Провадження № 2/761/2822/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2025 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Притула Н.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Авест Буд» до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Варави Романа Сергійовича про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

02.09.2024 року до суду надійшла вказана позовна заява в якій позивач просить: стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти у розмірі 102 214,30 грн.

Свої вимоги ТОВ «Авест Буд» обґрунтовує тим, що рішенням Господарського суду м. Києва від 14.11.2023 року у справі №910/12788/23 було задоволено позовні вимоги ТОВ «ОРД Груп» та стягнуто з ТОВ «Авест Буд» грошові кошти в розмірі 615 679,28 грн.

В подальшому ТОВ «ОРД Груп» звернулося до приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Варави Романа Сергійовича із заявою про примусове виконання рішення суду.

Відповідачем 12.12.2023 року було відкрито виконавче провадження НОМЕР_1 в межах якого з позивача було стягнуто декількома платежами загальну суму в розмірі 677 304,01 грн.

ТОВ «Авест Буд» в свою чергу не погоджуючись з рішенням Господарського суду м. Києва від 14.11.2023 року у справі №910/12788/23 подало апеляційну скаргу. За результатами розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд ухвалив постанову від 20.03.2024 року у справі №910/12788/23, якою частково задовольнив апеляційну скаргу ТОВ «Авест Буд» та постановив нове рішення яким позов ТОВ «ОРД Груп» до ТОВ «Авест Буд» задовольнив частково та стягнув з ТОВ «Авест Буд» загальну суму 522 808,83 грн. Постанова Північного апеляційного господарського суду від 20.03.2024 року у справі №910/12788/23 набрала законної сили та не була оскаржена в касаційному порядку.

Як зазначає позивач, виходячи з вищевикладених фактів та обставин відповідач повинен був стягнути з позивача суму, яка не перевищує 522 808,83 грн + 10% від цієї суми, що загально складає 575 089,71 грн, однак, відповідач стягнув з позивача суму у розмірі 677 304,01 грн.

У зв`язку із зазначеним, відповідач безпідставно набув від позивача та утримує суму у розмірі 102 214,30 грн, яка має бути повернута на підставі положень статті 1212 ЦК України, тому для захисту порушеного права позивач звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 17.09.2024 року було відкрито спрощене провадження у даній справі без виклику сторін.

Представник відповідача звертався до суду із клопотанням про слухання справи з викликом сторін, однак ухвалою суду від 12.02.2025 року в його задоволенні було відмовлено.

30.09.2024 року до суду надійшов відзив відповідача на позов, в якому він просить відмовити у задоволенні позову. Як зазначено у відзиві, на виконанні у приватного виконавця перебувало виконавче провадження НОМЕР_1 з примусового виконання наказу №910/12788/23 виданого Господарським судом міста Києва 11.12.2023 року.

31.01.2024, 07.02.2024 та 12.02.2024 на рахунок з обліку грошових коштів стягнутих з боржників приватного виконавця надійшли грошові кошти в загальному розмірі 677 816,20 гривень, які у порядку ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження» розподілено наступним чином:

- 569,00 грн - як витрати виконавчого провадження;

- 615 679,28 грн - перераховано на користь стягувача ТОВ «ОРД ГРУП» в рахунок погашення боргу за виконавчим документом;

- 61 567,92 грн - перераховано на користь приватного виконавця як основна винагорода.

12.02.2024 року, керуючись п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», приватним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_1 у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення суду та скасовано всі заходи примусового виконання.

За весь період здійснення виконавчого провадження, а саме з 12.12.2023 по 12.02.2024 до офісу приватного виконавця не надходили листи від боржника про подачу останнім апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва про справі №910/12788/23 та про відкриття апеляційного провадження, тобто приватний виконавець не був обізнаний та не міг бути обізнаний про наявність апеляційної скарги, а боржник в свою чергу грубо порушив вимоги ст.38, ч.4 ст.19 Закону України "Про виконавче провадження", не повідомивши про цей факт виконавця.

Також представник зазначає, що всі дії приватного виконавця вчинені в межах виконавчого провадження НОМЕР_1 є законними та вчинені у відповідності до Закону, ніким не оскаржувались, в тому числі постанова про відкриття виконавчого провадження та постанова про стягнення основної винагороди, які є чинними.

У відзиві зазначається, що в даному випадку щодо повернення грошових коштів потрібно застосувати процедуру повороту виконання рішення суду. Поворот виконання рішення це процесуальний спосіб захисту прав боржника. Він фактично спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна, оскільки правова підстава для набуття майна відпала.

В той же час, необхідно розмежовувати інститут повороту виконання рішення та такого самостійного способу захисту порушеного права власності, що застосовується на підставі положень, викладених ст. 1212 ЦК України (інститут кондикції).

Зазначена норма може бути застосована у тому разі, якщо поворот виконання рішення у порядку, який передбачений процесуальними нормами, неможливий або у разі, якщо такий порядок нормативно не встановлений.

Позивач не надав доказів на підтвердження того, що він звертався з заявою про поворот виконання рішення в межах справи №910/12788/23 та що такий поворот є неможливим в порядку, який врегульований спеціальною нормою процесуального законодавства. Стаття 1212 ЦК України у даному випадку не підлягає застосуванню.

