Справа № 570/73/25
Номер провадження 2-о/570/88/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2025 року

Рівненський районний суд Рівненської області в особі:

судді Красовського О.О.

з участю:

секретаря судових засідань Захарук Г.Л.

заявника ОСОБА_1

представника заявника адвоката Щербяк Ю.

заінтересованої особи ОСОБА_2 (в останнє засідання не з`явилася)

представника заінтересованої особи адвоката Муравської О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Рівне цивільну справу за заявою ОСОБА_3 , заінтересована особа: ОСОБА_4 про продовження обмежувального припису, -

в с т а н о в и в:

Покликаючись на те, що має місце систематичне домашнє насильство зі сторони колишньої дружини, а строк дії рішення суду про встановлення обмежувального припису минає, заявник у поданій до суду заяві просить обмежувальний припис щодо ОСОБА_4 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 , продовжити на 6 (шість) місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження її прав, а саме:

-заборонити ОСОБА_4 перебувати в місці проживання (перебування) ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 ;

-заборонити ОСОБА_4 наближатися на відстань ближче ніж на 100 метрів до місця проживання (перебування) ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 ;

-заборонити ОСОБА_4 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_3 або контактувати з ним через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Сторонами (їх представниками) були заявлені клопотання про долучення до справи письмових доказів, відеофайлів, які судом задоволені.

В судовому засіданні ОСОБА_5 підтримав заяву. Пояснив суду, що поведінка його колишньої дружини по відношенню до нього має протиправний характер. Тому він змушений був звернутися до суду з заявою про видачу обмежувального припису. Після цього ОСОБА_6 вцілому стала дотримуватися приписів суду. Але 08.01.2025 року він виявив пошкоджений замок у кімнаті, де проживає. На його запитання чи причетна до цього ОСОБА_2 та відповіла, що ні. У подальшому ОСОБА_2 відключала електроживлення до будинку, вивозила речі. В період 18-19 січня 2025 року заявник виявив, що у будинку було відключене відеоспостереження, і з будинку зникли його речі. Ключі до будинку є у заявниці, і вона безперешкодно заходить до будинку коли вважає за потрібне. Останній раз вона самовільно вивозила речі 04 лютого 2025 року, знаючи про те, що у суді розглядається спір про поділ майна. Тому підтримує подану заяву про продовження обмежувального припису.

Представник заявника підтримала заяву та пояснила суду про обставини, що в ній викладені. Зазначає, що з 2024 року ОСОБА_5 почав застосовувати правові методи захисту від домашнього насильства зі сторони ОСОБА_7 . У разі протиправних дій ОСОБА_7 щодо нього він звертався на лінію «102». За період з 07.05.2024 р. по 01.09.2024 р. від ОСОБА_3 на лінію «102» надійшло 16 викликів. Додала, що 20.09.2024 р. ОСОБА_2 вчинила щодо заявника фізичне насильство, шляхом нанесення йому тілесних ушкоджень. За даним фактом наявнекримінальне провадження щодо ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 125 КК України. Окрім цього, після ухвалення рішення суду про видачу обмежувального припису, набула законної сили й інша постанова про визнання винною ОСОБА_7 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, де ОСОБА_3 є потерпілим. Зокрема, постановою Рівненського апеляційного суду від 29 листопада 2024 року у справі №570/4074/24 ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Окрім цього, в провадженні Рівненського апеляційного суду також перебувають справи №570/4195/24 та №570/4982/24 про визнання винною та притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Відповідно до ст. 350-7 ЦПК України за заявою осіб, визначених статтею 350-2 цього Кодексу, обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого рішенням суду згідно з частиною другою статті 350-6 цього Кодексу. Зважаючи на це просить суд задоволити подану заяву.

В судовому засіданні ОСОБА_2 просить відмовити у задоволенні заяви. Зазначає, що конфлікти провокує заявник. Не заперечує, що з будинку вона вивозила речі, але зазначає, що то були її речі. Вважає, що заявник про багато чого повідомляє неправду. В останнє судове засідання ОСОБА_2 не з`явилася.

Представник ОСОБА_2 просить відмовити у задоволенні заяви. Зазначає, що подання даної заяви є формою тиску на ОСОБА_2 , адже в суді розглядається справа про поділ майна подружжя. Ризики повторного вчинення домашнього насильства не були наведені. Ними були оскаржені як термінові обмежувальні приписи, так і постанови судів про притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за ст. 173-2 КУпАП, а також рішення суду про встановлення обмежувального припису. Тому підстави для задоволення заяви відсутні.

