Справа № 953/9072/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2025 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Колесник С.А.,

при секретарі судового засідання - Смаль Ю.О.,

за участю позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Харченка К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб по справам дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав, -

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Відповідача ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб по справам дітей ХМР, в якому просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути судові витрати.

На обгрунтування позову Позивач зазначає, що ОСОБА_1 з 08.10.2021 року по 17.07.2024 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , від якого мають малолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після початку військової агресії рф проти України Позивач разом з Відповідачем з метою збереження життів, переїхали до батьків позивача у м. Лубни Полтавської області де в них і народився син. Після народження сина Відповідач почала проявляти байдужість до дитини. Згідно інформаційної довідки КП «КНП Лубенський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 14.06.2024 року №404 декларація про надання медичних послуг ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 укладена на законного представника дитини - батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . За період з 21.05.2022 дитина ОСОБА_3 разом з батьком ОСОБА_1 проходив профілактичні огляди, звертався по захворюваннях та консультаціях очно та засобом телекомунікації. Мати до лікаря не зверталася.

З літа 2022 року стосунки Позивача з Відповідачем взагалі почали розлагоджуватися у зв`язку з тим, що дружина хотіла виїхати з України, з метою постійного проживання за кордоном. Однак Позивач був проти цього, що і було причиною постійних сварок. Восени 2022 року Відповідач зібрала свої речі та покинула Позивача з дитиною. Отже, починаючи з вересня 2022 року Відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні дитини.

Саме з цього часу Позивач почав самостійно виховувати та утримувати сина. В січні 2023 року Позивач разом з сином повернулися до м.Харкова та продовжили жити у належній Позивачу квартирі АДРЕСА_1 . Перебуваючи у Харкові Позивач займається розвитком сина, регулярним оглядом стану його здоров`я та, в разі необхідності, його лікуванням, що підтверджується відповіддю Голландського футбольного центру раннього розвитку «Футбік» від 27.05.2024 та листами оглядів лікара-педіатра. Згідно відповіді Голландського футбольного центру раннього розвитку «Футбік» від 27.05.2024 саме Позивач самостійно та регулярно приводить сина на заняття спортом, сплачує та приймає участь у заняттях з футболу, систематично відвідує позапланові спортивні заходи та івенти, цікавиться успіхами та розвитком сина. Мама ОСОБА_3 жодного разу не приводила сина на тренування та не цікавилась його успіхами у спорті. З оглядів лікара-педіатра вбачається, що саме Позивач здійснює супровід сина під час проходження ним оглядів та лікувань.

Окрім цього, рішенням виконавчого комітету про визначення місця проживання малолітніх дітей №29 від 22.05.2024 року місце проживання сина визначено разом з Позивачем. У зв`язку з невиконанням Відповідачем своїх зобов`язань щодо матеріального утримання сина, 13.06.2024 Київським районним судом м. Харкова видано наказ №953/5176/24 про стягнення з Відповідача на користь Позивача аліментів на утримання сина та рішенням Київського районного суду м. Харкова від 17.07.2024 року по справі №953/3114/24 шлюб між Позивачем та Відповідачем розірвано.

Таким чином, починаючи з вересня 2022 року Відповідач фактично самоусунулася (ухилилася) від виховання сина, не піклувалася та не піклується про його фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя та не приймає участі в його матеріальному забезпеченні та утриманні.

Однак, ані Позивач, ані інші особи жодним чином не перешкоджали Відповідачу у здійсненні її батьківських прав та її фактичне самоусунення від цих обов`язків є результатом лише її винної поведінки.

Таким чином, позбавлення Відповідача батьківських прав, враховуючи свідоме нехтування нею своїх батьківських обов`язків, є єдиним можливим засобом забезпечення ОСОБА_3 спокійного життя, гармонічного виховання в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, як того вимагає ст.150 СК України.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.10.2024, справу передано для розгляду судді Колесник С.А.

На виконання вимог ч.6 ст.187 ЦПК України судом 02.10.2024 сформовано запит до органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичних осіб - відповідача у справі та отримано відповідну довідку.

Ухвалою суду від 02.10.2024 відкрито загальне позовне провадження по даній справі та почато підготовче провадження.

26.11.2024 електронною поштою до суду від Відповідача ОСОБА_2 надійшла заява, у якій Відповідач вказала, що обставини, викладені у позовній заяві, відповідають дійсності. З осені 2022 року вона з Позивачем проживають окремо, при цьому син залишився проживати з батьком. Весь цей час та станом на сьогодні утриманням сина та його вихованням займається виключно його батько ОСОБА_1 , у зв`язку з чим вона визнає позовні вимоги визнає у повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення, наслідки визнання позовних вимог їй відомі, зрозумілі та їх роз`яснення не потребує (а.с.41).

03.12.2024 через систему «Електронний суд» від представника третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Департаменту служб по справам дітей Харківської міської ради Малько О.П. надійшли пояснення, у яких представник просить справу розглядати без його участі, та додав Висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.54).

Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 24.12.2024 закрито підготовче провадження у справі, та призначено справу до судового розгляду по сутні (а.с.61).

