У х в а л а

Іменем України

31 січня 2025 року

м. Київ

Справа № 204/8684/24

Провадження № 61-15719ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження

за касаційною скаргою ОСОБА_1 (далі - скаржник)

на ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 1 жовтня 2024 року та Дніпровського апеляційного суду від 6 листопада 2024 року

у справі за позовом скаржника до Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська, ОСОБА_2 , Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди та

в с т а н о в и в:

1. У вересні 2024 року скаржник звернувся до суду із зазначеним позовом.

2. 1 жовтня 2024 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська постановив ухвалу, згідно з якою відмовив у відкритті провадження у справі.

3. Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, скаржник подав апеляційну скаргу.

4. 18 жовтня 2024 року Дніпровський апеляційний суд постановив ухвалу, згідно з якою залишив без руху апеляційну скаргу скаржника та встановив для усунення недоліку останньої десятиденний строк із дня вручення тієї ухвали. Скаржник мав уточнити, на яке судове рішення він подав апеляційну скаргу.

5. 5 листопада 2024 року скаржник подав до апеляційного суду «виправлену апеляційну скаргу». Однак вимогу ухвали від 18 жовтня 2024 року не виконав.

6. 6 листопада 2024 року апеляційний суд постановив ухвалу, згідно з якою визнав апеляційну скаргу неподаною та повернув її скаржникові.

7. 19 листопада 2024 року скаржник подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просив скасувати ухвали суду першої інстанції від «01.09.2024 р.» та апеляційного суду від 6 листопада 2024 року, а справу скерувати «до суду для продовження розгляду».

(1) Щодо оскарження ухвали суду першої інстанції

8. За змістом касаційної скарги та відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень скаржник оскаржив до Верховного Суду ухвалу Кіровського районного суду міста Дніпропетровська про відмову у відкритті провадження у справі (інших ухвал цей суд не постановляв). Цю ухвалу апеляційний суд не переглядав. Тому немає підстав для відкриття касаційного провадження у частині оскарження вказаної ухвали суду першої інстанції.

8.1. За змістом пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України та пункту 9 частини третьої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом.

8.2. Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (частина перша статті 17 ЦПК України).

8.3. Не допускається касаційне оскарження судового рішення суду першої інстанції без його перегляду в апеляційному порядку (частина друга статті 17 ЦПК України).

8.4. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

8.5. З огляду на наведені приписи учасник справи не може оскаржити у касаційному порядку ухвалу суду першої інстанції, яку не переглянув апеляційний суд. Останній визнав неподаною апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції та повернув цю скаргу скаржникові. Тобто перегляд ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку не відбувся. Тому касаційний перегляд такого судового рішення (до того, як відбудеться його апеляційний перегляд) неможливий.

8.6. Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).

8.7. Оскільки ухвалу суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі апеляційний суд не переглянув, слід відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою скаржника на таку ухвалу.

9. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (частина четверта статті 10 ЦПК України).

9.1. Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

9.2. Згідно з практикою ЄСПЛ право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції (див. mutatis mutandis рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36).

9.3. «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (див. mutatis mutandis рішення від 16 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), заява № 28249/95, § 53).

9.4. Застосовані державою обмеження не можуть применшувати право доступу до суду настільки, щоби порушувати саму сутність цього права. Крім того, обмеження права доступу до суду не є сумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо не переслідує легітимну мету і якщо відсутнє «пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою» (див. mutatis mutandis рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), заява № 8225/78, § 57; рішення від 21 вересня 1994 року у справі «Файєд проти Сполученого Королівства» (Fayed v. the United Kingdom), заява № 17101/90, § 65).

9.5. Право касаційного оскарження згідно з процесуальним законом обмежене певними умовами, зокрема необхідністю апеляційного перегляду судового рішення перед тим, як оскаржити його у касаційному порядку. Встановлення у процесуальному законі обмеження можливості касаційного оскарження судового рішення суду першої інстанції, яке не переглядав апеляційний суд, є розумним і має на меті забезпечити стадійність цивільного процесу та запобігти можливим зловживанням процесуальними правами. Така мета є легітимною.

9.6. Скаржник подав касаційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції, перегляд якої в апеляційному суді не відбувся. Звертаючись із такою скаргою, скаржник міг спрогнозувати неможливість її касаційного перегляду. Інакше кажучи, це обмеження є передбачуваним, оскільки чітко регламентоване процесуальним законом. Отже, обмеження на подання касаційної скарги на судове рішення, яке не переглянув апеляційний суд, є пропорційним вищевказаній легітимній меті. Встановлена ЦПК України можливість касаційного оскарження судового рішення суду першої інстанції саме після його перегляду апеляційним судом не нівелює для учасника справи доступ до суду та не ускладнює його настільки, щоби завдати шкоди самій суті цього права (див. mutatis mutandis ухвалу Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 488/2807/17 (провадження №14-91цс20)).

(2) Щодо оскарження ухвали апеляційного суду

10. Скаржник також оскаржив ухвалу апеляційного суду про повернення апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі. Верховний Суд вважає, що підстав для відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою у цій частині немає.

10.1. Стаття 6 Конвенції гарантує право на процесуальну справедливість, тобто на розгляд справи відповідно до правил процесуального закону, визначених на національному рівні, за умови, що ті правила відповідають мінімальним конвенційним гарантіям, встановленим у цій статті.

10.2. В апеляційній скарзі мають бути зазначені рішення або ухвала, що оскаржуються (пункт 4 частини другої статті 356 ЦПК України).

10.3. До апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу (частина друга статті 357 ЦПК України).

10.4. Суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач не усунув недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві (абзац перший частини першої та речення друге частини третьої статті 185 ЦПК України).

10.5. 18 жовтня 2024 року апеляційний суд постановив ухвалу, згідно з якою залишив без руху апеляційну скаргу скаржника та встановив для усунення недоліку останньої десятиденний строк із дня вручення тієї ухвали. Скаржник мав уточнити, яке судове рішення він оскаржив.

10.6. 6 листопада 2024 року, встановивши, що скаржник у встановлений строк не усунув недолік апеляційної скарги (не виконав вимогу ухвали суду від 18 жовтня 2024 року), апеляційний суд обґрунтовано визнав цю скаргу неподаною та повернув її скаржникові. Такі дії апеляційного суду узгоджуються з гарантіями права на справедливий суд.

10.7. У разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (частина четверта статті 394 ЦПК України).

10.8. У касаційній скарзі на ухвалу апеляційного суду про повернення апеляційної скарги скаржник не обґрунтовував те, що він належно виконав вимогу ухвали апеляційного суду від 18 жовтня 2024 року. За такої аргументації касаційної скарги та з огляду на зміст ухвали апеляційного суду від 6 листопада 2024 року немає сумніву, що цей суд вочевидь правильно витлумачив і застосував приписи процесуального закону, зокрема статті 357 ЦПК України, щодо повернення апеляційної скарги скаржника. Таке застосування розумних сумнівів не зумовлює. Тому касаційну скаргу скаржника на ухвалу апеляційного суду від 6 листопада 2024 року слід визнати необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтями 260, 261, 394 ЦПК України, Верховний Суд

у х в а л и в :

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 1 жовтня 2024 року та Дніпровського апеляційного суду від 6 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська, ОСОБА_2 , Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

2. Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали надіслати особі, яка цю скаргу подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Судді Д. А. Гудима
Є. В. Краснощоков
П. І. Пархоменко