11.02.2025 року КОЗЕЛЬЩИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 533/946/24
Провадження № 2/533/25/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(за правилами позовного провадження)

04 лютого 2025 року Козельщинський районний суд Полтавської області

в складі: головуючого судді Оксенюк М. М.,

за участю:

представника позивача Остахова В.П.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Дмитренка О.С.,

секретаря судового засідання Шуліки Л. Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Козельщина цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування - виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області про позбавлення батьківських прав,

У С Т А Н О В И В

Представник позивача адвокат Остахов В.П. в інтересах позивача ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування - виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, в якому просить позбавити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно дітей, а саме щодо малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

На обґрунтування позову представником позивача зазначено, що з грудня 2009 року позивач перебувала в цивільному шлюбі з відповідачем. Від спільного проживання у них народилися дві доньки.

З жовтня 2012 стосунки між позивачем та відповідачем було припинено, через жорстке, агресивне і безвідповідальне відношення відповідача до позивача та дітей.

Окрім цього, відповідач майже після народження дітей повністю втратив будь-який інтерес до дітей, аліменти добровільно ніколи не сплачував, будь-якої фінансової допомоги на утримання дітей не надавав і не надає.

Відповідач є алкозалежним та перебуває на обліку у лікаря психіатра, притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення відносно позивача та дітей домашнього насильства в стані алкогольного сп`яніння.

Починаючи з жовтня 2012 року по день звернення позивача із позовом до суду, відповідач не виконує свої батьківські обов`язки, не піклується про дітей, не приділяє їм уваги, не забезпечує їх і взагалі не надає коштів на утримання дітей, не бачить дітей і не бажає приймати участі у їх житті.

Також, представником позивача зазначено, що діти не бажають мати відповідача за батька, не бажають з ним спілкуватися, оскільки останній для них чужа людина.

Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 24.10.2024 відкрито провадження за правилами загального позовного провадження з викликом сторін та призначено підготовче судове засідання.

13.11.2024 відповідачем ОСОБА_1 направлено до суду відзив на позовну заяву позивача, з якого вбачається, що останній заперечує проти задоволення позову з наступних підстав.

Починаючи з 2009 року по 2012 рік спільно проживав з позивачем однією сім`єю, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання народилися дві доньки. Спільне життя між ними не склалося у зв`язку з тим, що у сім`ї постійно відбувалися сварки та починаючи з 2012 року спільне проживання було припинено. Діти проживали разом з позивачем окремо. По можливості, добровільно у готівковій формі, надавав позивачу матеріальну допомогу на утримання дітей, у зв`язку з чим, позивач не зверталася із позовом про стягнення аліментів.

Починаючи з 2012 року завжди піклувався про своїх дітей, регулярно приїжджав за місцем їх проживання, привозив подарунки та солодощі, спілкувався та проводив з ними час. Періодично забирав дітей до своєї матері, де також спілкувався та проводив з ними час. У жовтні 2024 року доньки були останній раз у його матері.

Також, відповідач у відзиві зазначив, що в 2017 році потрапив у дорожньо-транспортну пригоду у зв`язку з чим, отримав численні ушкодження та переніс декілька складних операцій. Реабілітаційний період був тривалим, оскільки весь час існувала реальна загроза його життю.

В 2018 році була присвоєна ІІ група інвалідності, оскільки внаслідок отриманих травм стався нервовий розлад нервозного характеру (невроз), а тому враховуючи перенесену травму голови був поставлений на диспансерний облік у лікаря психіатра. На обліку у лікаря нарколога не перебував та не перебуває, спиртними напоями не зловживає.

Окрім цього, відповідач у відзиві зазначив, що приблизно у 2020 році позивачка переїхала до Кременчука та одружилася. Добровільно позивачу надав нотаріально завірену згоду на зміну місця проживання дітей. Позивач після одруження із іншим чоловіком почала активно перешкоджати йому у спілкуванні та вихованні дітей. Ці обставини призвели до того, що діти почали сторонитися його та уникали спілкування з ним. Незважаючи на перешкоди з боку позивача та тиск на дітей він любить своїх дочок, хоче спілкуватися з ними, брати участь у їхньому вихованні та бути присутнім у їхньому житті, як батько.

