ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/170/25 Справа № 707/994/24 Категорія: 307010000 Головуючий по 1 інстанції Баронін Д.Б. Доповідач в апеляційній інстанції Гончар Н.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2025 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Василенко Л.І., Фетісової Т.Л.

секретар Івануса А.Д.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

представник позивача - адвокат Хмельницька Людмила Миколаївна

відповідач ОСОБА_2

особа, що подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 19 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, в якому просила визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку площею 0,25 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд та домоволодіння, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 0,25 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд та домоволодіння, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

За життя, 18 листопада 2009 року, спадкодавець ОСОБА_3 склала заповіт, яким заповіла все своє майно в рівних частках ОСОБА_1 (невістці) та ОСОБА_4 (онуку).

У встановлений законом шестимісячний строк позивач звернулася до приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу Ворони О.О. (діяльність нотаріуса припинена) з заявою про прийняття спадщини. ОСОБА_4 подав до нотаріуса заяву про відмову від спадщини на користь ОСОБА_1 .

Крім ОСОБА_1 з заявою про прийняття спадщини звернулася дочка померлої ОСОБА_3 ОСОБА_5 , яка станом на момент смерті спадкодавця була пенсійного віку та незалежно від наявності заповіту мала право на обов`язкову частку.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла. Юридично право власності на обов`язкову частку у спадковому майні померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 . ОСОБА_5 не оформила.

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Черкаської районної державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім`я ОСОБА_1 на спадкове майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_3 .

Листом № 1263/0214 від 05 грудня 2023 року державний нотаріус Черкаської районної нотаріальної контори Чуй Н.В. повідомила, що з заявами про прийняття спадщини після ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулися ОСОБА_1 та інший спадкоємець заявлена як дочка померлої, непрацездатного віку. Оскільки нотаріус не уповноважений визначати вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, інших речей та майнових прав, в тому числі не може визначити ідеальну частку при розділі речей із спадкової маси, враховуючи відносини між спадкоємцями, а також враховуючи те, що спадкоємець, який мав право на виділ обов`язкової частки у спадщині помер, нотаріусом роз`яснено право на звернення до суду за вирішенням питань про спадкування. Спадкоємцем на спадкове майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 є її син ОСОБА_2 , який визначений відповідачем у даному спорі.

Позивач зазначила, що у розумінні положень ч. 1 ст. 1276 ЦК України спадкоємець на спадкове майно померлої ОСОБА_5 не має права на прийняття її обов`язкової частки у спадщині після ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 19 листопада 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 на частки земельної ділянки площею 0,25 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд та право власності на частки домоволодіння, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що під час розгляду справи, позивач у позовній заяві, а відповідач у відзиві на позовну заяву визнали той факт, що після смерті ОСОБА_3 із заявою про прийняття спадщини звернулася її дочка ОСОБА_5 , яка станом на час прийняття спадщини досягла пенсійного віку і мала право на обов`язкову частку у спадщині. Визначаючи розмір обов`язкової частки ОСОБА_5 у спадщині після смерті ОСОБА_3 суд врахував, що спадкувати за законом після смерті ОСОБА_3 в разі відсутності заповіту могли б на праві спадкоємців першої черги дві особи ОСОБА_4 внук спадкодавиці (за правом представлення після смерті сина ОСОБА_6 ) та ОСОБА_5 як дочка спадкодавиці. Суд дійшов висновку, що в такому б випадку ОСОБА_5 отримала право на частину спадщини, а отже її обов`язкова частка у спадщині після смерті ОСОБА_3 складає половину від частки - частки.

