Справа № 314/1171/24
Провадження № 2/314/115/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2025 року Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Кіяшко В.О.,

секретар судового засідання Румянцева А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника відповідача про прийняття зустрічної позовної заяви,

ВСТАНОВИВ:

18.03.2024 до Вільнянського районного суду Запорізької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.03.2024 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Кіяшко В.О.

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 29.03.2024 вказану позовну заяву прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання у справі було призначено на 22.05.2024.

В матеріалах справи міститься розписка датована 04.04.2024 про отримання копії позовної заяви та повістки представником відповідача адвокатом Батій Т.М(а.с. 66).

22.05.2024 до суду надійшло клопотання представника відповідача про відкладення слухання справи (а.с. 67), у зв`язку з чим підготовче засідання відкладено на 29.08.2024.

З 17.06.2024 по 26.07.2024 суддя Кіяшко В.О. перебувала у щорічній відпустці.

29.08.2024 до суду надійшла заява представника відповідача про відкладення судового засідання у зв`язку з тим, що вона перебуває на лікарняному, у зв`язку з чим підготовче засідання відкладено на 29.10.2024 (підтвердження не долучені).

29.10.2024 до суду надійшла заява представника відповідача про відкладення підготовчого засідання, у зв`язку з підготовкою зустрічного позову, подання якого затримане через невчасне отримання необхідних документів. Також 29.10.2024 надійшла інша заява про неможливість прибути вчасно до Вільнянського районного суду так як представник відповідача зайнятий в іншому засіданні (підтвердження не долучені).

29.10.2024 судом було закрито підготовче провадження, справа призначена до розгляду.

Щодо зустрічної позовної заяви

29.11.2024 до суду надійшов зустрічний позов, датований 20.11.2024, за підписом представника відповідача адвоката Батій Т.М. (діє на підстав ордеру), також надійшло клопотання про поновлення строку для подачі зустрічного позову.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку на подання зустрічного позову зазначається, що відповідач за первісним позовом повідомляла суд, про надання їй додаткового строку для отримання доказів необхідних для подачі зустрічного позову.

У судовому засіданні 06.02.2025 представник відповідача адвокат Батій Т.М. вказану заяву підтримала та просила її задовольнити.

Представник позивача адвокат Тивоненко Д.Р. щодо поновлення строку на подання зустрічного позову заперечував.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані ним норми права

Суд враховує, що відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 193 ЦПК України визначено, що відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Згідно з ч. 2 ст. 193 ЦПК України зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Відповідно до ч. 7 ст. 178 ЦПК України відзив подається у строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст. 123 ЦПК України).

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом (ч. 1 ст. 126 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Процесуальні строки мають свою специфіку: по-перше, вони завжди мають імперативний характер; по-друге, процесуально-правові строки встановлюються для здійснення тих або інших процесуальних дій; по-третє, вони мають забезпечувати оперативність та ефективність здійснення правосуддя і сприяти дисциплінуючому впливові на учасників процесу (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2024 у справі № 756/11081/20, провадження № 14-25цс24).

Процесуальні строки роблять процес динамічним і прогнозованим. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 28.04.2021 у справі № 640/3393/19, провадження № 11-24апп21).

Формалізм у процесі є позитивним й необхідним явищем, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу, проте надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду, не сприяє правовій визначеності, належному здійсненню правосуддя, у тому числі виконанні судового рішення та є порушенням» статті 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 28.10.1998 у справі «Перед де Рада Каваніллес проти Іспанії», від 13.01.2000 у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії», від 08.03.2017 у справі «ТОВ «Фріда» проти України»).

Поновлення пропущеного процесуального строку, встановленого законом, відбувається за заявою заявника і суд має встановити наявність об`єктивно непереборних обставин, які перешкоджали вчасному зверненню, у зв`язку з чим заявник має довести суду їх наявність та непереборність, оскільки, в іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавчо закріплених процесуальних строків. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк (див. постанову Верховного Суду від 21.12.2023 у справі № 910/12042/22).

Правові норми та судова практика мають застосовуватися таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні. Правова позиція щодо подання зустрічної позовної заяви із пропуском строку, встановленого для подання відзиву, є достатньою підставою для її повернення, є послідовною та викладена у низці постанов Верховного Суду, зокрема у постановах Верховного Суду від 04.03.2019 у справі № 920/342/17, від 04.04.2019 у справі № 918/361/18, від 29.07.2019 у справі № 925/872/18, від 18.09.2019 у справі № 910/16837/18, від 07.11.2019 у справі № 910/2892/19.

Суд також наголошує, що повернення зустрічного позову в межах цієї справи не є перешкодою у доступі до правосуддя, адже учасник справи не позбавляється можливості подання такого позову як окремого на загальних підставах.

Як зазначено, зокрема, у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 30.08.2023 у справі № 752/2177/22 (провадження № 61-4447св23) доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута. Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21.10.2010).

У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20.07.2022 у справі № 237/3566/17 (провадження № 61-13886св21) вказано, що: «право на пред`явлення зустрічної позовної заяви не є абсолютним; подаючи зустрічну позовну заяву, заявник повинен дотримуватись вимог ЦПК України щодо її подання. Зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи (стаття 194 ЦПК України). Отже, зустрічна позовна заява, подана до суду поза межами строку для подання відзиву, підлягає поверненню судом заявнику».

Заявлене представником відповідача адвокатом Батій Т.М. клопотання про поновлення строку для подання зустрічного позову не містить посилань на обставини, які стали істотними перешкодами чи труднощами, для вчинення відповідної процесуальної дії у встановлений судом строк, так як з документів які долучені до зустрічного позову не вбачається, що для їх отримання відповідач витратив значний час.

Таким чином, відповідачем не спростовано того, що вона мала можливість подати відповідний зустрічний позов у строк, встановлений для подання відзиву.

Частиною 4 статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Установивши, що ОСОБА_2 пропустила строк на звернення до суду із зустрічним позовом та суд не встановив поважних причин, що перешкоджали їй подати його вчасно, суд дійшов висновку про повернення зустрічної позовної заяви заявнику.

При цьому, суд роз`яснює, що відмова у прийнятті зустрічної позовної заяви не позбавляє ОСОБА_2 права пред`явити позов у загальному порядку.

Враховуючи наведене, суд не вважає застосування наслідків, передбачених ЦПК України щодо зустрічної позовної заяви, поданої з пропуском встановленого строку та без доведення непереборності підстав, що стало причиною пропуску такого строку, проявом надмірного формалізма.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 ЦПК України зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин 1 та 2 статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 43, 49, 121, 193, 194, 258-261 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

у задоволенні клопотання представника відповідача, адвоката Батій Т.М., про поновлення пропущеного строку для подання зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 подана через представника адвоката Батій Т.М. про поділ майна подружжя, - відмовити.

У прийнятті до спільного розгляду з первісним позовом зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , поданої через представника адвоката Батій Т.М. про поділ майна подружжя, а саме визнання за ОСОБА_2 право особистої власності на квартиру за адресою: загальною площею 34,1кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , а також стягнення з ОСОБА_1 вартості спільно нажитого рухомого майна в розмірі 71500грн. - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя : Вікторія Олександрівна Кіяшко

06.02.2025