Також, відповідач у відзиві зазначив, що позивач подала позов про позбавлення його батьківських прав, з метою щоб теперішній чоловік позивач удочерив дітей і після народження третьої дитини мав можливість звільнитися із військової служби.

Позивач та представник позивача не скористалися своїм правом та не подали до суду відповідь на відзив відповідача.

Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 25.11.2024 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Окрім цього, відповідачу поновлено строк для подання відзиву на позовну заяву та зобов`язано третю особу в строк до 20.01.2024 подати до суду висновок щодо доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав відповідача відносно малолітньої та неповнолітньої дитини.

Представник позивача ОСОБА_5 та позивач ОСОБА_2 судовому засіданні позов підтримала та прохали задовольнити, з підстав зазначених у позовній заяві.

Окрім цього, 24.12.2024 позивач ОСОБА_2 у судовому засіданні на обґрунтування позову пояснила, що спільно з відповідачем у шлюбі не перебувала. Від спільного проживання з відповідачем у них народилися двоє доньок. Зачаття дітей відбувалося із застосування відповідачем до неї фізичного та сексуального насилля, а також під час перебування відповідача в стані сп`яніння та наркотичного дурману. Відповідач після народження дітей ніколи про них не турбувався та матеріально не утримував.

У липні 2012 року зверталася до поліції у зв`язку з тим, що їй відповідач спричинив тілесні ушкодження. На прохання матері відповідача, заяву забрала та не вимагала притягнення його до кримінальної відповідальності. Під кінець 2012 року разом з дітьми виїхала від відповідача до с.Ганнівка, оскільки у останнього почалася прогресувати хвороба. Після переїзду разом з доньками до іншого місця проживання, а також у 2020 році після надання відповідачем дозволу на переїзд до м. Кременчука не чинила відповідачу перешкоди у спілкуванні із дітьми. Кожна донька має власний телефон і власний картковий рахунок. Батько їм не телефонував та не виявляє бажання телефонувати, кошти на їх рахунок не перераховував.

Окрім цього, позивач пояснила, що починаючи з 2021 року перебуває в новому шлюбі з ОСОБА_6 , спільних дітей не мають. На даний час, ОСОБА_6 призваний на військову службу до ЗСУ. У новому шлюбі забезпеченням сім`ї та дітей займається ОСОБА_6 , який бажає їх удочерити. В житті дітей появився гідний батько, який дбає про них, цікавиться їхнім життям і розвитком та допомагає їм.

Представник відповідача ОСОБА_7 та відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву позивача.

Представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що відповідачу заборонено психоемоційне навантаження, тому відповідач надає пояснення із складнощами.

24.12.2024 відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні на спростування підстав, які позивачем зазначені у позові пояснив, що з позивачем шлюб не укладали. Від спільного проживання з позивачем у них народилося дві доньки. Спільне проживання з позивачем було припинено у зв`язку з тим, що виникали непорозуміння та сварки, а також у зв`язку з тим, що він захворів на туберкульоз легень. Позивач із доньками переїхала на постійне місце проживання до іншого будинку в с. Ганнівка. Через хворобу не працював. Намагався налагодити стосунки з позивачем. Двічі допомагав позивачу облаштовуватися на іншому місці проживання в с.Ганнівка, дітям придбавав речі та возив їх на річку та в місто. Також, діти приїжджали до його матері, де також з ними спілкувався.

У зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою отримав ІІ групу інвалідності, матеріальну допомогу позивачу не надавав, оскільки потребує лікування. Починаючи з 2021 року отримує мінімальну заробітну плату, мінімальну пенсію та має інші аліментні зобов`язання від попереднього шлюбу.

