КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 752/3517/22 Апеляційне провадження № 22-ц/824/872/2025Головуючий у суді першої інстанції - Кордюкова Ж.І. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,

секретар Кравченко А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від її імені та в її інтересах адвокатом Любаренком Денисом Олеговичем, на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 18 березня 2024 року у справі за скаргою ОСОБА_1 , стягувач ОСОБА_2 , суб`єкт оскарження - Голосіївський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про скасування постанови державного виконавця та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва зі скаргою, в якій просила:

- скасувати постанову головного державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Задорожної Т.А. про відкриття ВП НОМЕР_3 від 12.02.2024;

- зобов`язати Голосіївський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повернути виконавчий лист №752/3517/22, виданий 13.12.2022 Голосіївським районним судом м. Києва, стягувачу;

- стягнути судові витрати.

В обґрунтування вимог скарги зазначала, що згідно з рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 22.09.2022 по справі №752/3517/22 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 23076,29 грн.

13.12.2022 суд видав виконавчий лист №752/3517/22.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 21.06.2023 по справі №752/3517/22 поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 22.09.2022 у справі №752/3517/22 та відкрито апеляційне провадження.

Постановою від 12.02.2024 головного державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Задорожною Т.А. було відкрито виконавче провадження ВП НОМЕР_4 провадження за виконавчим листом №752/3517/22, виданим 13.12.2022, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 23076,29 грн.

Разом з тим, на момент відкриття виконавчого провадження НОМЕР_4 остаточне рішення по справі №752/3517/22 Київським апеляційним судом не прийнято.

Постановою від 13.02.2024 у виконавчому провадженні внесено зміни (доповнення) в автоматизованій системі виконавчого провадження, замість РНОКПП НОМЕР_1 , зазначено РНОКПП НОМЕР_2 .

14.02.2024 на банківські рахунки боржника накладено арешт, які відобразились в системі ДІЯ. Станом на день подачі скарги паперової копії постанови боржник не отримав, електронні копії отримано 14.02.2024.

За вказанин обставин, зазначала, що державний виконавець допустив порушення п. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», не перевірив, чи відкрито апеляційне провадження по справі №752/3517/22, та не повернув виконавчий документ стягувачу.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 18.03.2024 скаргу залишено без задоволення (а.с. 204-206).

В апеляційній скарзі скаржник, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставин справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення скарги.

В обгрунтування апеляційної скарги вказує на неврахування судом першої інстанції того, що, у порушення вимог ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження", перед відкриттям виконавчого провадження державний виконавець не перевірив, чи відкрито апеляційне провадження у справі, та не повернув виконавчий документ стягувачу (а.с. 214-217).

Учасники справи у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не сповістили.

Враховуючи положення ч.2 ст. 372 ЦПК України, а також вимоги ст. 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, судом апеляційної інстанції визнано за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 22.09.022 Голосіївським районним судом м. Києва у справі № 752/3517/22 ухвалено рішення, згідно з яким стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 23076 грн. 29 коп.; стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 23076 грн. 29 коп.; стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 23076 грн. 26 коп.; Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 23076 грн. 26 коп.; стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 248 грн. 10 коп.; стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 248 грн. 10 коп.; стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави судовий збір у розмірі 248 грн. 10 коп.; стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 248 грн. 10 коп.

13.12.2022 суд видав виконавчий лист № 752/3517/22, боржником в якому зазначена ОСОБА_1 .

Ухвалою Київського апеляційного суду від 21.06.2023 по справі № 752/3517/22 поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22.09.2022 у справі № 752/3517/22 та відкрито виконавче провадження.

12.04.2024 Голосіївським відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було відкрито виконавче провадження НОМЕР_4 щодо примусового виконання цього виконавчого листа.

12.02.2024 у виконавчому провадженні № НОМЕР_4 винесено постанову про арешт коштів боржника.

19.02.2024 у виконавчому провадженні № НОМЕР_3 зупинено на підставі ч. 1 ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження».

Листом від 19.02.2024 за № 20129/27.1-24 Голосіївський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відмовив у задоволенні вимоги боржника ОСОБА_1 про повернення виконавчого документа стягувачу.

Звертаючись до суду зі скаргою, заявник, як на підставу для її задоволення, посилався на те, що відкриваючи виконавче провадження № НОМЕР_3, державний виконавець допустив порушення п. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», не перевірив, чи відкрито апеляційне провадження по справі №752/3517/22, та не повернув виконавчий документ стягувачу.

Стаття 6 Конституції України визначає, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України вказано, що до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Зазначене конституційне положення відображено і у п. 7 ч 2 ст. 2 та ст. 10 ЦПК України, згідно з якими судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» державний виконавець є представником влади, діє від імені держави і перебуває під її захистом та уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом.

Порядок виконання судових рішень та повноваження виконавців при вчиненні виконавчих дій визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: 1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); 2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання; 3) боржника визнано банкрутом; 4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) юридичну особу - боржника припинено; 6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону;7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; 8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим; 9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем; 10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю; 11) Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку; 12) відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню, незалежно від дати укладення такої угоди.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей (ч.5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження»).

Так, як вбачається з матеріалів справи, 12.02.2024 головним державним виконавцем Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Задорожною Т.А. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_4 щодо примусового виконання виконавчого листа № 752/3517/22, виданого Голосіївським районним судом м. Києва 13.12.2022 щодо примусового виконання рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 23076 грн. 29 коп., в якому зазначено, що рішення набрало законної сили 24.10.2022, строк пред'явлення виконавчого листа до виконання - до 25.10.2025.

З огляду на викладене, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що на момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження вказаний виконавчий лист повністю відповідав вимогам Закону України "Про виконавче провадження" і у державного виконавця не було правових підстав для відмови стягувачеві у прийнятті до примусового виконання зазначеного виконавчого документа з тих підстав, що заявник звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на рішення суду, на виконання якого було видано виконавчий лист.

При цьому, як вірно зазначив суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі, Закон України «Про виконавче провадження» не покладає на державного виконавця обов`язку перевірити набрання законної сили судовим рішенням, яке підлягає примусовому виконанню, оскільки відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 18 цього Закону виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Тобто, відкриваючи виконавче провадження, державний виконавець діяв в межах наданих йому повноважень.

При цьому, у подальшому виконавець зупинив виконавче провадження на підставі ч. 1 ст. 38 Закону України "Про виконавче провадження", у зв`язку з відкриття апеляційного провадження судом апеляційної інстанції.

За вказаних обставин, доводи апелянта про те, що при відкритті виконавчого провадження державний виконавець допустив порушення вимог ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», є безпідставними та такими, що спростовуються вищевстановленими обставинами справи.

Таким чином, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам заявника належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе судове рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування ухвали, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від її імені та в її інтересах адвокатом Любаренком Денисом Олеговичем, - залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 18 березня 2024 року у справі за скаргою ОСОБА_1 , стягувач ОСОБА_2 , суб`єкт оскарження - Голосіївський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про скасування постанови державного виконавця та зобов`язання вчинити певні дії- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 10 лютого 2025 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова