22.09.2022 року, отриманого в ході судового розгляду кримінального провадження, експертом було констатовано, що дорожньо-транспортна пригода та її наслідки, що досліджуються за справою, є психотравмувальними для ОСОБА_1 та їй завдані страждання (моральна шкода).

Можливий розмір грошової компенсації за завдані страждання (моральну шкоду) ОСОБА_1 становить 108 мінімальних заробітних плат, розмір яких установлюється рівнем розміру мінімальної заробітної плати в Україні, чинному на момент винесення рішення суду (у грошовому еквіваленті на момент складання даного висновку експерта - 702 000 грн.

З огляду на всю глибину душевних страждань внаслідок шкоди здоров`ю, усвідомлення перебігу та наслідків ДТП, розмір моральної шкоди, який би був співмірним викладеним вище обставинам позивачка оцінює у 250 000 грн., які просить стягнути з відповідача ОСОБА_2

12.04.2024 представник відповідача ПрАТ "Страхова компанія "Уніка", адвокат Бортник Л.В., подала до суду відзив на позовну заяву, в якому виклала заперечення проти позову.

Представник позивачки, адвокат Рябокінь Р.П., подав до суду письмову заяву про розгляд справи у відсутність сторони позивача, позовні вимоги підтримав повністю та просив задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, про причини неявки не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав.

Представник ПрАТ "Страхова компанія "Уніка" в поданому на позовну заяву відзиві просила розглянути справу у відсутність представника ПрАТ "СК Уніка".

Дослідивши матеріали справи, матеріали кримінального провадження № 0000371 від 20.06.2020 року по обвинуваченню ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 286 КК України, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Як передбачено ст.ст.12 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Під час розгляду спору суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Частиною 1 статті 1177 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 2 (абз. 5) постанови від 23.12.2005 № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд (суддя) під час попереднього, судового, апеляційного або касаційного розгляду справи повинен переконатися (незалежно від того, надійшла вона до суду першої інстанції з відповідною постановою чи з обвинувальним висновком, а до апеляційного та касаційного судів - з обвинувальним вироком), що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені Кримінальним Кодексом.

Інститут звільнення від кримінальної відповідальності не означає декриміналізації діяння, а звільняє конкретних осіб від відповідальності за злочин, що ними було вчинено.

Відтак звільнення від кримінальної відповідальності не означає виправдання особи чи визнання її невинуватою, а визначені в Кримінальному Кодексі підстави для звільнення від кримінальної відповідальності не є реабілітуючими, а тому в такому разі потерпілий не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про відшкодування заподіяної злочином шкоди в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 398/571/15-ц (провадження № 61-1059св20) висловлено правову позицію, що звільнення від кримінальної відповідальності в контексті розглядуваного правового інституту не свідчить про виправдання особи, про визнання її невинною у вчиненні злочину. У такому випадку КК України виходить із встановлення факту вчинення особою кримінально-караного діяння, тому вказані підстави звільнення від кримінальної відповідальності є нереабілітуючими.

У постанові Верховного Суду від 17 серпня 2022 року у справі № 346/4425/18 (провадження № 61-7008св21) зроблено висновок про те, що звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 284 КПК України є нереабілітуючими обставинами, тому відповідач повинен відшкодувати позивачу заподіяну з його вини шкоду.

Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2023 року в справі № 367/6377/17 (провадження № 61-975св23).