З 2020 року втратив зв`язок з дітьми, оскільки останні переїхали в м.Кременчук. Позивач після одруження з іншим чоловіком заборонила йому спілкуватися та відвідувати дітей.

Також, відповідач у судовому засіданні прохав відмовити позивачу у задоволенні позову, так як він є батьком дітей, бажає спілкуватися та приймати участь у їх вихованні.

Представник третьої особи: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

29.01.2025 представником третьої особи на виконання ухвали суду від 25.11.2024 направлено до суду висновок щодо доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав відповідача відносно малолітньої та неповнолітньої дитини.

Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача, представників сторін, свідків та вивчивши письмові докази по справі, встановив наступне.

У відповідності до ч.3 та ч.4 ст.12, ч.1 та ч.2 ст.13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що у позивача та відповідача від спільного проживання однією сім`єю, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу народилося двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.14-15).

Відповідно до довідки №610 від 18.09.2024 виданої виконавчим комітетом Козельщинської селищної ради вбачається, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживала без реєстрації з 2013 по 2020 роки за адресою: АДРЕСА_1 та мала такий склад сім`ї: дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.22).

Згідно довідки №01-06/39 від 16.09.2024 виданої Лутовинівським ЗДО «Ромашка» Козельщинської селищної ради Полтавської області вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відвідували Лутовинівський ЗДО (ясла-садок) «Ромашка» з 2013 року по 2017 та 2018 роки відповідно. Зі слів вихователів дітей завжди приводила і забирала мати ОСОБА_2 , спілкувалася з вихователями та керівництвом. Відповідач ОСОБА_1 до закладу не приходив. Всі питання, які стосувалися дітей вихователі вирішували з матір`ю (а.с.21).

Відповідно до довідки №01-37/40 від 11.09.2024 виданої Лутовинівською гімназією Козельщинської селищної ради Полтавської області вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , навчались в Лутовинівській гімназії Козельщинської селищної ради з 2017 року по жовтень 2020 року та з 2018 року по жовтень 2020 року. За весь період навчання дітей, колектив гімназії спілкувався лише з матір`ю, батько дітей ОСОБА_1 , жодного разу не відвідував навчальний заклад та не цікавився навчанням та життям дітей, контактів з класним керівником не підтримував, батьківські збори не відвідував. Всі питання, які стосувалися навчання та розвитку дітей класний керівник вирішувала з матір`ю ОСОБА_2 (а.с.23).

Далі судом встановлено, що діти зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.17-18), але на час розгляду справи проживають за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до довідки наданої Кременчуцькою гімназією №1 Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області вбачається, що з 2020 року діти ОСОБА_2 навчаються в гімназії, а саме ОСОБА_9 учениця 8-Б класу, ОСОБА_3 учениця 7-В класу. Дівчата регулярно відвідують заняття, навчаються добре, завжди доглянуті. Мати дітей ОСОБА_2 постійно спілкується з педагогами та

класними керівниками, відвідує шкільні збори, цікавиться шкільним життям дітей, бере в ньому участь. За період навчання ОСОБА_10 та ОСОБА_3 класні керівники спілкувалися лише з матір`ю. Батько дітей ОСОБА_1 , жодного разу не відвідував освітній заклад та не цікавився навчанням та життям дітей (а.с.24).

Згідно довідки №101/01-36 від 13.09.2024 діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 навчаються в Кременчуцькій дитячій музичній школі №1 ім. П.І.Чайковського в 4 класі з фаху «фортепіано». З боку матері ОСОБА_2 здійснюється постійний контроль за навчанням доньок, систематичне спілкування з викладачами щодо успіхів дітей в школі, відвідування батьківських зборів та концертів в яких беруть участь діти, що значною мірою сприяє підвищенню рівня навчання та виховання (а.с.27).

