ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/28969/23

Провадження № 22-ц/820/41/25

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О. І. (суддя-доповідач), Корніюк А. П., П`єнти І. В.,

секретар судового засідання Заворотна А. В.,

з участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

представника ОСОБА_3 ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_5 , та ОСОБА_3 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 вересня 2024 року (суддя Колієв С. А., повне судове рішення складено 12.09.2024) у справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_5 , до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служба у справах дітей Хмельницької міської ради про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради, про встановлення порядку користування жилим приміщенням.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, суд

у с т а н о в и в :

01 листопада 2023 року ОСОБА_6 (в подальшому змінила прізвище на ОСОБА_5 ), звертаючись до суду в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_1 із вказаним позовом, зазначала, що донька та ОСОБА_3 є співвласниками двокімнатної квартири АДРЕСА_1 у рівних частках. Відповідач без погодження з іншим співвласником установив броньовані двері до кімнати площею 16,9 кв. м та зачиняє їх на замок, чим чинить перешкоди у користуванні нею.

Тому позивачка за первісним позовом просила зобов`язати ОСОБА_3 не чинити перешкоди у користуванні кімнатою площею 16,9 кв. м шляхом проведення за власний рахунок демонтажу броньованих дверей, що закриваються на замок, які ведуть до кімнати площею 16,9 кв. м у квартирі АДРЕСА_1 .

У січні 2024 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_5 , про встановлення порядку користування квартирою. В обґрунтування вимог зазначав, що 05.09.2013 він подарував доньці 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 . У квартирі зареєстровані він, колишня дружина ОСОБА_5 та їх донька. Після розірвання шлюбу ОСОБА_5 разом з донькою зайняли кімнату площею 12,7 кв. м. У його користування перейшла кімната площею 16,9 кв. м. З того часу між ними склався такий порядок користування квартирою, що було встановлено рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 22.06.2018 у справі № 686/24930/17. Проте з приводу користування житлом виник спір.

Тому позивач за зустрічним позовом просив встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , виділивши йому у користування житлову кімнату, позначену у технічному паспорті цифрою «2», площею 16,9 кв. м, а ОСОБА_5 та ОСОБА_1 виділити у користування житлову кімнату, позначену у технічному паспорті цифрою «4», площею 12,7 кв. м; допоміжні приміщення: кухню площею 5,5 кв. м, ванну кімнату площею 1,9 кв. м, вбиральню площею 1,0 кв. м, коридор площею 7,8 кв. м, кладову площею 2,5 кв. м залишити у спільному користуванні.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 лютого 2024 року зустрічний позов об`єднано в одне провадження із первісним для спільного розгляду.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 вересня 2024 року у задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено.

ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати в частині відмови у задоволенні первісного позову та ухвалити нове судове рішення в цій частині. Посилається на незаконність рішення суду, невідповідність висновків суду обставинам справи. Суд не взяв до уваги те, що при рівності часток у праві спільної часткової власності на квартиру ОСОБА_3 самовільно зайняв більшу за площею кімнату у квартирі. Вказані дії відповідача негативно впливають на емоційний стан доньки. Оскаржуване рішення суперечить змісту рішення Хмельницького міськрайонного суду від 02.02.2018 у справі № 686/22793/17, яким її разом із неповнолітньою донькою вселено у квартиру АДРЕСА_1 , а не в меншу кімнату цієї квартири площею 12,7 кв. м.

ОСОБА_3 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати в частині відмови у задоволенні зустрічного позову та ухвалити нове судове рішення про задоволення його позову. Вважає рішення суду необґрунтованим. Суд не взяв до уваги те, що позивачка за первісним позовом, заперечуючи проти запропонованого ним порядку користування квартирою, свого варіанту не запропонувала. Зазначає, що погоджується на виділення йому у користування кімнати площею 12,7 кв. м., а ОСОБА_5 та ОСОБА_1 кімнати площею 16,9 кв. м.