Також суд дійшов висновку, що позивачка дійсно має право на спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , однак її частка у спадковому майні має складати у зв`язку з наявністю іншого спадкоємця з обов`язковою часткою у спадщині, тому позов було задоволено часткова.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд дійшов висновку, що відповідач не порушував своїми діями або бездіяльністю права позивача на спадкове майно та врахував, що тлумачення норм ч.ч. 1-3 ст. 141 ЦПК України дає підстави для висновку, що судові витрати стягуються з відповідача тоді, коли внаслідок його протиправних, суперечливих, незаконних дій або бездіяльності у позивача виникла необхідність звернення до суду за захистом своїх прав. Якщо ж відповідач не вчиняв таких дій або бездіяльності, що призвели до необхідності звернення позивача до суду, то відповідач не повинен нести тягар відшкодування судових витрат. Оскільки спір виник внаслідок неможливості позивача оформити права на спадкове майно у нотаріальному порядку з причин, які не залежали від відповідача, тому в стягненні судових витрат з відповідача було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 19 листопада 2024 року в частині відмови в задоволенні позову про визнання за ОСОБА_1 права власності в порядку спадкування за заповітом на частки земельної ділянки площею 0,25 га., цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд та права власності на частки домоволодіння, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також відмови у стягненні з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових витрат зі сплати судового збору. Ухвалити у відповідній частині нове рішення, яким визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом на частку земельної ділянки площею 0,25 га., цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд та права власності на частки домоволодіння, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також судові витрати зі сплати судового збору у сумі 7 850 грн. 68 коп. В іншій частині судове рішення залишити без змін. Також стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що під час розгляду справи суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права та дійшов до помилкового висновку про часткове задоволення позову.

Зазначено, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про те, що право на обов`язкову частку ОСОБА_5 внаслідок прийняття спадщини трансформувалося в майнове право, яке успадкував її син (відповідач у справі) ОСОБА_2 , а також, Цивільний кодекс України не містить жодних обмежень чи заборон на спадкування майна, яке було набуте як обов`язкова частка у спадщині, за відсутності оформлення прав на таке майно. Крім того, вказано, що матеріали справи не містять доказів, які підтверджують факт родинних відносин, що ОСОБА_5 є дочкою ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки згідно із свідоцтвом про народження ОСОБА_5 її матір`ю записана ОСОБА_7 , тому розмір обов`язкової частки ОСОБА_5 у спадщині після смерті ОСОБА_3 не може визначатися. Суд вищевказаного не врахував та дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позову. Також зазначено, що суд не врахував висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 04 вересня 2019 року у справі № 450/328/15-ц, згідно яких розтлумачено питання щодо неможливого переходу обов`язкової частки не прийнятої за життя спадкоємцем за законом, який мав право на таку обов`язкову частку.

Крім того, районним судом порушено норми процесуального права, оскільки при частковому задоволенні позовних вимог, суд відмовив у стягненні судових витрат у справі пропорційно задоволеним вимог. Такі висновки суду не ґрунтуються на жодних нормах чинного законодавства та є такими, що грубо порушують вимоги ЦПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від ОСОБА_2 зазначено, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими і не дають підстав для скасування чи зміни судового рішення. Вказано, що ОСОБА_5 набула в порядку статті 1241 ЦК України право на обов`язкову частку після смерті ОСОБА_3 , проте за час свого життя не оформила право власності на цю частку. Право на обов`язкову частку ОСОБА_5 внаслідок прийняття спадщини трансформувалося в майнове право, яке успадкував її син (відповідач у справі) ОСОБА_2 . ЦК як регулятор спадкових відносин не містить жодних обмежень чи заборон на спадкування майна, яке було набуте як обов`язкова частка у спадщині, за відсутності оформлення прав на таке майно.

Заслухавши доповідь головуючого, учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 1 від 07 листопада 2023 року ОСОБА_8 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у с. Свидівок. Батьком вказаний ОСОБА_9 , а матір`ю ОСОБА_7 , які одружені на підставі свідоцтва про одруження від 17 вересня 1949 року.

Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , виданого 24 лютого 1973 року Свидівоцькою сільською радою Черкаського району Черкаської області, ОСОБА_6 та ОСОБА_10 24 лютого 1973 року зареєстрували шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 5. Після реєстрації шлюбу прізвище чоловіка ОСОБА_11 , дружини ОСОБА_11 .

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого повторно 28 серпня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Черкаського району управління юстиції Черкаської області, ОСОБА_9 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що зроблено відповідний актовий запис № 16. Батьком записаний ОСОБА_6 , матір`ю ОСОБА_1 .

Згідно з копією свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_3 , виданого 28 серпня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Черкаського району управління юстиції Черкаської області, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , змінив ім`я на ОСОБА_4 , про що зроблено відповідний актовий запис № 10.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого 17 вересня 2007 року Свидівоцькою сільською радою Черкаського району Черкаської області, вбачається, що ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 у віці 57 років у с. Свидівок Черкаського району Черкаської області, Україна, про що складено відповідний актовий запис № 37.

Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №619184 та витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-023 від 01 листопада 2023 року, ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,2500 га, кадастровий номер: :04:001:0134, цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_5 , виданого 09 вересня 2008 року виконавчим комітетом Свидівоцької сільської ради, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого 02 жовтня 2008 року КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» за № 20436831, інформаційної довідки про зареєстроване право власності № 45773, виданої 23 жовтня 2023 року КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_3 є власником домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Зі змісту технічного паспорту на вищевказаний будинок, виданого 09 жовтня 2008 року КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації», вбачається, що роком спорудження житлового будинку з прибудовою, гаражу-літньої кухні, сараю, погрібу, сараю, бані, сараю, колодязю, огорожі є 1963 рік.

Згідно з інформаційною довідкою щодо показників технічної характеристики об`єкту нерухомого майна № 45773о, виданої 23 жовтня 2023 року КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації», домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , за даними технічної інвентаризації складається: А-1, а ,а-1, а-2 житлового будинку з прибудовою, Б,б - гаражу-літньої кухні, В-сараю, Г- погрібу, Д -сараю, Е- сараю, Ж - бані, З -сараю, №1,-3,5 огорожі, № 4 -колодязя.

Згідно із свідоцтвом про народження, виданим Свидівським РАЦС Черкаського району Черкаської області, ОСОБА_12 народилася ІНФОРМАЦІЯ_7 . Батьком вказаний ОСОБА_9 , а матір`ю ОСОБА_7 .

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 від 12 липня 1980 року, ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_8 , про що зроблено відповідний актовий запис № 18. Батьком записаний ОСОБА_13 , матір`ю ОСОБА_5 .

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7 , виданого 12 лютого 2022 року Черкаським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Черкаському районі Черкаської області Центрального управління Міністерства юстиції (м. Київ), вбачається, що ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 66 років у с. Свидівок Черкаського району Черкаської області, Україна, про що складено відповідний актовий запис № 19.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 03 серпня 2023 року державним нотаріусом Черкаської районної нотаріальної контори Чуй Н.В., спадкоємцем майна ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , є її син ОСОБА_2 . Спадщина складається з житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами номер АДРЕСА_2 .

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав № 34140874 від 03 серпня 2023 року, ОСОБА_2 є власником житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до заповіту від 18 листопада 2009 року, посвідченим секретарем Свидівоцької сільської ради та виконавчого комітету Черкаського району Черкаської області Остріцькою Л.О., зареєстрованому в реєстрі за №156, ОСОБА_3 заповіла все своє майно в рівних частках наступним особам: ОСОБА_1 , 1951 р.н., та ОСОБА_4 , 1976 р.н.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_8 , виданого 04 травня 2020 року Свидівоцькою сільською радою Черкаського району Черкаської області, вбачається, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 86 років у с. Свидівок Черкаського району Черкаської області, Україна, про що складено відповідний актовий запис № 24.

З довідки № 185, виданої 19 червня 2023 року Виконавчим комітетом Будищенської сільської ради Черкаського району Черкаської області, вбачається, що згідно з даними погосподарської книги № 5 за 2006-2010 роки, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 на день смерті була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 . На час відкриття спадщини в будинку були зареєстровані та проживали: невістка ОСОБА_1 , 1951 року народження, онук ОСОБА_4 , 1976 року народження.

Згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 23709916 від 19 травня 2010 року, зареєстрована спадкова справа № 49341867 в спадковому реєстрі у нотаріуса №89/2010. Спадкодавець: ОСОБА_3

19 травня 2010 року до приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу Ворони О.О. звернулася ОСОБА_1 із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3

19 травня 2010 року до приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу Ворони О.О. надійшла заява ОСОБА_4 про відмову від належної йому частини спадкового майна після смерті ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1

13 жовтня 2010 року до приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу Ворони О.О. надійшла заява ОСОБА_5 про прийняття спадщини після смерті її матері ОСОБА_3 .