Далі судом встановлено, що 29.05.2021 позивач ОСОБА_11 одружилася з ОСОБА_12 , після укладення шлюбу змінила прізвище з ОСОБА_13 на ОСОБА_14 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим Кобеляцьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) (а.с.16).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 надав показання, що є рідним батьком позивача. З дочкою і онучками не проживав, живе в м.Полтава. Позивач та відповідач у шлюбі не перебували. Від спільного проживання у позивача та відповідача народилося двоє доньок. Відповідач неодноразово застосовував до позивача фізичне насильство, у зв`язку з чим, остання припинила будь-які стосунки з ним та почала проживати окремо. Очевидцем конфліктних ситуацій, які виникали між позивачем та відповідачем не був, йому відомо лише зі слів позивача. Допомагав позивачу матеріально утримувати дітей. Відповідач не приймав та не приймає участі в утриманні та у вихованні дітей. Чи застосовував фізичне насильство відносно дітей йому невідомо. Позивач створила з іншим чоловіком нову сім`ю, тому вважає наявні підстави для позбавлення відповідача батьківських прав.

Свідок ОСОБА_16 у судовому засіданні надала показання, що позивач є її двоюрідною сестрою. Відповідач з дітьми абсолютно чужі люди, не спілкується та не зустрічається з дітьми, а також не надає матеріальну допомогу дітям. Сім`я проживала в страшних умовах. Останні десять років, відповідач взагалі не приймає участі в їхньому житті. Зараз позивач перебуває у шлюбі і в житті дітей з`явився справжній батько, який про них піклується та цікавиться їхнім життям.

Свідок ОСОБА_17 у судовому засіданні надав показання, що є односельцем позивача ОСОБА_2 , бачив позивача з дітьми у більшості випадків лише одну. Позивач проживаючи в с.Ганнівка, отримувала допомогу від сусідів та від територіальної громади. Відповідач не приймав участі у вихованні дітей.

Свідок ОСОБА_18 у судовому засіданні надала показання, що близько 17 років спілкується з позивачем та її дітьми. Відповідача дуже добре знає. Через сварки які вчиняв відповідач страждали діти. Інколи позивач ОСОБА_2 разом із дітьми прибігала до неї ночувати, оскільки відповідач в неадекватному стані приходив їх провідувати. Допомагали позивачу утримувати дітей, також допомогу надавали її сестра та батько. На аліменти позивач не подавала, оскільки у відповідача вже є аліментні зобов`язання щодо утримання інших дітей від попереднього шлюбу.

23.12.2024 опитані в судовому засіданні в присутності психолога ОСОБА_19 неповнолітні діти ОСОБА_4 та ОСОБА_3 надали пояснення, що проживають з матір`ю та вітчимом. Коли спілкувалися з відповідачем останній раз не пам`ятають. Позивач не забороняє їм спілкуватися з відповідачем. Допомоги від відповідача не отримують. Відповідач не цікавився як вони живуть, як навчаються, тому вважають правильно позбавити його батьківських прав.

Відповідно до висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області про недоцільність позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_20 відносно дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , затвердженого рішенням Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області від 23.01.2025 року №181, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області вважає за недоцільне позбавити батьківських прав відповідача відносно його неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Оскільки надані ОСОБА_2 докази не свідчать про злісне ухилення батька від виховання дітей, свідоме нехтування ним батьківських прав (а.с.112-115).

Частиною 1, 3 ст. 5 Сімейного кодексу України (далі СК України) визначено, що держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини.

Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюб і між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов`язків з виховання дитини.

Позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно утримують, тощо, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову

виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

В рішенні у справі «Нойлінґер та Шурук проти Швейцарії» Європейський суд з прав людини вказував, що інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю (рішення у справі «Гнахоре проти Франції»). З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за статтею 8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04 § 57, § 58) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

Позбавлення батьківських прав скасовує зв`язок одного з батьків з дитиною і позбавляє його всіх батьківських прав щодо неї, у тому числі права на контакт. Поділ сім`ї є дуже серйозним втручанням (рішення ЄСПЛ від 18 червня 2019 року у справі «Хаддад проти Іспанії» (Haddadv. Spain), заява № 16572/17, пункт 54).

