Справа № 643/9777/24
Провадження № 2/643/593/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.01.2025

31 січня 2025 року м. Харків

Московський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Сугачової О.О.,

за участю секретаря Мовчан К.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Плугатирьова В.В.,

відповідача ОСОБА_2 ,

у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові, розглянувши цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Плугатирьова Віталія Вікторовича, до ОСОБА_2 , третя особа: Четвертий відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Харкові Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції, про визнання батьківства,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до відповідача, якою просить визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком дитини ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Куп`янськ, Харківської області, що зазначено у свідоцтві про народження, виданого повторно 30.03.2024 Четвертим відділом ДРАЦ у м. Харкові Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції з актовим записом №170 від 20.10.2017; внести зміни до актового запису про народження №170 від 20.10.2017, складеного Куп`янським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області (свідоцтво про народження, серії НОМЕР_1 , видане повторно 30.03.2024 Четвертим відділом РАЦС у м. Харкові Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції) на ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Куп`янськ, Харківської області, зазначивши батьком дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінити дитині ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у м. Куп`янськ Харківської області, по батькові « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 », змінити дитині ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Куп`янськ Харківської області, прізвище « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 », ім`я дитини залишити без змін та видати повторне свідоцтво про народження з врахуванням внесених змін.

Вимоги позову мотивовано тим, що ОСОБА_3 з березня 2016 почав проживати однією сім`єю з ОСОБА_2 у будинку, що належав матері відповідачки за адресою: АДРЕСА_1 . Під час спільного проживання в незареєстрованому шлюбі створили фактичні сімейні відносини та почали вести спільне господарство. У лютому 2017 відповідачка завагітніла, але у період вагітності між ними склалися напружені стосунки, у зв`язку із чим позивач був вимушений змінити місце проживання. ІНФОРМАЦІЯ_2 під час окремого проживання один від одного, народився син. Оскільки шлюб на час народження дитини між сторонами не зареєстрований, у свідоцтві про народження дитини батько дитини записаний зі слів матері відповідно до ч.1 ст. 135 СК України. Відтак, відповідачка записала дитину за своїм прізвищем « ОСОБА_7 » та зазначила ім`я та по батькові за її вказівкою як « ОСОБА_9 », що вбачається із повторного свідоцтва про народження дитини. Після народження сина сторони знайшли порозуміння та знову почали проживати разом за вищевказаною адресою, а 21.09.2023 офіційно зареєстрували шлюб. Акт спільного проживання та надходження у стосунках у період вагітності, може підтвердити свідок ОСОБА_10 . Позивач визнає себе батьком малолітнього ОСОБА_4 , факт свого батьківства та свого відношення до дитини, як до рідного сина не спростовує та сумніву не піддає. Малолітня дитина без будь якого сумніву вважає позивача біологічним батьком та хоче носити прізвище позивача, між ними склалися турботливі та доброзичливі батьківські відносини. Позивач займається вихованням дитини та забезпеченням його фізичного, духовного та морального розвитку, допомагає у навчанні, утримує та піклується, як батько за рідним сином. З 2022 позивач проходить військову службу.

Відповідачка скористалась правом надання відзиву на позовну заяву із змісту якого вбачається, що ОСОБА_2 визнає позовні вимоги, усі обставини у позовній заяві відповідають дійсності, зокрема те, що син ОСОБА_4 зачатий у період знаходження у стосунках з позивачем та має носити прізвище та по батькові позивача ОСОБА_1 .

В судовому засіданні позивач та його представник у повному обсязі підтримали викладені у позові обставини та його вимоги, просили позовні вимоги задовольнити.

Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги визнала повністю, підтримала обставини, викладені у відозві на позовну заяву, додавши, що на час народження дитини з позивачем посварились, тому у свідоцтві про народження дитини його не зазначила, а вказала вигадану особу. До теперішнього часу питання щодо батьківства ОСОБА_1 не вирішували через поважні причини.

