Справа № 554/9871/23
Провадження № 2/545/93/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.01.2025 Полтавський районний суд Полтавської області в складі :

головуючого судді Стрюк Л.І.,

за участю секретаря Гаврися В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 20.10.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна») та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем було укладено електронний договір №4949238 про надання споживчого кредиту, за яким позичальнику наданий кредит в сумі 20 000 грн шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача, строком на 30 днів, із стандартною процентною ставкою 1,90% в день. 19.11.2021 кредитний договір будо авто пролонговано, користування кредитом було продовжено на 90 днів. Проте відповідач належним чином не виконав зобов`язання за договором, а саме здійснив часткову оплату на погашення кредиту в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом в сумі 260грн, надані оплати не здійснював, внаслідок чого виникла заборгованість.

Просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитом 20 000,00грн, сума процентів за користування кредитом - 45 340,00грн, інфляційні втрати 16 661,70грн; 3% річних 3184,65 грн; судовий збір у розмірі 2147,20 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

13.03.2024 представник позивача подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, а саме відмовився від позовних вимог в частині стягнення 3% річних та інфляційних витрат, просив стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 65 340грн, 2 147,20грн судового збору та витрат на правову допомогу в сумі 10 000грн.

Представник відповідача адвокат Грибовод В.В. надав відзив на позов, у якому зазначив, що відповідач позовні вимоги не визнає в повному обсязі, оскільки вважає кредитний договір нікчемним, так як він укладений не в письмовій формі. Електронний договір №4949238 про надання споживчого кредиту ОСОБА_1 не отримував на електронну почту, а зазначений у договорі номер телефону йому не належить. Відповідач здійснив часткову оплату на погашення кредиту в розмірі 260грн на рахунок ТОВ «Авентус Україна», надалі оплати не проводилися. Крім того, станом на 04.10.2023 заборгованість за тілом кредиту становить 20 000грн, тоді як нараховано відсотки в сумі 45 340грн, що понад 50% відсотків перевищує суму за тіло кредиту, що свідчить про те, що позивачем несправедливо та в супереч закону нараховані відсотки за користування кредитом. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог та стягнути з позивача на користь відповідача 10 000грн витрат на правову допомогу.

Представник позивача надав відповідь на відзив, в якому зазначив, що кредитний договір укладений між ТОВ «Авентус Украна» та відповідачем повністю відповідає вимогам чинного законодавства, нормативно-правоверегулювання укладання електронного кредитного договору та процедура укладанняелектронного кредитного договору детально описана позивачем в позовній заяві.Електронна форма договору прирівнюється до письмової, проте з певними особливостями щодо укладення такихдоговорів. Електронний договір не може бути визнаний недійсним виключно через те, що він має електронну форму. Так, на підтвердження укладання договору про надання споживчого кредиту з ТОВ «Авентус Україна», позивачем було надано електронний доказ в паперовій формі, який булопідписано відповідачем шляхом зазначення одноразового ідентифікатора «C146950», якийвідповідно до вимог чинного законодавства був власноручно введений відповідачемдля електронного підпису, а тому жодних сумнівів в тому, що 20.10.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було досягнуто згоди щодо всіх суттєвих вимог та укладено електронний договір №4949238 про надання споживчого кредиту не виникає. Переказ коштів, виданих в рамках кредитного договору здійснено шляхом перерахування на банківську картку № НОМЕР_1 , яку відповідачем вказано особисто в заяві на отримання кредиту та підтверджується копією довідки платіжного провайдера. Нарахування процентів за користування кредитними коштами, виданими в рамках кредитного договору, здійснювалося в межах строку користування кредитом, з урахуванням вимог чинного законодавства та на підставі умов кредитного договору. Просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача надав заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначив, що відповідач не визнає позовні вимоги, оскільки не реєструвався на сайті та не створював електронний кабінет, не ознайомлювався з правилами, паспортом споживного кредиту та іншою інформацією. Матеріали справи не містять доказів того, що позивачем було завчасно направлено вимогу відповідачу про дострокове повернення кредиту, а відповідачем таку вимогу було отримано. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, в тому числі витрат на правову допомогу, оскільки сума та вид виконаної роботи є неспівмірним та не відповідають критерію розумності та дійсності вартості наданих послуг. Крім того, просив зменшити до 5 000грн, витрати на правову допомогу сплачені відповідачем, стягнути з позивача на користь відповідача вказану суму.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, з не відомих суду причин, заяви про розгляд справи без його участі не надав.

Відповідач та представник відповідача в судове засідання не з`явилися, попередньо представник надав заяву про розгляд справи без їхньої участі.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, 20 жовтня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та відповідачем укладено договір про надання споживчого кредиту №4949238, встановлені договірні відносини, згідно з яких відповідач отримав кредит у розмірі 20 000 грн, зі сплатою відсотків за користування кредитом, строком на 30 днів.

Відповідно до п.1.5.1 договору стандартна процентна ставка становить 1,90% в день за застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1,4 договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки; у межах нового кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до п.4.2 договору; у межах нового кредиту, якщо відбулася авто пролонгація, відповідно до п.4.3 договору; Згідно із п.1.5.2 знижена процентна ставка 0,95% в день.

Згідно із п.2.1 кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем Товариству з метою отримання кредиту.

Кредитний договір про надання споживчого кредиту №4949238 та паспорт споживчого кредиту (інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит) підписані ОСОБА_1 20.10.2021 електронним підписом, одноразовим ідентифікатором С146950 (а.с.62,69).