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (пункт 49), розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин.

Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків викладено, зокрема, в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі

№ 686/16892/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17.

Статтею 9 Конвенції про права дитини передбачено, що Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Суд звертає уваг на те, що під час розгляду справи судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що відповідач ОСОБА_1 не бажає спілкуватися з доньками та умисно ухиляється від участі в утриманні дітей.

Заперечуючи проти позову, відповідач ОСОБА_1 посилався на те, що після переїзду позивача разом з дітьми до с. Ганнівка допомагав їм облаштовуватися на іншому місці проживання, дітям придбавав речі та возив їх на річку та в місто. Під час відвідування дітьми його матері також спілкувався з ними. На даний час, відповідач є інвалідом ІІ групи та має захворювання яке пов`язане із забороною психоемоційного навантаження (а.с.59), на обліку у лікаря нарколога не перебував (а.с. 58). З 2020 року втратив зв`язок з дітьми, оскільки останні переїхали в м.Кременчук. Позивач після одруження з іншим чоловіком заборонила йому спілкуватися та відвідувати дітей.

Також, відповідач вказував на те, що бажає спілкуватися з дітьми та приймати участь у їх вихованні.

Окрім цього, представником позивача та позивачем не надано до суду беззаперечні докази нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також докази які б свідчили про необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення відповідача батьківських прав.

Саме по собі невідвідування відповідачем навчальних закладів дітей, де вони навчалися та навчаються не є належним доказом свідомого ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків.

Крім того, не є свідченням свідомого ухилення від виконання батьківських обов`язків показання свідків, оскільки зазначені свідки отримували інформацію щодо поведінки відповідача лише від позивача, а так само пояснення свідків не підтверджують винної поведінки відповідача, свідомого нехтування ним своїми обов`язками по відношенню до дітей.

Також, суд вважає неприйнятними твердження позивача та її представника в частині того, що відповідач добровільно не надає допомогу на утримання дітей, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач на даний час є інвалідом ІІ групи, а також позивач не зверталася до суду за захист прав інтересів дітей на належне матеріальне забезпечення.

Крім того, згода дітей на позбавлення відповідача батьківських прав щодо них не свідчить, що зв`язок між ними та біологічним батьком розірвано назавжди і не може бути відновлено, та подальше його налагодження за ініціативою батька буде суперечити інтересам, життю чи здоров`ю дітей.

З урахуванням зазначеного, беззаперечні докази нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, які б свідчили про необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення його батьківських прав, відсутні.

Встановивши вищезазначені обставини, врахувавши, що відповідач категорично заперечує проти позбавлення його батьківських прав, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову та застосування до відповідача крайнього заходу впливу, яким є позбавлення батьківських прав.

Разом з цим, суд вважає за необхідне, попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дітей і покласти на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, відсутні підстави для відшкодування позивачу судового збору, який сплачений за подання позову.

На підставі наведеного, керуючись ст. 12, 13, 77-81, 141, 247, 354-355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування - виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Попередити ОСОБА_1 про необхідність змінити ставлення до виховання дітей, а саме щодо малолітньої ОСОБА_3 та неповнолітньої ОСОБА_4 .

Покласти на Орган опіки та піклування - виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області контроль за виконанням ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (проживає: АДРЕСА_4 , телефон НОМЕР_2 ) батьківських обов`язків відносно дітей, а саме щодо малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (проживають за адресою: АДРЕСА_3 , законний представник ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , телефон НОМЕР_3 ).

Рішення може бути оскаржене впродовж тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду через Козельщинський районний суд.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга в електронній формі подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано

Роз`яснити сторонам, що повний текст рішення буде виготовлений впродовж 10 днів.

Повний текст виготовлений 11.02.2024.

Суддя М. М. Оксенюк