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 обвинувачувався в тому, що 19.06.2020, близько 17 години 00 хвилини, в світлу пору доби, на автомобільній дорозі, в населеному пункті м. Бершадь Бершадського району Вінницької області по вулиці Миколи Холодовського, біля електроопори 59/17, водій ОСОБА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем Nissan Primastar 1.9, фургон маловантажний-в, чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , який, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 належить ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителю м. Вінниця, рухаючись в напрямку перехресть вулиць Миколи Холодовського - Шевченка, зі швидкістю 40 км/год, не змінюючи напрямок руху, не помітив пішохода ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка рухалася на зустріч автомобілю Nissan Primastar, за кермом якого він перебував, правою передньою частиною автомобіля здійснив наїзд на останню, внаслідок чого ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження, після чого ОСОБА_2 , зник з місця ДТП.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_1 згідно висновку експерта № 95 від 28.07.2020, отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток лицьового черепа (виличної кістки, кісток гайморової пазухи), які відносяться до середнього ступеня важкості тілесних ушкоджень, за критерієм тривалості розладу здоров`я, закритої черепно-мозкової травми - струсу головного мозку, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я, забоїв м`яких тканин обличчя та правого плеча, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що не потягли за собою короткочасного розладу здоров`я.

Відповідно до висновку судової експертизи технічного стану транспортного засобу № 462 від 24.07.2020 гальмівна система та рульове керування автомобіля Nissan Primastar, д.н.з. НОМЕР_1 знаходяться у працездатному стані. У деталях та вузлах гальмівної системи, рульового керування автомобіля на момент експертного огляду експлуатаційних несправностей, які б виникли до ДТП та могли б впливати на можливий некерований рух чи керованість даного автомобіля, до початку розвитку події ДТП, не виявлено.

Відповідно до висновку судової комплексної транспортно-трасологічної експертизи № 478 від 21.07.2020, водій автомобіля Nissan Primastar ОСОБА_2 мав технічну можливість попередити наїзд на пішохода ОСОБА_1 шляхом виконання вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 Правил дорожнього руху України, згідно якого водій транспортного засобу, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку він об`єктивно спроможний виявити, повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

В ситуації, яка склалася, при технічних параметрах, вказаних в постанові про призначення експертизи та при умові, що в момент появи пішоходів в полі зору водія останні спочатку рухалися, а потім зупинились в межах смуги руху автомобіля, невідповідність дій водія автомобіля Nissan Primastar ОСОБА_2 вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху України, з технічної точки зору стало причиною виникнення даного ДТП.

Дії ОСОБА_2 кваліфіковані за частиною 1 статті 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 08.11.2023 року ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження закрито у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, а цивільний позов потерпілої у даному кримінальному провадженні про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, направлено до Бершадського районного суду Вінницької області для розгляду в порядку цивільного судочинства.

Частиною 6 статті 82 ЦПК України визначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Суд звертає увагу на те, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_2 було закрито не з причин відсутності події або складу злочину, а саме через сплив строків притягнення до кримінальної відповідальності за діяння, передбачені частиною 1 статті 286 КК України - порушення прави безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Звільнення від кримінальної відповідальності з підстав ч. 1 ст. 49 КК України не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну кримінальним правопорушенням шкоду, що кореспондується з положеннями ч. 1 ст. 1177 ЦК України та частинами 1 і 7 статті 128 КПК України. Водночас за змістом ч. 6 статті 82 ЦПК України, не лише вирок, але і ухвала про закриття кримінального провадження із звільненням від кримінальної відповідальності, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду у цивільному провадженні виключно в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Відповідно до частини 3 статті 285 КПК України обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати про закриття кримінального провадження з цієї підстави. У разі якщо обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, судове провадження проводиться в повному обсязі в загальному порядку.

Зі змісту ухвали Вінницького апеляційного суду від 08.11.2023 вбачається, що ОСОБА_2 сам заявив клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності, яке і було задоволено судом.

Як випливає з ч. 1 ст. 44 КК України звільненню від кримінальної відповідальності підлягає лише особа, яка вчинила кримінальне правопорушення. Аналогічне формулювання міститься і в ч. 1 ст. 49 КК України, відповідно до якої «особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до набрання вироком законної сили минули такі строки…»

Відтак звільнятися від кримінальної відповідальності може лише особа, яка є винною у вчиненні кримінального правопорушення. З цих мотивів, відповідну підставу звільнення від кримінальної відповідальності в теорії і вважають нереабілітуючою.