Тому, оскільки ГПК України передбачено процесуальний спосіб захисту (поновлення) прав боржника при скасуванні рішення, то позивач в даному випадку не вірно обрав правову норму і спосіб захисту порушеного права, а тому позовні вимоги є неправомірними, необгрунтованими та задоволенню не підлягають.

Про помилковість обґрунтувань вимог позивача статтею 1212 ЦК України свідчить і той факт, що грошові кошти, стягнуті приватним виконавцем на користь стягувача у процесі примусового виконання рішення не переходять у власність чи користування виконавця і підлягають обов`язково перерахуванню стягувачу.

Таким чином, у даному випадку вимога позивача про витребування коштів як безпідставно набутих пред`явлена до неналежного відповідача, оскільки стягнуті з боржника на підставі наказу Господарського суду міста Києва №910/12788/23 кошти у порядку ст.ст. 45, 47 Закону були перераховані стягувачу ТОВ «ОРД Груп», що підтверджується платіжними інструкціями №1137 від 31.01.2024, №1199 від 07.02.2024, №1253 від 12.02.2024.

Відповідь на відзив до суду не надходила.

Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, врахувавши процесуальні заяви сторін, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частина 1 статті 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що рішенням Господарського суду м. Києва від 14.11.2023 року у справі №910/12788/23 задоволено позовні вимоги ТОВ «ОРД Груп» та стягнуто з ТОВ «Авест Буд» на користь ТОВ «ОРД Груп» грошові кошти в сумі 615 679,28 грн.

На підставі рішення 11.12.2023 року було видано наказ №910/12788/23.

12.12.2023 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Варавою Романом Сергійовичем відкрито виконавче провадження № 73578492 з примусового виконання наказу від 11.12.2023 № 910/12788/23.

Під час примусового виконання наказу з позивача було стягнуто 677 816,20 грн., що не заперечувалось сторонами.

Як зазначив приватний виконавець, грошові кошти в загальному розмірі 677 816,20 гривень у порядку ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження» розподілено наступним чином:

- 569,00 грн - як витрати виконавчого провадження;

- 615 679,28 грн - перераховано на користь стягувача ТОВ «ОРД ГРУП» в рахунок погашення боргу за виконавчим документом;

- 61 567,92 грн - перераховано на користь приватного виконавця як основна винагорода.

Представник позивача не надав доказів на спростування зазначеного.

12.02.2024 року приватним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_1 у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення суду.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 20.03.2024 рішення Господарського суду м.Києва від 14.11.2023 року скасовано у частині задоволених позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ОРД Груп" про стягнення пені у розмірі 34 748 грн 85 коп., штрафу у розмірі 54 520 грн 56 коп, судового збору та 2 262 грн витрат на правову допомогу і ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. В іншій частині рішення господарського суду міста Києва від 14.11.2023 у справі №910/12788/23 залишено без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, якщо така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, або була відсутня взагалі.

Так, позивачем надано суду копії платіжних інструкцій, згідно яких на рахунок приватного виконавця Варави Р.С. в межах виконавчого провадження НОМЕР_1 було стягнуто з ТОВ «Авест Буд» грошові кошти в загальній сумі 677 304,01 грн.

Водночас, згідно ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження» розподіл стягнутих виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) здійснюється у такій черговості:

1) у першу чергу повертається авансовий внесок стягувача на організацію та проведення виконавчих дій;

2) у другу чергу компенсуються витрати виконавчого провадження, не покриті авансовим внеском стягувача;

3) у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми або основна винагорода приватного виконавця пропорційно до фактично стягнутої з боржника суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів);

4) у четверту чергу стягуються штрафи, накладені виконавцем відповідно до вимог цього Закону, та виконавчий збір або основна винагорода за виконавчими документами про стягнення аліментів.

Розподіл грошових сум у черговості, зазначеній у частині першій цієї статті, здійснюється в міру їх стягнення.

На підставі зазначеної статті приватним виконавцем було розподілено грошові кошти стягнуті з ТОВ «Авест Буд» наступним чином: 569,00 грн - як витрати виконавчого провадження; 615 679,28 грн - перераховано на користь стягувача ТОВ «ОРД ГРУП» в рахунок погашення боргу за виконавчим документом; 61 567,92 грн - перераховано на користь приватного виконавця як основна винагорода.

Матеріали справи не містять доказів, що ТОВ "Авест Буд" звертався до суду апеляційної інстанції із клопотанням про зупинення виконання рішення суду. Крім того, суду не надано доказів, зо представник позивача повідомляв приватного виконавця про звернення до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою та відкриття апеляційного провадження.

Також варто зазначити, що заявник не оскаржував дії приватного виконавця при примусовому виконанні наказу господарського суду.

Отже, з наведеного вбачається, що грошові кошти, які позивач просить стягнути з приватного виконавця, не є безпідставно набутими останнім, адже вказані кошти були стягнуті на виконання рішення суду у визначений законодавством спосіб, крім того, вказані кошти були перераховані на рахунок стягувача.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Суд звертає увагу, що позивач не позбавлений можливості в порядку, визначеному ст.333 ГПК України звернутися із заявою про поворот виконання рішення суду.

Керуючись ст.ст. 11, 1212 ЦК України; ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 259, 280-282, 289, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Авест Буд» до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Варави Романа Сергійовича про стягнення безпідставно набутих грошових коштів відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Н.Г. Притула