Обставини, встановлені при розгляді справи.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 07 листопада 2024 року у справі №570/5207/24 було задоволено заяву ОСОБА_3 до заінтересованої особи ОСОБА_4 про видачу обмежувального припису та видано строком на два місяці обмежувальний припис щодо ОСОБА_4 , яким:

-заборонено ОСОБА_4 перебувати в місці проживання (перебування) ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 ;

-заборонено ОСОБА_4 наближатися на відстань ближче ніж на 100 метрів до місця проживання (перебування) ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 ;

-заборонено ОСОБА_4 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_3 або контактувати з ним через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

У своїй заяві ОСОБА_3 мотивував своє звернення до суду наступними обставинами. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 08 грудня 2020 року до 11 липня 2024 року, спільних дітей від шлюбу не мають. З 2022 року стосунки поступово погіршувалися через зловживання ОСОБА_8 алкогольними напоями. Вона могла кинути у ОСОБА_1 якимось предметом, накинутися з бійкою, здирала окуляри з нього і викидала їх, кричала образливими словами. На два місяці (березеньквітень 2024 року) ОСОБА_9 вирішив виїхати з будинку, щоб припинилися конфлікти. У травні 2024 року ОСОБА_9 повернувся додому у будинок, і його життя перетворилося на суцільний стрес. Кожного дня ОСОБА_8 вчиняла протиправні дії (порвала піджак, забрала усі документи, підсипала щось в їжу, псувала взуття, наливала клей у замкову щілину дверей через що замок став не придатний до використання, цеглиною розбила віконне скло, повивозила побутову техніку, вчиняла домашнє насильство відносно неповнолітнього сина ОСОБА_10 ). З 2024 року ОСОБА_3 почав застосовувати правові методи захисту від домашнього насильства зі сторони ОСОБА_7 , звертався на лінію «102». За період з 07.05.2024 р. по 01.09.2024 р. від ОСОБА_3 на лінію «102» надійшло 16 викликів, що підтверджується відповіддю Відділення поліції №1 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області. Також щодо ОСОБА_4 неодноразово (п`ять разів у період з 28.05.2024 р. по 16.09.2024 року) складалися протоколи про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. З фактом пошкодження ОСОБА_11 вікна та дверей ОСОБА_12 з 22 серпня 2024 року розслідується кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 194 КК України. За фактом вчинення ОСОБА_11 з 22 серпня 2024 року розслідується кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України. 25 серпня 2024 року винесений терміновий заборонний припис серії АА №382367 стосовно кривдника ОСОБА_4 та застосовано заходи, зокрема, заборону в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою ОСОБА_3 . Цей терміновий заборонний припис ОСОБА_4 не оскаржувала. Окрім цього, за фактом нанесення ОСОБА_11 легких тілесних ушкоджень ОСОБА_12 з 25.09.2024 року розслідується кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. ОСОБА_2 демонтувала котел для опалення будинку.

Заявник зазначає, що у разі, якщо дію обмежувального припису не продовжити, то існує обґрунтоване побоювання, що ОСОБА_6 продовжить свої протиправні дії щодо заявника, тому він звернувся з відповідною заявою до суду. Заявник надав суду відеозаписи події, що мала місце 04 лютого 2025 року ввечері. Згідно цих записів ОСОБА_2 виносить з будинку ліжка, матраци, на зауваження не реагує, хоча їй достойменно відомо про те, що у провадженні суду перебуває справа про поділ майна подружжя.

Представник Король М. надала суду накладну на підтвердження придбання ОСОБА_2 двох ліжок та зазначила, що ОСОБА_2 забирала своє майно.

ОСОБА_5 просить суд не приймати до уваги цю накладну, оскільки ліжка він придбав у свого знайомого, який займається їх виготовленням.

У цьому випадку не є справою суду встановлювати, де й коли, чи у кого сторони придбали ці ліжка. Але очевидним є те, що при наявності судового спору про поділ майна подружжя дії ОСОБА_2 щодо вивезення майна з будинку не можна назвати сумлінними.

Положення законодавства.

За приписами п.п.3, 6, 7, 8 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон) домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Враховуючи положення цього Закону обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Частиною 2 ст.3 Закону визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько), дитина (діти), вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка).

Згідно пункту 14 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Згідно пункту 17 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Частинами 2, 3, 4 ст.26 Закону визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 травня 2022 року у справі № 569/11507/21 (провадження №61-3103св22) зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях».

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі №756/3859/19 (провадження №61-11564св19).

Відповідно до ст. 350-7 ЦПК України за заявою осіб, визначених статтею 350-2 цього Кодексу, обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого рішенням суду згідно з частиною другою статті 350-6 цього Кодексу.

У ст. 350-2 ЦПК України визначено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 08 травня 2019 року у справі №359/10231/18 було викладено правовий висновок у подібних правовідносин про те, що «встановивши, що рішенням суду встановлено обмежувальний припис щодо кривдника, а також факти порушення ним установлених зазначеним рішенням заборон, належним чином оцінивши вірогідність продовження та повторного вчинення домашнього насильства, взявши до уваги відсутність у нього щирого каяття, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні всіх обставин справи, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення заяви постраждалої особи та продовження дії обмежувального припису, виданого за вказаним рішенням, строком на 2 місяці. Доводи особи, що подала касаційну скаргу, про те, що на час розгляду питання не існує жодного судового рішення про притягнення його до кримінальної чи адміністративної відповідальності за вчинення насильства над заявником та їх дітьми не спростовують висновків судів у цій справі й не впливають на правильність оскаржуваних судових рішень, так як встановлення обмежувального припису не є предметом розгляду у цій справі, оскільки такий було встановлено рішенням суду, яке є чинним, а судами розглядається питання про продовження припису. Тобто у випадку продовження обмежувального припису судом повинні досліджуватися ризики повторного вчинення насильства, а не факт його вчинення».