Суд визнав доведеним, що порушення ОСОБА_2 п.12.3Правил дорожнього руху, знаходяться в причинному зв`язку з настанням ДТП, в результаті якого потерпілій ОСОБА_1 спричинено середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток лицьового черепа (виличної кістки, кісток гайморової пазухи), тобто між діянням ОСОБА_2 та суспільно-небезпечними наслідками у вигляді заподіяння ОСОБА_1 середньої тяжкості тілесних ушкоджень має місце причинно-наслідковий зв`язок.

З наявної в матеріалах кримінального провадження № 0000371 від 20.06.2020 медичної карти стаціонарного хворого ДОЗ Вінницької ОДА ВОКЛ ім. І.М. Пирогова №8633 вбачається, що позивачка ОСОБА_1 з 24.06.2020 по 06.07.2020 перебувала в даному медичному закладі на стаціонарному лікуванні з приводу перелому правого вилице - орбітального комплексу. Згідно виписного епікризу 26.06.2020 ОСОБА_1 було проведено операцію "ОМС" правого вилице- орбітального комплексу. Для проведення операції позивачкою було придбано імпланти з комплектуючими на загальну суму 16600,00 грн., що підтверджується рахунком № 42406/03 від 24.06.2020, а також здійснено оплату вартості операції в сумі 4150,00 грн.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , на якому рухався відповідач ОСОБА_2 , Nissan Primaster 1.9, фургон маловантажний-в, чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , належить на праві власності його синові - ОСОБА_3 .

В свою чергу, ОСОБА_3 на випадок дорожньо-транспортної пригоди, застрахував цивільно - правову відповідальність перед третіми особами у ПрАТ "Страхова компанія "Уніка", а тому позивачка просить стягнути завдану їй матеріальну шкоду з ПрАТ "Страхова компанія "Уніка".

Представник відповідача ПрАТ "Страхова компанія "Уніка" у наданому до суду відзиві зазначає, що ані позивач, ані відповідач ОСОБА_2 не повідомляв страховика про подію, а також позивач не звертався до страховика з заявами та будь-якими документами. Тому фактично про подію ПрАТ "СК"Уніка" дізналося лише зараз, та прав позивача не порушувало. Позивачка зазначає, що загальна сума медичних витрат становить 20 750,00 грн.. Проте необхідність таких витрат не підтверджуються документально медичним закладом (Виписний епікриз, Висновок лікаря з відповідними призначенням ліків, копія карти амбулаторного/стаціонарного хворого тощо). Крім того, до позовної заяви не додано розрахункових документів на підтвердження понесення таких витрат, такі документи відсутні у додатках до позовної заяви, тому встановити доцільність придбання таких медичних препаратів не є можливим.

Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Як слідує з ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі, особою, яка її завдала.

Згідно з ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

За змістом ст.999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Спеціальний Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" № 1961-IV від 01.07.2004 (далі - Закон) регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Статтею 3 Закону передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та (або) майну потерпілих унаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Статтею 5 Закону визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Статтею 6 Закону передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20.01.2016 у справі № 6-2808цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для усіх судів.

Крім того, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц, яка також узгоджується з висновком викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 у справі №465/4287/15.

Відповідно до п. 22.1. ст.22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст.23 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Відповідно до ст.24 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Витрати, пов`язані з лікуванням потерпілого в іноземній державі, відшкодовуються, якщо лікування було узгоджено з особою, яка має здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.

Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів.

Якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір витрат, зазначених у пункті 24.1 цієї статті, або їх документально підтверджений розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 24.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування у розмірі, визначеному в пункті 24.2 цієї статті.

Відповідно до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Таким чином, за встановлених обставин справи, співвідповідач як страховик є зобов`язальним суб`єктом перед потерпілою, якій він повинен виплатити страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Таким чином, з огляду на встановлене, суд приходить до висновку, що наявні правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ПрАТ "СК "Уніка", а тому позов в даній частині підлягає до задоволення.

При вирішенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Тобто, ч.1 ст.1167ЦК України визначає: по-перше, відповідальну за моральну шкоду особу, а саме, особу, яка її завдала; та по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди - і серед інших, - наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Згідно ч.1 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Відповідно до п.3, 5, 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

У рішенні від 12.07.2007 у справі "Stankov v. Bulgaria" Європейський суд з прав людини зазначив, що оцінка моральної шкоди, за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом.

Таким чином, зважаючи на її сутність, моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Судом встановлено, що в межах кримінального провадження №0000371 від 20.06.2020 року по обвинуваченню ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 286 КК України, ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 18.08.2021 в справі було призначено судово-психологічну експертизу та на вирішення експерта поставлено наступні питання: Чи є дорожньо-транспортна пригода та її наслідки, що досліджуються за справою, психотравмувальними для ОСОБА_1 .? Якщо так, то чи завдана ОСОБА_1 моральна шкода та у який можливий розмір становить грошова компенсація за завдані страждання (моральну шкоду)?

Відповідно до висновку судово-психологічної експертизи № СЕ-19/102-21/12431-ПС від 22.09.2022 року, дорожньо-транспортна пригода та її наслідки, що досліджуються за справою, є психотравмувальними для ОСОБА_1 та їй завдані страждання (моральна шкода).

Можливий розмір грошової компенсації за завдані страждання (моральну шкоду) ОСОБА_1 становить 108 мінімальних заробітних плат, розмір яких установлюється рівнем розміру мінімальної заробітної плати в Україні, чинному на момент винесення рішення суду (у грошовому еквіваленті на момент складання даного висновку експерта - 702 000 грн.

З огляду на всю глибину душевних страждань внаслідок шкоди здоров`ю, усвідомлення перебігу та наслідків ДТП, позивач визначила розмір моральної шкоди, який би був співмірним викладеним вище обставинам у сумі 250 000 грн. Керуючись принципами справедливості та розумності, з урахуванням висновку судово-психологічної експертизи № СЕ-19/102-21/12431-ПС від 22.09.2022 приходить висновку, що заявлений позивачем розмір завданої моральної шкоди є обґрунтованим, доведеним та підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки ОСОБА_1 .

Суд вирішує питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, та з урахуванням того, що позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до вимог ЗУ «Про судовий збір», то з відповідачів підлягає стягненню на користь держави судовій збір за матеріальну та моральну шкоду пропорційно задоволених позовних вимог.

Положеннями ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Вирішуючи питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу необхідно виходити із положень статті 137 ЦПК України.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно вимог статті 137, 141 ЦПК України вбачається, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правничої допомоги, рахунки тощо.

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Позивачкою не було надано жодних доказів на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу, а тому в задоволенні такої вимоги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 81, 82, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛА :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ПрАТ "СК "Уніка" про відшкодування шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням - задовольнити.

Стягнути з ПрАТ "Страхова компанія "Уніка" на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 20 750 (двадцять тисяч сімсот п`ятдесят) грн., в якості відшкодування майнової шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти в розмірі 250 000 (двіста п`ятдесят тисяч) грн. в якості відшкодування моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням.

Стягнути з ПрАТ "Страхова компанія "Уніка" 207,50 (двісті сім гривень 50 коп) судового збору на користь держави (отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/ 22030106 Код , Банк отримувача Казначейство України (ЕАП), Рахунок отримувача UA0026001, Код класифікації доходів бюджету 22030106).

Стягнути з ОСОБА_2 (дві тисячі п`ятсот) грн. судового збору на користь держави (отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/ 22030106 Код , Банк отримувача Казначейство України (ЕАП), Рахунок отримувача UA0026001, Код класифікації доходів бюджету 22030106).

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В. І. Губко