Але відповідач, отримавши кредит, всупереч вимогам ст.526 ЦК України, умови договору по своєчасному поверненню кредиту не виконав та має прострочену заборгованість за кредитним договором в сумі 65340 грн, яка складається із тіла кредиту 20000 грн; нарахованих відсотків 45 340грн.

18 квітня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу № 18.04/23-ф у відповідності до вимог якого ТОВ «Авентус Україна» відступило фактору свої права грошової вимоги за кредитними договорами, у тому числі й за кредитним договором № №4949238 (а.с.17-21).

ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконав, надав відповідачу кредит в сумі 20 000грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжна карту № НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою «ФК «Контрактовий дім» (а.с.34).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно із п. 6 ч.1 ст. 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону).

Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом ч.8 ст. 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Таким чином, вищезазначений договір, укладений у відповідності до ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» є електронним договором, та вважається таким, що за правовим наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі.

Встановивши, що без здійснення вказаних дій відповідачем договір позики не був би укладеним сторонами, суд дійшов висновку, що цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21).

Отже, суд вважає, що спірний договір укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису, відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні цього договору сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов та у сторін, відповідно до приписів статті 11 ЦК України, виникли права та обов`язки, які витікають із договору позики.

Крім цього, звертаючись до суду з позовом, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» надав належні докази, які підтверджують право вимоги позивача за договором позики, а також наявність у відповідача грошового зобов`язання та заборгованості перед позивачем.

Так, з наданої інформації АТ КБ «ПриватБанк» №20.1.0.0/7-241219/3055-БТ від 24.12.2024 вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_2 (IBAN НОМЕР_3 , на яку 20.10.2021 здійснено переказ коштів на суму 20 000грн (а.с.168).

Отже, кредитний договір №4949238від 20.10.2021 не є нікчемним за законом та не може бути визнаний судом недійсним.

Будь-яких доказів, які б спростували проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним договором позики відповідачем суду не надано.

Суд не бере до уваги твердження представника відповідача про визнання кредитного договору нікчемним, як такий що укладений не в письмовій формі, оскільки факт укладення договору про надання споживчого кредиту між сторонами та отримання відповідачем коштів є доведеним.

Крім того, відповідач фактично визнав укладення вказаного договору, шляхом здійснення часткової оплати на рахунок ТОВ «Авентус Україна» на погашення заборгованості в розмірі 260грн, що не заперечується відповідачем.

Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 627 ЦКУ країни сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

При цьому, згідно із ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України).

Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 207 ЦК України (в редакції, чинній на час укладення договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Згідно із ч. 2ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно із ст.ст. 611, 612, 623-625, 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема, повинен повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку.

З матеріалів справи вбачається, що позивач належним чином виконав свої зобов`язання, в той час як позичальник порушив умови договору в частині вчасного повернення кредиту та сплати процентів, що призвело до виникнення заборгованості за кредитним договором.

Станом на 17 лютого 2022 року виникла заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 65 340 грн, в тому числі: заборгованість за кредитом 20 000грн; заборгованість за процентами 45 340 грн, які нараховані в межах строку кредитного договору, що знайшло своє повне підтвердження розрахунком заборгованості та випискою з рахунку позичальника (а.с.46-59).

Таким чином, вказані умови кредитного договору не можна вважати не справедливими, оскільки розмір відсотків за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст. 627 ЦК України. У кредитному договорі №4949238 від 20.10.2021 сторонами було погоджено умови щодо розміру та сплати процентів і ОСОБА_1 погодився з такими умовами, шляхом електронного підпису договору одноразовим ідентифікатором С146950.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», визначено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановленнявимогищодосплатиспоживачемнепропорційновеликоїсумикомпенсації (понад 50% вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором, проте ця норма закону застосовується до вимог про нарахування пені, а не до всіх умов договору.

Тому вказана заборгованість на підставі ст.ст. 526, 530 ЦК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Судом встановлено, що 10.07.2023 між ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» та адвокатом Столітнім М.М. укладений договір №10/07-2023 про надання правової допомоги (а.с.12-13).

Згідно з ч. 1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Положеннями ст. 137 ЦПК України встановлено, що до складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ч. 4 ст.137 ЦПК України розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Необхідно зауважити, що ч. 6 ст.137 ЦПК України передбачає, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц.

Проаналізувавши матеріали справи, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи в суді, суд приймає до уваги обставини справи, умови укладеного договору №10/07-2023 про надання правничої допомоги, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи.

Відповідно до звіту від 04.10.2023 про надання правової допомоги згідно договору №10/07-2023 від 10.07.2023 правнича допомога адвоката Столітнього М.М. полягала у зборі та аналізі доказів і документів для поданні позовної заяви; складанні позовної заяви; поданні до суду на суму 10 000грн (а.с.15).

Згідно із рахунком на оплату по замовленню №1252/04/10 від 04.10.2023 ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» сплачено адвокату Столітньому М.М. відповідно до договору про надання правової допомоги №10/07-2023 від 10.07.2023 в сумі 10 000грн (а.с.24).

Враховуючи, що відповідач заперечував щодо розміру витрат на правову допомогу, надавши відповідну заяву, суд вбачає підстави для зменшення понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу з огляду на співмірність, та вважає за необхідне стягнути їх у розмірі 5000 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача також слід стягнути 2 147,20 грн судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 81, 263, 265 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (юридична адреса: 03150, вул. Загородня, буд.15, офіс.118/2, м. Київ, ) заборгованість за кредитним договором №4949238 від 20.10.2021 в розмірі 65 340грн, судовий збір 2 147,20 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000грн, а всього 72 487,20 грн.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошенняшляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя: Л. І. Стрюк