Відповідно до ст. 350-7 ЦПК України за заявою осіб, визначених статтею 350-2 цього Кодексу, обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого рішенням суду згідно з частиною другою статті 350-6 цього Кодексу.

Висновки суду.

Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Розглядаючи справу, суд забезпечив учасникам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Учасники скористалися правовою допомогою.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав, або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до Основного Закону України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; кожен має право на повагу до його гідності; кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність; права і свободи людини і громадянина захищаються судом; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (ст.21, ч.2 ст.22, ч.1 ст.28, ч.1 ст.29, ч.ч.1, 2 ст.55 Конституції України).

Обмеження щодо реалізації конституційних прав і свобод не можуть бути свавільними та несправедливими, вони мають встановлюватися виключно Конституцією і законами України, переслідувати легітимну мету, бути обумовленими суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційними та обґрунтованими, у разі обмеження конституційного права або свободи законодавець зобов`язаний запровадити таке правове регулювання, яке дасть можливість оптимально досягти легітимної мети з мінімальним втручанням у реалізацію цього права або свободи і не порушувати сутнісний зміст такого права.

Рішенням суду від 07.11.2024 р. був встановлений обмежувальний припис щодо ОСОБА_2 , але вона, знаючи про те, що суд ухвалив рішення, порушила установлені цим рішенням заборони (прибула до будинку по АДРЕСА_1 ). У даному випадку заява представника ОСОБА_2 про те, що на той час їй не було вручено рішення суду, не може виправдовувати дії ОСОБА_13 могла дізнатися про результати розгляду справи у суді, від свого представника, але цього не зробила.

Відповідно до ст. 350-7 ЦПК України за заявою осіб, визначених статтею 350-2 цього Кодексу, обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого рішенням суду згідно з частиною другою статті 350-6 цього Кодексу.

При розгляді справи судом були досліджені ризики повторного вчинення насильства зі сторони ОСОБА_2 по відношенню до заявника, і вони знайшли своє підтвердження.

Також суд приймає до уваги відсутність у ОСОБА_2 щирого каяття щодо свої дій по відношенню до ОСОБА_14 . Отже, з огляду на обставини, що встановлені при розгляді справи та оцінюючи поведінку ОСОБА_4 суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви.

Обмежувальний припис має бути продовжений на строк шість місяців, починаючи з 07 січня 2025 року - після закінчення строку, встановленого рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 07 листопада 2024 року, справа № 570/5207/24.

Тобто обмежувальний припис згідно даної справи, що розглядається судом, продовжений до 07 липня 2025 року.

Судові витрати.

Згідно п. 12-1, ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» за подання заяви про видачу обмежувального припису судовий збір не справляється.

Щодо порядку виконання рішення суд звертає увагу на наступне.

Згідно із ч.4 ст.350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

Згідно ч.1 ст. 350-8 ЦПК України Учасникам справи, які не були присутні у судовому засіданні, копія рішення суду надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення негайно, але не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення.

Оскільки ОСОБА_2 не повідомила суд про своє нинішнє місце проживання, то суд вважає за необхідне надіслати їй копію рішення за останньою відомою адресою проживання (перебування).

Також суд вважає за необхідне надіслати копію рішення представнику ОСОБА_2 адвокату Муравській О., яка змогла б вручити копію цього рішення ОСОБА_15 .

Згідно ч.2 ст. 350-8 ЦПК України про видачу або продовження обмежувального припису суд не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомляє уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано або продовжено обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також районні, районні у містах Києві і Севастополі державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад за місцем проживання (перебування) заявника.

Керуючись ст. 350-7 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Заяву ОСОБА_3 , заінтересована особа: ОСОБА_4 про продовження обмежувального припису - задоволити повністю.

Продовжити обмежувальний припис щодо ОСОБА_4 на шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження:

- заборонити ОСОБА_4 перебувати в місці проживання (перебування) ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 ;

- заборонити ОСОБА_4 наближатися на відстань ближче ніж на 100 метрів до місця проживання (перебування) ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 ;

- заборонити ОСОБА_4 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_3 або контактувати з ним через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.

Рішення суду підлягає негайному виконанню.

Оскарження рішення суду не зупиняє його виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Заявник: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Заінтересована особа: ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Суддя: Красовський О.О.

Повне рішення суду складено 06 лютого 2025 року.