Справа № 352/1464/24
Провадження № 2/352/57/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2025 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючої-судді Хоминець М. М.

з участю секретаря Гундич Г. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області, про визначення місця проживання малолітньої дитини,

у с т а н о в и в :

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про визначення місця проживання малолітньої дитини з нею.

Ухвалою від 22.05.2024 суддя відкрила провадження в цій справі, призначивши підготовче засідання у рамках розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 04.12.2024 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

Свій позов позивачка обґрунтовувала тим, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який 14.06.2021 розірваний згідно рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області. У шлюбі з відповідачем народилося двоє дітей:дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які після розірвання шлюбу проживають з позивачкою за адресою: АДРЕСА_1 . Позивачка забезпечує малолітньому синові належні умови проживання, повною мірою займається його вихованням, проживання малолітнього сина з нею відповідає його інтересам. Просила визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_5 з матірю.

Позивачка у поданій до суду заяві позов підтримала, просила його задоволити та розглянути справу без її участі.

Відповідач у поданій до суду заяві позов визнав, не заперечував проти його задоволення, просив розгляд справи проводити без його участі.

Представник третьої особи у поданій до суду заяві просила розгляд справи проводити без участі представника третьої особи.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав.

Установлено, що в шлюбі сторін народилося двоє дітей, малолітнім з яких є син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.13).

Шлюб між сторонами розірваний 15.07.2021, коли набрало законної сили рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 14.06.2021про розірвання між ними шлюбу (а.с.15-17).

Малолітній син сторін ОСОБА_5 зареєстрований і проживає разом з матір`ю у квартирі АДРЕСА_2 (а.с.14).

Установлено, що позивачка приділяє належну увагу вихованню та навчанню сина, утримує його матеріально, створила належні умови для проживання та морального, духовного і фізичного розвитку дитини, здатна забезпечити гармонійний розвиток особистості дитини в атмосфері поваги і любові.

Батько хлопчика погодився на визначення місця проживання малолітнього сина з матірю.

Суд зазначає, що згідно висновку, затвердженого рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області від 30.12.2024 № 1530, орган опіки та піклування вважає за доцільне відмовити у визначенні місця проживання малолітнього сина сторін у зв`язку з відсутністю спору між батьками (а.с.76-80).

Частина 6 ст. 19 СК України передбачає, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд визнає вказаний висновок органу опіки та піклування поверховим і таким, який не відповідає якнайкращому забезпеченню інтересів малолітнього сина сторін.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати і батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 р. (у редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 р.), ратифікованої Постановою ВР УРСР від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

У відповідності з вимогами ст. 9 Конвеції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до положень ст. 18 вказаної Конвеції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини, найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Вказаний принцип покладений в основу Закону України «Про охорону дитинства», ч. 3 ст. 11 якого встановлює, що предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини, а ч. 1 ст. 12 передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

З огляду на викладене, з урахуванням визнання відповідачем позову, з метою якнайкращого забезпечення інтересів малолітнього сина сторін, суд приходить до висновку про задоволення позову щодо визначення місця проживання малолітньої дитини з матірю.

З урахуванням вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, ураховуючи вимоги ч. 1 ст. 142 ЦПК України, відповідно до якої у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні в порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову; з огляду на те, що ухвалою суду від 22.05.2024 позивачка звільнена від сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн, суд стягує з відповідача 605,60 грн судового збору в дохід державного бюджету.

На підставі наведеного, відповідно до ст. 3, 9, 18 Конвеції ООН про права дитини від 20.11.1989 (у редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 р.),ратифікованої Постановою ВР УРСР від 27.02.1991, ст. 160, 161 СК України, ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», керуючись ст. 141, 142, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області, про визначення місця проживання малолітньої дитини задоволити.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Стягнути зі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , судовий збір у дохід державного бюджету (стягувач Державна судова адміністрація України) в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивачка: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області, вул. Грушевського, 21, м. Івано-Франківськ, .

Повне судове рішення складене 12.02.2025.

Суддя Марія ХОМИНЕЦЬ