Позивач та його представник - адвокат Харченко К.С. у судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила.

Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Департаменту служб по справам дітей Харківської міської ради Малько О.П. у поданих до суду 03.12.2024 поясненнях просив розглянути справу без участі його представника (а.с.54).

Частиною 1 ст. 131 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин (ч. 3 ст. 131 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Суд, дослідивши надані сторонами докази, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом достовірно встановлено, що батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є: мати - ОСОБА_2 та батько ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 26 травня 2022 року Лубенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Лубенському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми)(а.с.11).

З долученої до матеріалів справи копії рішення Київського районного суду м.Харкова від 17.07.2024 вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 08.10.2021 зареєстрували шлюб, який було розірвано 17.07.2024 (а.с.20).

ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с.13).

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.10).

Згідно листа Голланського футбольного центру раннього розвитку «Футбік» від 27.05.2024, ОСОБА_1 , батько ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , самостійно та регулярно приводить сина на заняття спортом, сплачує та приймає участь у заняттях з футболу, системачино відвідує позапланові спортивні заходи та івенти, цікавиться успіхами та розвитком сина. Мама ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 жодного разу не приводила сина на тренування та не цікавилась його успіхами у спорті (а.с.14).

З доданих до позовної заяви Консультативного висновку від 01.06.2024, Оглядів лікаря-педіатра від 27.05.2024 та 18.07.2024 вбачається, що дитина ОСОБА_3 оглядалася лікарями та батько дитини - ОСОБА_1 надавав згоду виконувати всі призначення та рекомендації лікарів (а.с.15-17).

З інформаційної довідки КП «КНП Лубенський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 14.06.2024 року №404 вбачається, що дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адрсеою АДРЕСА_3 , перебуває на обліку у лікаря-педіатра амбулаторії загальної практики сімейної медицини №3 «КНП ЛМЦПМСД» ОСОБА_4 з народження. Декларація на надання медичних послуг укладена на законного представника дитини - батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . За період з 21.05.2022 дитина ОСОБА_3 разом із батьком ОСОБА_1 проходив профілактичні огляди, звертався по захворюваннях та консультаціях очно та засобами телекомунікацій. Мати дитини до лікаря не зверталася (а.с.12).

Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 22.05.2024 №239 «Про визначення місця проживання малолітніх дітей» місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначено разом з батьком, ОСОБА_1 (а.с.18).

Судовим наказом Київського районного суду м.Харкова від 13.06.2024 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі від заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягувати від дня пред`явлення заяви до суду, тобто з 12.06.2024 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.19).

Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.54).

Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається із Закону України «Про охорону дитинства» від 21 червня 2001 року, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

За приписами ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Частинами 1-3 статті 150 СК України встановлено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК України.

У даному випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один з батьків) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. В свою чергу батьки (один з батьків) повинні довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов`язки.

Відповідно до ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Особи можуть бути позбавленні батьківських прав тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

Відповідно до положень статті 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

В пункті 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов`язків.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько/мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними.

Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посилається на те, що підставою для позбавлення батьківських прав Відповідача є ухилення її від виконання обов`язків по вихованню та утриманні малолітньої дитини.

Під час розгляду даної справи суд встановив, що у матеріалах справи відсутні беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов`язками Відповідачем, які б свідчили про злісне ухилення нею від виховання своєї дитини і, як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав

Так у справі відсутні докази застосування до Відповідача заходів впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування.

Позивач не довів та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини, шляхом позбавлення батька по відношенню до дитини батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення Відповідача від виконання батьківських обов`язків відносно дитини.

Висновок Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду ( ч. 5, 6 ст. 19 СК України).

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина не забезпечуватиме інтересів самої дитини, оскільки Позивач не довів та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення матері по відношенню до дитини батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачкою від виконання батьківських обов`язків відносно дитини.

Окремо слід зазначити, що наявність визнання відповідного позову матір`ю не може бути основою для її позбавлення батьківських прав. Адже такі дії самі по собі є неправозгідними, суперечать моральним засадам суспільства та не відповідають інтересам дитини (постанова КЦС від 10.11.2023 у справі № 401/1944/22). У справі обов`язково досліджуватимуться інші обставини. Верховний Суд неодноразово підкреслював, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, на який йдуть лише у виняткових випадках. А головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку (постанова КЦС від 20.12.2023 у справі №522/20260/21).

Саме ці докази і вважатимуться законними підставами для задоволення позову (постанова КЦС від 29.11.2023 у справі №607/15704/22).

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є недоцільним та передчасним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити.

Виходячи з викладеного, суд вважає, що ОСОБА_2 слід попередити про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і покласти на органи опіки та піклування контроль за виконанням відповідачем батьківських обов`язків.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, у відповідності до ст. 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 4, 5, 13, 76-81, 133, 141,259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, ст.164 СК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб по справам дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Попередити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про необхідність належного виконання обов`язків по вихованню і утриманню малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 ;

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ;

Третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, місцезнаходження за адресою: м. Харків, вул. Чернишевська, 55.

Повний текст рішення складено та підписано 10 лютого 2025 року.

Суддя Колесник С.А.