Відповідно до копії листа щодо неможливості видачі свідоцтва про право на спадщину № 1268/0214, виданого 05 грудня 2023 року завідувачем Черкаської районної державної нотаріальної контори Н.В. Чуй, ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої ОСОБА_3 . Зазначена відмова обґрунтована тим, що з заявами про прийняття спадщини звернулись ОСОБА_1 та інший спадкоємець - заявлена, як дочка померлої, непрацездатного віку. Від імені ОСОБА_3 наявний заповіт, згідно з яким вона заповіла все своє належне майно ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , який відмовився від прийняття спадщини. Оскільки нотаріус не уповноважений визначати вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, інших речей та майнових прав, в тому числі і не може визначати ідеальну частку при розділі речей із спадкової маси, урахувати відносини між спадкоємцями, а також враховуючи те, що спадкоємець, який мав право на виділ обов`язкової частки у спадщині помер, нотаріусом роз`яснено позивачці право на звернення до суду за вирішенням питань про спадкування.

З інформації, що надіслана на виконання ухвал суду завідувачем Черкаської районної державної нотаріальної контори, вбачається, що:

- після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , заведено спадкову справу № 455/2022 за заявою ОСОБА_2 . 03 серпня 2023 року ОСОБА_2 було видано свідоцтва про право на спадщину за законом.

- після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , заведено спадкову справу № 89/2010 за заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_5 . Свідоцтва про право на спадщину не видавались.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

До обов`язкової частки у спадщині зараховується вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу, встановленого на користь особи, яка має право на обов`язкову частку, а також вартість інших речей та майнових прав, які перейшли до неї як до спадкоємця.

Згідно зі статтями 1261, 1266, 1267 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за заповітом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом.

Статтею 1296 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції, яка була чинною станом на час прийняття спадщини ОСОБА_5 у жовтні 2010 року) вказано, що непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону.

Відповідно до статті 26 вищевказаного Закону особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення чоловіками 60 років, жінками - 55 років та наявності страхового стажу не менше п`яти років.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2024 року у справі № 346/2744/21 вказано, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права. Право на обов`язкову частку внаслідок прийняття спадщини обов`язковим спадкоємцем трансформується в майнове право, яке підлягає спадкуванню. Цивільний кодекс України, як основний регулятор спадкових відносин, не містить жодних обмежень чи заборон на спадкування такого права за відсутності його оформлення.

У постанові Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 292/389/17 зазначено, що при визначенні розміру обов`язкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги. Отже, за правилами ЦК України до таких спадкоємців слід також відносити спадкоємців, які відмовилися від прийняття спадщини, не прийняли спадщину, усунені від права на спадкування або померли до відкриття спадщини, але в яких є спадкоємці за правом представлення (стаття 1266 ЦК України). Тобто, при обчисленні розміру обов`язкової частки слід ураховувати всіх спадкоємців за законом, які могли б спадкувати, якщо порядок спадкування не був би змінений заповітом.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є виключним способом захисту прав спадкоємця, який застосовується тоді, коли відсутні умови для видачі свідоцтва про право на спадщину в нотаріальному порядку. Оскільки нотаріус письмово відмовила ОСОБА_14 у видачі свідоцтва про право на спадщину, тому суд має оцінити наявність підстав для визнання права власності на спадкове майно за позивачкою в судовому порядку.

Судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем всього майна за заповітом після смерті ОСОБА_3 , оскільки інший спадкоємець, на якого було складено заповіт відмовився від прийняття спадщини. Крім того, сторони визнали той факт, що після смерті ОСОБА_3 із заявою про прийняття спадщини звернулася її дочка ОСОБА_5 , яка станом на час прийняття спадщини досягла пенсійного віку і мала право на обов`язкову частку у спадщині.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 обґрунтовує свої доводи тим, що після смерті ОСОБА_5 спадкоємець на спадкове майно померлої не має права на прийняття її обов`язкової частки у спадщині після ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . При цьому, вказує на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 04 вересня 2019 року у справі № 450/328/15-ц, згідно якої право на обов`язкову частку у спадщині не входить до складу спадщини (спадкова маса) і не може бути передано спадкоємцеві в порядку спадкування. Таким чином, син ОСОБА_5 не може успадкувати її обов`язкову частку, яка залишилася після смерті ОСОБА_3 .

