Справа 484/4176/22
Провадження № 22ц/812/227/25
У Х В А Л А

7 лютого 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Ямкової О.О.,

суддів Крамаренко Т. В., Локтіонової О. В.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені представницею ОСОБА_2 , на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 1 лютого 2023 року, описку у якому виправлено за ухвалою того ж суду від 16 березня 2023 року, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Брайт К» (далі ТОВ ФК «Брайт К»), третя особа Акціонерне товариство (далі АТ) «Креді Агріколь Банк» про стягнення кредитної заборгованості, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 1 лютого 2023 року позов ТОВ ФК «Брайт-К» задоволено.

Не погодившись з таким судовим рішенням ОСОБА_1 , діючи через свою представницю, оскаржив його в апеляційному порядку, подавши 16 грудня 2024 року апеляційну скаргу безпосередньо до суду апеляційної інстанції, клопотав про поновлення пропущеного процесуального строку посилаючись на те, що він не був обізнаним у строках оскарження рішення, а його представниця ознайомилась з матеріалами справи та оскаржуваним рішенням 20 листопада 2024 року.

Ухвалою судді Миколаївського апеляційного суду від 24 грудня 2024 року апеляційну скаргу залишено без руху, витребувано з місцевого суду матеріали цивільної справи для перевірки обставин, зазначених ОСОБА_1 у якості поважних причин пропуску процесуального строку.

30 грудня 2024 року надійшла справа.

Дослідивши матеріали справи, суддею Миколаївського апеляційного суду постановлено ухвалу від 3 січня 2025 року, якою повторно залишено апеляційну скаргу без руху, запропоновано навести інші поважні причини пропуску процесуального строку у період з 10 березня 2023 року по 16 грудня 2024 року.

Копії зазначеної ухвали відповідачем отримано за трьома адресами 11 та 14 січня 2025 року, а його представницею 3 січня 2025 року (а.с. 97-102).

За такого останнім днем для усунення недоліків та наведення інших поважних причин пропуску процесуального строку було 27 січня 2025 року.

Між тим недоліки апеляційної скарги не усунуто, інших поважних причин пропуску процесуального строку у зазначений період не наведено та документів не надіслано.

Дослідивши, матеріали справи, текст апеляційної скарги з клопотанням про поновлення пропущеного процесуального строку колегія суддів вважає, що у відкритті апеляційного провадження слід відмовити за пропуском процесуального строку.

Відповідно частини 1 статті 354 ЦПК апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Правилами частин 2, 3 статті 354 ЦПК передбачені умови, за яких пропущений строк на апеляційне оскарження може бути поновлено.

За змістом частини 2 статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуване судове рішення ухвалено 1 лютого 2023 року. Апеляційну скаргу подано 16 грудня 2024 року, тобто з пропуском строку, що становить 1 рік та 10 місяців.

Звертаючись до суду апеляційної інстанції з клопотанням про поновлення пропущеного процесуального строку ОСОБА_1 , діючи через свою представницю, зазначав, що не був обізнаним щодо строків оскарження судового рішення, а його представниця ознайомилась з матеріалами справи лише 20 листопада 2011 року.

Тому вважав що перебіг процесуального строку має відраховуватись від цієї дати та вважав ці обставини поважними причинами пропуску процесуального строку.

Між тим, як вбачається з матеріалів справи відповідач ОСОБА_1 17 грудня 2022 року отримав копію позовної заяви з додатками та копію ухвали про відкриття провадження у справі ( а.с. 50)

В подальшому, 5 січня 2023 року ним отримано за двома адресами судову повістку у судове засідання призначене на 1 лютого 2023 року ( а.с. 51, 52).

1 лютого 2023 року відповідачем подано до канцелярії суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності та про визнання ним позовних вимог ( а.с. 55).

8 лютого 2023 року ОСОБА_1 отримав копію оскаржуваного рішення, та 24 березня 2023 року копію ухвали про виправлення описки ( а.с. 67, 68).

При цьому строк та порядок оскарження судового рішення роз`яснено в його тексті.