Представник третьої особи Четвертого відділу ДРАЦС у м. Харкові Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції в судове засідання не з`явився, будучи належним чином та своєчасно повідомленим про день, час та місце його проведення, заяв про поважні причини своєї відсутності або про розгляд справи без участі представника, письмові пояснення щодо позовних вимоги, до суду не надійшло.

Суд, вивчивши доводи позивача, позицію відповідача, дослідивши матеріали справи та надані суду докази, вважає вимоги позову такими, що не підлягають задоволенню, виходячи із такого.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Куп`янськ Харківської області народився ОСОБА_4 , батьками якого є ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , що вбачається із копії повторного свідоцтва про народження, виданого 30.03.2024 Четвертним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, серії НОМЕР_2 , актовий запис №170 (а.с.12).

21.09.2023 між ОСОБА_1 та ОСОБА_12 укладений шлюб, який зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по Новокадцькому та Чечелівському районах у місті Дніпро Південного міжрегіонального правління Міністерства юстиції (м.Одеса), що вбачається із копії свідоцтва про шлюб, серії НОМЕР_3 , актовий запис №458 (а.с.13).

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Відповідно до ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Частиною першою статті 126 СК України передбачено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки чи чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Частиною першою ст. 135 СК України визначено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Згідно з частинами першою, другою, четвертою ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України.

Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч.1 ст. 135 цього Кодексу.

Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів.

Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі ч.2 ст. 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Положеннями ст.76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.1,2 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до внутрішнього переконання.

Так, позивачем на підтвердження позовних вимоги суду надано такі докази: копії довідки про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 , довідок від 03.04.2024 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , довідки військової частини НОМЕР_4 ЗСУ від 07.08.2024 про перебування ОСОБА_1 на військової службі, військового квітка ОСОБА_1 , карток платників податків ОСОБА_2 та ОСОБА_1 паспорту громадянина України ОСОБА_1 та , повторного свідоцтва про народження ОСОБА_4 , свідоцтва про шлюб (а.с.7-18).

Далі, для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.

При вирішенні спору про визнання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька.

Висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Калачова проти Росії» від 07 травня 2009 року, заява № 3451/05).

Така позиція висвітлена у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.03.2023 по справі № 205/5698/21;провадження № 61-564св23.

Отже, аналіз перелічених вище документів, наданих позивачем в якості доказів, не є у своєї сукупності достатніми, належними доказами, які дають змогу суду дійти обґрунтованого висновку про підтвердження доводів позивача та вимог позову, які б свідчили про наявність обставин справи, які входять до предмету доказування, що визначено у положеннях ст.ст. 76-81 ЦПК України.

Інших доказів суду з боку позивача не надано, не містять таких доказів і матеріали справи. Визнання позовних вимог з боку відповідачки, на що посилається представник позивача, як на підставу для задоволення позову, не є безумовною підставою для його задоволення, оскільки це суперечить закону в розумінні положень Глави 5 ЦПК України.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

З боку позивача, його представника, відповідачки, будь-яких заяв або клопотань у відповідності до ст. 84 ЦПК України не заявлено.

Суд оцінює докази з своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь установленої сили (ст. 89 ЦПК України).

Таким чином, аналізуючи вищевикладене, оцінюючи надані докази в обґрунтовані вимог позову, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не доведені, належним чином не підтверджені, а тому у суд відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 76-81, 83, 89, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 в особі представника адвоката Плугатирьова Віталія Вікторовича, до ОСОБА_2 , третя особа: Четвертий відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Харкові Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції, про визнання батьківства.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення, апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів.

Відомості щодо учасників справи, які не оголошуються судом:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_5 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса місця проживання ВПО: АДРЕСА_3 .

Третя особа: Четвертий відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції, адреса місця знаходження: 61121, м. Харків, пр. Тракторобудівників,144; .

Повний текст виготовлений 10.02.2025

Суддя О.О. Сугачова