У відзиві ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_1 просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_3 без задоволення, а рішення суду в частині вирішення зустрічного позову без змін.

У засіданні апеляційного суду представники сторін підтримали кожен апеляційну скаргу свого довірителя.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до пунктів 3 і 4 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції правильно установив, що 11.04.2003 за договором купівлі-продажу, укладеним з ОСОБА_7 , ОСОБА_3 набув у власність квартиру АДРЕСА_1 . Договір посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Гусєвою Л. В. та зареєстрований у реєстрі за № 2000.

05.09.2013 між ОСОБА_3 і його донькою ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , від імені якої та в інтересах якої діяла мати ОСОБА_6 , був укладений договір дарування 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 . Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Грищук О. В. та зареєстрований у реєстрі за № 1096.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02.02.2018 у справі № 686/22793/17 задоволено позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3 , ОСОБА_8 про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням та вирішено усунути перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом вселення в неї ОСОБА_6 та її малолітньої доньки ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з довідкою Відділу реєстрації місця проживання Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 08.12.2023 за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_1 і ОСОБА_6 з 03.03.2011 та ОСОБА_3 з 18.03.2010.

Відповідно до технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_1 вказана квартира має загальну площу 48,3 кв. м, житлову площу 29,6 кв. м і складається з приміщень: коридора площею 7,8 кв. м, житлової кімнати площею 16,9 кв. м, житлової кімнати площею 12,7 кв. м, кладової площею 2,5 кв. м, кухні площею 5,5 кв. м, ванної кімнати площею 1,9 кв. м, туалета площею 1,0 кв. м. Житлові кімнати є роздільними.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22.06.2018 у cправі № 686/24930/17 відмовлено в позові ОСОБА_6 , яка діяла у власних інтересах та як представник неповнолітньої ОСОБА_1 , до ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради про визначення порядку користування квартирою.

Зі змісту акту обстеження умов проживання від 29.09.2023, складеного комісією Служби у справах дітей Хмельницької міської ради за результатами обстеження умов проживання неповнолітньої ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , установлено, що в одній із кімнат вказаної квартири проживає неповнолітня ОСОБА_1 разом з матір`ю ОСОБА_6 , умови проживання дитини задовільні. Другу кімнату обстежити не виявилося можливим, оскільки вона була закрита на ключ і доступ до неї є лише у ОСОБА_3 .

Згідно з відповіддями Служби у справах дітей Хмельницької міської ради від 28.09.2023 та від 06.10.2023 за результатами розгляду звернення ОСОБА_1 щодо чинення економічного тиску ОСОБА_3 на неповнолітню доньку ОСОБА_1 у виді обмеження доступу до користування кімнатою, небезпеки для життя та здоров`я дитини не виявлено, проведена інформаційна робота щодо заходів для протидії домашньому насильству. Із ОСОБА_3 проведено профілактичну бесіду та попереджено про відповідальність.

З приводу користування квартирою між сторонами виник спір, оскільки ОСОБА_3 зачиняє двері кімнати площею 16,9 кв. м на замок і не дає можливості користуватися нею.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Відмову в задоволенні первісного позову суд мотивував безпідставністю позовних вимог. Відмову у задоволенні зустрічного позову суд обґрунтовував тим, що запропонований варіант користування квартирою не буде враховувати баланс інтересів кожного із співвласників та не відповідатиме вимогам справедливості.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується частково.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 частково заслуговують на увагу з таких підстав.

Згідно з частиною 1 статті 319 ЦК власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним (стаття 321 ЦК України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

За змістом частини 1 статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому.

Частинами 1-3 статті 358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Встановлений співвласниками порядок користування квартирою із виділенням конкретних приміщень у натурі, не припиняє право спільної часткової власності, оскільки такі частини не перетворюються в об`єкт самостійної власності кожного з них.

При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

У постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15 зроблено висновок, що «первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим. Оскільки спірні правовідносини не стосуються поділу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників».

