ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Номер провадження 22-ц/818/648/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Пилипчук Н.П., Яцини В.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Шевченко В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2024 року в складі судді Подус Г.С. по справі № 638/11874/24 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Універсал Банк» про захист прав споживачів

В С Т А Н О В И В:

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Універсал Банк» (далі АТ «Універсал Банк») про захист прав споживачів.

Позов мотивовано тим, що він є споживачем банківських послуг, які надаються відповідачем.

На підставі Анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг» від 04 грудня 2018 року йому було відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 (проект «Monobank») з кредитним лімітом, який станом на 31 січня 2024 року становить 60000,00 грн.

02 листопада 2023 року АТ «Універсал Банк» було пред`явлено до нього позов, в якому Банк просив стягнути заборгованість за вказаним договором у розмірі 74 451,84 грн та судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2684 грн.

Вказував, що підписання Анкети-Заяви про приєднання до Умов обслуговування рахунків фізичної особи АТ «Універсал Банк» не може вважатися укладенням кредитного договору, а тому за відсутності доказів ознайомлення з Умовами обслуговування рахунків фізичної особи, він зобов`язаний повернути тільки тіло кредиту, без нарахованих відсотків.

Вважає, що за договором про надання банківських послуг від 04 грудня 2018 року ним було надмірно сплачено 65611,43 грн (розмір сплачених коштів за узагальнюючим розрахунком № 1) + 175889,70 грн (розмір сплачених коштів за узагальнюючим розрахунком № 2) - 60 000,00 грн (тіло кредиту) = 181499,13 грн.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просив стягнути з АТ «Універсал Банк» грошові кошти у розмірі 181499,13 грн.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2024 року провадження по справі за позовом ОСОБА_1 закрито.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позовні вимоги про стягнення з АТ «Універсал Банк» 181499,13 грн в порядку захисту прав споживачів вже були предметом судового розгляду справі № 638/2906/24 та 16 лютого 2024 року, ОСОБА_1 було відмовлено у задоволені позову та стягнені з відповідача вищевказаних коштів, як набутих без достатньої правової підстави (ст.1212 ЦК України). Наразі позивачем пред`явлено тотожний позов, у зв`язку з чим провадження по справі підлягає закриттю на підставі п. 3 ч.1 ст.255 ЦПК України.

На вказане судове рішення 22 жовтня 2024 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мариничев Юрій Павлович до суду апеляційної інстанції подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просив ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про тотожність справ № 638/2906/24 та № 638/11874/24.

Вказував, що по справі № 638/2906/24 позивачем було пред`явлено позов про стягнення коштів, набутих без достатньої підстави ( ст. 1212 ЦК України), тобто виходячи з позадоговірного характеру спірних правовідносин.

Посилався на правовий висновок, що викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) та від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19), відповідно до якого у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

У судове засідання апеляційного суду сторони учасники судового розгляду не з`явилися.

Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 06 лютого 2025 року, надіслані апеляційним судом на адреси сторін-учасників:

ОСОБА_1 повернуто на адресу апеляційного суду з відміткою від 23 листопада 2024 року «за закінчення терміну зберігання» (том 2, а.с.29-30), крім того про день, час та місце судового засідання ОСОБА_1 повідомлено відповідно до частини 11 статті 128 ЦПК України, через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи (том 2, а.с.26);

Адвокат Мариневич Ю.П. отримав 06 листопада 2024 року в електронному кабінеті (том 2, а.с.24);

АТ «Універсал Банк» отримано 06 листопада 2024 року в електронному кабінеті (том 2, а.с.25).

21 січня 2025 року за допомогою системи «Електронний суд» від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Мариничева Ю.П. надійшла заява про розгляд справи без участі позивача ОСОБА_1 та його представника (том 2, а.с.31-34).

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасника справи, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.

За положеннями статті 129-1 Конституції України обов`язковість рішення суду віднесено до основних засад судочинства.

Частинами 1 та 2 статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 09 липня 2020 року у справі № 922/404/19).

Позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 серпня 2021 року в справі № 146/318/20 (провадження № 61-11374св20)).

Відповідно до зазначеного необхідна наявність водночас трьох складових: тотожних сторін спору; тотожного предмета позову, тотожної підстави позову, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Зазначена процесуальна норма права направлена на виключення випадків одночасного розгляду декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав.

Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу» (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19)).

Підстава позову - це фактичні обставини (юридичні факти), на яких ґрунтується вимога позивача та з наявністю або відсутністю яких закон пов`язує виникнення чи припинення матеріально-правових відносин між сторонами (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 червня 2023 року у справі № 522/13894/22 (провадження № 61-5564св23)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 320/9224/17 (провадження № 14-225цс19) вказано, що «згідно з пунктом 3 частини 1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами. Тобто, згідно з вказаним пунктом підставою для закриття провадження у справі є, зокрема, вирішення спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав шляхом ухвалення рішення, яке набрало законної сили, або постановлення ухвали про закриття провадження у справі».

Нетотожність хоча б одного елементу не перешкоджає заінтересованим особам звернутися до суду з позовом і не дає суду підстав, зокрема залишати позов без розгляду.

Суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру (частина 3 статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04 квітня 2024 року у справі № 753/20662/17.

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 червня 2024 року у справі № 638/2906/24 (провадження № 2/638/3184/24) позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Універсал Банк» про стягнення безпідставно набутих коштів залишено без задоволення (https://reyestr.court.gov.ua/Review/120080415).

В обґрунтування вказаного вище позову ОСОБА_1 зазначав, що на підставі анкети заяви до договору про надання банківських послуг він є споживачем послуг, які надаються АТ «УніверсалБанк». Проте, в порушення вимог чинного законодавства на підставі вказаної заяви з його рахунку списані кошти в рахунок погашення заборгованості з відсотків. Проте, підписана ним анкета заяви про приєднання до умов обслуговування рахунків фізичної особи АТ «Універсал Банк» не може вважатись укладанням кредитного договору у розумінні ст. ст. 634, 1054, 1055 ЦК України оскільки вказана анкета заява не містить істотних умов кредитного договору, у зв`язку з чим просив стягнути з Банку грошові кошти у загальному розмірі 181 499,13 грн, отримані без достатньої підстави у порядку ст. 1212 ЦК України.

В межах даної справи ОСОБА_1 заявлено вимоги про стягнення з АТ «Універсал Банк» грошових коштів у загальному розмірі 181 499,13 грн у якості збитків за порушення умов договору, оскільки шляхом підписання анкети заяви сторонами не було узгоджено умов кредитування та стягнення відсотків.

Враховуючи викладене, судова колегія, дослідивши сторони, підстави та предмет спору у справах № 638/2906/24 та № 638/11874/24, вважає що підстави та предмет позовів у наведених справах не є тотожними, оскільки наразі позову про стягнення коштів подано саме з підстав порушення договірних зобов`язань, а не у зв`язку з існуванням між сторонами кондикційних зобов`язань.

Між тим, на зазначене суд першої інстанції уваги не звернув, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про закриття провадження у справі на підставі пункту 3 частини 1 статті 255 ЦПК України.

З огляду на викладене, ухвала Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2024 року підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Оскільки постанова Харківського апеляційного суду не стосується вирішення справи по суті, підстави для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції відсутні, тому розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст. 367, ч. 2 ст. 369, п. 6 ч. 1 ст. 374, п. 1 ч. 1 ст. 379, ст. ст. 381, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2024 року скасувати, справу направити до Дзержинського районного суду м. Харкова для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 10 лютого 2025 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді Н.П. Пилипчук

В.Б. Яцина