Тому твердження ОСОБА_1 про необізнаність щодо строків оскарження судового рішення не є слушними, оскільки повністю спростовуються наведеними вище обставинами.

Статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства.

На розширення цього положення Основного Закону в ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод (далі (Конвенція) гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Порушення п. 1 ст. 6 Конвенції констатував Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України», заява №32053/13.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього права можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Рябих проти Росії», заява №52854/99 п. 46 рішення).

Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (рішення у справі «Пономарьов проти України», заява №3236/03, п. 42 рішення).

Європейський Суд неодноразово підкреслював, що в кожній справі національні суди мають перевіряти, чи виправдовують підстави для поновлення строків для оскарження втручання у принцип юридичної визначеності, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення по справі «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року). Навіть у разі неповідомлення сторін про прийняті рішення у їхній справі, можливість поновлення строку на оскарження не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (справа «Шевченко проти України» від 26 квітня 2007 року, справа «Трух проти України» від 14 жовтня 2003 року). У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

Отже, при вирішенні питання про поважність причин, які зумовили порушення строку, необхідно виходити з того, наскільки зазначені заявником причини є об`єктивними та дійсно перешкоджали або значно ускладнювали дотримання передбаченого законом строку, адже поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальної дії.

В цьому разі установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ЦПК України певних процесуальних дій. Інститут строків в процесі розгляду таких справ сприяє досягненню юридичної визначеності у правовідносинах сторін, а також стимулює учасників процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого учасник справи може оскаржити судове рішення; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду в порядку апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції, воно набирає чинності та пред`являється до виконання зацікавленою особою. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

Отже, за практикою ЄСПЛ, застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

За таких обставин поважними причинами пропуску цього строку можуть бути визнаними лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з апеляційною скаргою, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до апеляційного суду зі скаргою починається з дня, наступного після проголошення рішення суду першої інстанції, а його пропуск з доведення цією особою обставин поважності його пропуску, тобто обставин незнання особи про постановлення оскаржуваного рішення та як наслідок цих обставин, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 23 червня 2023 року зроблених під час розгляду справи № 643/5369/16 відновлення апеляційного провадження ініційованого особою з пропуском строків є порушенням процесуального законодавства та порушенням основних принципів судочинства.

За наведених обставин та аналізуючи норми процесуального права, які регулюють вирішення питання про поновлення строку на право апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апелянтом пропущений процесуальний строк, передбачений на оскарження рішення місцевого суду, який становить понад рік, і наведені причини, які перешкодили йому в передбачений законом строк подати апеляційну скаргу не є поважними, оскільки ним, як особою повідомленою про розгляд справи, та яка отримала копію повного тексту оскаржуваного рішення, подана апеляційна скарга невчасно без об`єктивних на то причин.

Доводи відповідача про можливість нового відліку процесуального строку на апеляційне оскарження з моменту отримання його представницею копії судового рішення є неспроможними за особистою обізнаністю про наслідки розгляду справи відповідачем ОСОБА_1 .

За такого підстави для поновлення пропущеного процесуального строку наведені скаржником не можуть бути визнані поважними. Внаслідок цього у поновленні пропущеного процесуального строку на оскарження рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 1 лютого 2023 року та у відкритті провадження за апеляційною скаргою слід відмовити.

Керуючись ч.2 ст. 358 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 , подану від його імені представницею ОСОБА_2 , про поновлення пропущеного процесуального строку на оскарження на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 1 лютого 2023 року, описку у якому виправлено за ухвалою того ж суду від 16 березня 2023 року відмовити.

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану від його імені представницею ОСОБА_2 , на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 1 лютого 2023 року, описку у якому виправлено за ухвалою того ж суду від 16 березня 2023 року, по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Брайт К», третя особа Акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» про стягнення кредитної заборгованості відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення, але може бути оскаржена в касаційному порядку, у передбачених ст. 389 ЦПК України випадках до Верховного Суду протягом 30 днів.

Головуюча О. О. Ямкова

Судді Т. В. Крамаренко

О. В. Локтіонова