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Отже, за змістом зазначених норм права співвласник майна, яке знаходиться у спільній сумісній власності без виділення часток у натурі, має право на вільне користування зазначеним майном у повному обсязі та має право на усунення перешкод у такому користуванні у будь-який час.

Установлено, що співвласники не досягли домовленості щодо порядку та способу спільного користування квартирою, що стало підставою для звернення до суду з позовами.

Суд першої інстанції спір між сторонами по суті не вирішив, а тому дійшов помилкового висновку про відмову в позові про встановлення порядку користування квартирою.

Посилання суду як на підставу для відмови у зустрічному позові на те, що запропонований ОСОБА_3 порядок користування квартирою не відповідає вимогам справедливості, не забезпечує баланс інтересів усіх осіб, які проживають у квартирі не ґрунтується на законі.

Виходячи із визначених у статтях 356, 358 ЦК України положень можливість встановлення порядку користування спільним майном стосується виключно його співвласників, а тому наявність у третіх осіб, у тому числі членів сім`ї, права користування спірною квартирою на встановлення такого порядку користування не впливає та є похідним від права власності співвласників житлового приміщення, членами сім`ї яких є особи.

Крім того, у межах заявлених вимог про встановлення порядку користування квартирою суд не був позбавлений можливості визначити такий порядок користування нею, який відповідав би вимогам справедливості.

Враховуючи кількість співвласників нерухомого майна, план квартири, розмір житлової площі, а також конфліктні відносини між сторонами у справі, пропорційність та рівновагу прав та інтересів обох сторін, варіант користування квартирою, який влаштовує їх, про що пояснили представники сторін у засіданні апеляційного суду, колегія суддів вважає за можливе частково задовольнити зустрічний позов і встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , відповідно до якого виділити у користування ОСОБА_3 житлову кімнату площею 12,7 кв. м, у користування ОСОБА_1 житлову кімнату площею 16,9 кв. м, допоміжні приміщення залишити у їх спільному користуванні.

При цьому суд враховує те, що представник ОСОБА_1 у відзиві на зустрічний позов заперечує установлення за згодою співвласників існуючого порядку користування квартирою, при якому кімнатою площею 12,7 кв. м користуються вони з донькою, а ОСОБА_3 - кімнатою 16,9 кв. м., вважає його «нав`язаним» ОСОБА_3 .

За встановленого порядку користування квартирою необхідності у проведенні демонтажу дверей до кімнати площею 16,9 кв. м немає.

Тому не підлягає задоволенню апеляційна скарга ОСОБА_1 .

З огляду на викладене рішення суду першої інстанції в частині відмови у первісному позові необхідно залишити без змін. Рішення суду в частині відмови у зустрічному позові потрібно скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Документально підтверджені судові витрати ОСОБА_3 у зв`язку із частковим задоволенням його позову підлягають стягненню із ОСОБА_1 у сумі 9605,60 грн (1/2 частина).

Керуючись статтями 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_5 , залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 вересня 2024 року в частині відмови у первісному позові залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 вересня 2024 року в частині відмови у зустрічному позові скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Зустрічний позов задовольнити частково.

Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , відповідно до якого виділити у користування ОСОБА_3 житлову кімнату площею 12,7 кв. м, у користування ОСОБА_1 житлову кімнату площею 16,9 кв. м.

Допоміжні приміщення кухню площею 5,5 кв. м, ванну кімнату площею 1, 9 кв. м, вбиральню площею 1,0 кв. м, коридор площею 7,8 кв. м, кладову площею 2, 5 кв. м. залишити у спільному користуванні ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Стягнути із ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ), в інтересах якої діє ОСОБА_5 , на користь ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати у сумі 9605,60 грн (дев`ять тисяч шістсот п`ять грн 60 коп.).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 07 лютого 2025 року.

Суддя-доповідач О. І. Талалай

Судді А. П. Корніюк

І. В. П`єнта