12.02.2025
Справа № 642/8793/21
Провадження № 6/642/6/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2025 року Ленінський районний суд м.Харкова в складі:

головуючого судді Грінчук О.П.,

за участю секретаря Панової М.І.,

заявника (боржника) ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові заяву ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із даною заявою, в якій просив визнати судовий наказ №642/8793/21 від 23.12.2021, виданий Ленінським районним судом м.Харкова про стягнення з нього на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки, ОСОБА_4 , 2011 р.н., в розмірі частини його доходу (заробітку) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 17.12.2021 до досягнення дитиною повноліття таким, що не підлягає виконанню.

На обґрунтування заяви вказано, що борг зі сплати аліментів, який наразі існує в межах виконавчого провадження, у нього фактично відсутній, оскільки він добровільно сплачує стягувачу кошти на утримання спільної дитини з моменту розлучення по теперішній час на її картковий рахунок. Крім того, вказав, що державним виконавцем при нарахуванні боргу не враховано зазначені добровільно сплачені кошти. Також вказав, що зазначені обставини свідчать про факт сумлінного та добровільного виконання його обов`язку як боржника.

Ухвалою від 27.01.2025 заяву ОСОБА_1 прийнято до провадження та призначено судовий розгляд.

10.02.2025 до суду надійшли письмові заперечення від стянувача, ОСОБА_3 , проти заяви ОСОБА_1 , в яких вона вказала, що боржник не виконав повністю судовий наказ №642/8793/21 від 23.12.2021, обмежившись лише періодичними платежами в невеликих розмірах, загальна сума яких за весь час склала 39 400 грн., в той час як сума заборгованості у виконавчому провадженні складає 371 583.89 грн. На підставі викладеного, просила відмовити в задоволенні заяви.

В судовому засіданні заявник (боржник) та його представник підтримали вимоги заяви та зазначили, що обов`язок боржника відсутній, у зв`язку з його добровільним виконанням боржником.

Стягувач в судове засідання не з`явилась, в письмових запереченнях просила розглядати заяву без її участі.

Заслухавши пояснення боржника та його представника, дослідивши надані сторонами докази та матеріали справи за заявою про видачу судового наказу, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що Ленінським районним судом м. Харкова розглянуто заяву ОСОБА_3 від 17.12.2021 та видано судовий наказ від 23.12.2021, за яким вирішено стягувати із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі (однієї чверті) частини доходу (заробітку) батька щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 17.12.2021 та до досягнення дитиною повноліття. Зазначений судовий наказ набрав законної сили в день його видачі.

Судом також встановлено, що 21.01.2022 державним виконавцем Холодногірсько-Новобаварського ВДВС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Негруцею Ю.С. відкрито виконавче провадження №68225198 щодо примусового виконання спірного судового наказу.

Постановою державного виконавця Холодногірсько-Новобаварського ВДВС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Акулкіна О.С. від 21.10.2024 звернуто стягнення на заробітну плату боржника, а саме у розмірі 50% його доходів щомісяця до погашення заборгованості, яка виникла та складає 371 583.89 грн., а далі проводити відрахування згідно з наказом у розмірі частини доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

ОСОБА_1 здійснював періодичні платежі на користь ОСОБА_3 , що підтверджується та не заперечується останньою.

Однак, стягувач зазначає, що сума таких коштів в загальному розмірі склала 39 400 грн.

Разом з тим, договір про визначення розміру та порядок сплати аліментів між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не укладався.

Звертаючись до суду із заявою про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, боржник посилається на відсутність обов`язку зі сплати аліментів, у зв`язку з його добровільним виконанням шляхом здійснення періодичних платежів на користь стягувача на утримання дітей, але суд відхиляє вказані доводи з наступних підстав.

Судовий наказ як особлива форма судового рішення видається судом на підставі документів, які підтверджують безспірність матеріально-правових вимог особи, що звернулася до суду з заявою про видачу судового наказу. Таке судове рішення може бути прийняте за вимогою про стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Судовий наказ є виконавчим документом.

Чинне законодавство закріплює принцип обов`язковості судового рішення, що набрало законної сили. Обов`язковість судового рішення поширюється як на осіб, які брали участь у справі, так і будь-яких інших осіб та організацій.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини право на звернення до суду було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Виконання рішення суду будь-якої інстанції необхідно розглядати як важливу частину «судового провадження» відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення у справі Hornsby v. Greece (Горнсбі проти Греції) від 19 березня 1997 року, заява №18357/91, пункт 40).

Згідно ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Отже, закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, проте наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа (зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили; коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання), та матеріально-правові, до яких відносяться визначені матеріальним законом обставини, що вказують на припинення зобов`язання (зокрема: зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання).

Однією з підстав припинення зобов`язання є його належне виконання.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Стаття 183 СК України передбачає, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Матеріали справи вказують на те, що сторони мають неповнолітню дитину, яку ОСОБА_1 зобов`язаний утримувати до досягнення нею повноліття.

Таким чином, враховуючи вищезазначені положення законодавства, обов`язок боржника з утримання дитини не припинився і продовжує існувати до досягнення нею повноліття, відповідно, судовим наказом з боржника стягнуто аліменти починаючи з 17.12.2021 і до досягнення дитиною повноліття, тому добровільна сплата ОСОБА_1 аліментів на дітей поза процедурою щодо примусового виконання судового наказу (або навіть до його видачі) не може свідчити про відсутність у нього аліментних зобов`язань.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання виконавчого документа (судового наказу) таким, що не підлягає виконанню, оскільки зазначені боржником обставини не доводять відсутності його обов`язку, встановленого судовим рішенням у формі судового наказу від 23.12.2021, а тому заява задоволенню не підлягає.

При цьому, варто зазначити, що відповідно до частини третьої статті 195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору судом.

Керуючись ст.ст. 259, 353-355, 431, 432 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Ленінський районний суд м.Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 12.02.2025.

Головуючий