Колегія суддів вважає такі доводи апеляційної скарги необґрунтованими, оскільки постановою Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2024 року у справі № 346/2744/21 зроблено правовий висновок, яким відступлено від висновків щодо застосування норм права (частини третьої статті 1268 ЦК України та статті 1241 України) у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 450/328/15-ц, від 09 грудня 2020 року у справі № 761/24381/14, від 08 вересня 2021 року у справі № 2-93/2009, від 27 січня 2021 року у справі № 199/9931/15-ц.

Згідно висновку Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2024 року у справі № 346/2744/21 судам надано роз`яснення, що при розгляді спорів даної категорії необхідно враховувати, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права. Право на обов`язкову частку внаслідок прийняття спадщини обов`язковим спадкоємцем трансформується в майнове право, яке підлягає спадкуванню. Цивільний Кодекс України, як основний регулятор спадкових відносин, не містить жодних обмежень чи заборон на спадкування такого права за відсутності його оформлення. Отже, суд першої інстанції правомірно врахувавши позицію Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2024 року у справі № 346/2744/21 дійшов обґрунтованого висновку, що право на обов`язкову частку ОСОБА_5 внаслідок прийняття спадщини трансформувалося в майнове право, яке успадкував її син (відповідач у справі) ОСОБА_2 . Доводи апеляційної скарги про відсутність доказів, які підтверджують обставини, що ОСОБА_5 є дочкою ОСОБА_3 відхиляються колегією суддів, оскільки сторони таку обставину підтвердили в суді першої інстанції.

Також колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції в частині визначення розміру обов`язкової частки майна, яка належить ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_3 , оскільки при визначенні розміру обов`язкової частки районним судом враховано всіх спадкоємців за законом першої черги. Так, судом першої інстанції правильно враховано, що після відкриття спадщини після ОСОБА_3 помер її син ОСОБА_6 . За правом представлення спадкувати після смерті ОСОБА_3 на правах спадкоємця першої черги міг ОСОБА_4 , який є сином ОСОБА_6 та ОСОБА_5 . Розмір часток спадкового майна складає по частці, тому обов`язкова частка ОСОБА_5 у спадщині після смерті ОСОБА_3 складає .

Разом з тим, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат у справі, суд першої інстанції обґрунтовував свій висновок про відмову у стягненні таких витрат з відповідача на користь позивача тією обставиною, що спір виник виключно внаслідок неможливості позивачкою оформити право власності на спадкове майно у нотаріальному порядку з причин, які не залежали від відповідача. Тому, на думку районного суду стягнення з відповідача судових витрат буде несправедливим та нерозумним. Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважає його помилковим і таким, що не ґрунтується на нормах процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено частково на 75 %, так як за нею визнано право власності на частки спадкового майна після смерті ОСОБА_3 , а при подачі позовної заяви позивачкою сплачено судовий збір в розмірі 7 850,68 грн. судового збору, тому з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню 5 888 грн. судових витрат по сплаті судового збору відповідно до пропорційної частки задоволених судом вимог. Суд першої інстанції таких витрат не стягнув, тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з прийняттям нового висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення судових витрат. Разом з тим, оскільки рішення суду скасовується лише в частині вирішення питання про судові витрати, а в частині вирішення основного спору залишається без змін, тому колегія суддів не вбачає підстав для розподілу судових витрат, здійснених за розгляд справи в апеляційному суді.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 19 листопада 2024 року в частині відмови у стягненні судових витрат по сплаті судового збору скасувати.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 5 888 грн. за розгляд справи в суді першої інстанції.

В іншій частині судове рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 11 лютого 2025 року.

Судді