П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2025 року м. Київ

Справа № 753/16469/24

Провадження: № 22-ц/824/4262/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.

суддів Нежури В. А., Соколової В. В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 жовтня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Комаревцевої Л. В.,

у справі за позовом Державного підприємства «Управління житловими будинками» Управління справами Апарату Верховної Ради України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

в с т а н о в и в:

У серпні 2024 року Державне підприємство «Управління житловими будинками» Управління справами Апарату Верховної Ради України» звернулось до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що розпорядженням по Управлінню справами Апарату Верховної Ради України №100 від 31.12.2015 з балансу Управління житловими будинками Управління справами Верховної Ради України на баланс позивача, державного підприємства «Управління житловими будинками» Управління справами Апарату Верховної ради України», було передано, зокрема, будинок АДРЕСА_1 . Відповідачі є співвласниками квартири АДРЕСА_1 . Оскільки відповідачі не виконують належним чином свої обов`язки по своєчасному внесенню в повному обсязі плати за комунальні послуги, тому за ними утворилась заборгованість, яка з врахуванням штрафних санкцій, станом на серпень 2024 року, становить 47804,38 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 07 жовтня 2024 року позов ДП «Управління житловими будинками» Управління справами Апарату Верховної Ради України» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Державного підприємства «Управління житловими будинками» Управління справами Апарату Верховної Ради України», заборгованість за житлово-комунальні послуги, яке з урахуванням штрафних санкцій станом на серпень 2024 року становить 47804,38 грн., судовий збір в розмірі 3028,00 грн., що становить 605,60 грн. з кожного.

Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 подали апеляційні скарги, в яких, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального, просили скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржники зазначили, що суд першої інстанції розглянув справу за відсутності доказів їх належного повідомлення про розгляд даної справи. Більш того, рішення судом першої інстанції ухвалене до закінчення процесуального строку на подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_3 . Суд першої інстанції помилково встановив обставини щодо власників квартири, оскільки єдиним власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_4 . Інші відповідачі у справі, які є її братами, відмовились від своїх часток на вказану квартиру на її, ОСОБА_4 , користь, проте вона у зв`язку з веденням на території України воєнного стану не в повній мірі оформила усі документи. Позивач не надав акту-прийому передачі будинку АДРЕСА_1 на свій баланс. Позивач не обґрунтував розрахунок тарифу в розмірі 608,52 грн, від чого залежить вказаний тариф та як нараховується. При цьому, позивач не надає жодних послуг за вказаною адресою, сміттєзбірник в будинку не функціонує, за користування водою сплата відбувається на рахунок Київводоканалу, за вивіз сміття сплата здійснюється окремо, як і за побілку першого поверху. 23.05.2021 року установчими зборами створено ОСББ «Вишняківська 6-А», однак позивач до теперішнього часу не передав необхідну технічну документацію на будинок, облікові картки співвласників та іншу необхідну документацію для ефективної діяльності ОСББ. Також вказали, що позивач здійснив нарахування, виходячи з площі 88,1 кв.м, тоді як розмір житлової площі квартири складає 53,8 кв.м. Більш того, станом на 25.03.2021 року ДП «Управління житловими будинками» Управління справами Апарату Верховної Ради України» перебувало в стадії ліквідації, постановою Господарського суду м. Києва від 10.01.2018 року у справі № 910/7939/17 вказане підприємство визнано банкрутом, також судом було встановлено що ДП «Управління житловими будинками» Управління справами Апарату Верховної Ради України» не є правонаступником ліквідованого підприємства.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 29 листопада та 10 грудня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі та справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відзиві на апеляційну скаргу Колєснік І.А. в інтересах ДП «Управління житловими будинками» Управління справами Апарату Верховної Ради України» заперечив проти апеляційних скарг та зазначив, що відповідачами не доведено отримання послуг від іншої організації. Твердження ОСОБА_4 про те, що вона є єдиною власницею квартири не звільняє інших відповідачів від сплати за надані позивачем послуги. Розпорядження по Управлінню справами Апарату Верховної Ради № 100 від 31.12.2015 року з додатком № 1 є належним доказом передачі будинку на обслуговування позивачу, і, вказаний документ не спростований відповідачами. Створення ОСББ «Вишняківська 6-А» саме по собі, без укладення відповідних договорів, не спростовує факту продовження надання житлово-комунальних послуг позивачем. Також вказав, що тарифи, відповідно яких нарахована заборгованість, відповідають вимогам чинного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Рішення суду першої інстанції оскаржується лише відповідачами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , а тому в частині вирішення позовних до ОСОБА_5 в апеляційному порядку не переглядається.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як убачається з матеріалів справи, Державне підприємство «Управління житловими будинками» Управління справами Апарату Верховної Ради України» засноване на державній власності та належить до сфери управління Апарату Верховної Ради України, що входить до складу майнового комплексу, який забезпечує діяльність Верховної Ради України.

Розпорядженням по Управлінню справами Апарату Верховної Ради України №100 від 31.12.2015 з балансу Управління житловими будинками Управління справами Верховної Ради України на баланс позивача, державного підприємства «Управління житловими будинками» Управління справами Апарату Верховної ради України», було передано, зокрема, будинок АДРЕСА_1 .

Відповідно до відомостей з довідки речових прав про нерухоме майно від 30.08.2024 відповідачі є співвласниками квартири АДРЕСА_1 .

Згідно довідки про нарахування та сплату по особовому рахунку № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , неналежним чином виконував свої зобов`язання по оплаті послуг по утриманню будинку та прибудинкової території за період з 01.01.2020 по 01.09.2024, у зв`язку з чим виникла заборгованість в сумі 42 080,26 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості позовних вимог, які не були спростовані відповідачами.

Перевіряючи такі висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

За ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить якщо інше не встановлене договором або законом.

Згідно зі ст.ст.66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги.

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо-будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо-будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

За п.16 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.

Згідно з п.5 ч.3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

За п.1 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Відповідно до ч.1 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» утримання приватизованих квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється за рахунок коштів їх власників згідно з Правилами користування приміщеннями жилих будинків та прибудинкових територій, які затверджуються Кабінетом Міністрів України, незалежно від форм власності на них.

Пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою КМУ від 08.10.1992 року №572, встановлено, що власники квартир зобов`язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ст.162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Такі ж вимоги передбачені в п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 року №45.

Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі

№750/12850/16-ц і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 листопада 2019 року у справі №642/2858/16.

Така правова позиція викладена і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 року №712/8916/17 (14-448цс19).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Обґрунтовуючи апеляційні скарги, скаржники посилались на те, що суд першої інстанції розглянув справу до закінчення строку на подання відзиву на позовну заяву. Перевіряючи вказані доводи апеляційних скарг, колегія суддів виходить з наступного.

Як убачається із матеріалів справи, ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 26 серпня 2024 року відкрито провадження у справі за позовом ДП «Управління житловими будинками» Управління справами Апарату Верховної Ради України» до відповідачів.

Розгляд справи призначено проводити за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін.

Встановлено строк відповідачам на подання відзиву на позовну заяву разом з відповідними доказами з підтвердженням направлення позивачу копії відзиву та доданих до нього документів, не пізніше 15 днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі (т. 1 а.с. 85,86).

Копію вказаної ухвали направлено судом першої інстанції на адреси відповідачів 26.08.2024 року (т. 1 а.с. 87).

При перевірці № повідомлення про вручення поштового відправлення засобами трекінгу на сайті Укрпошта встановлено, що копію ухвали суду про відкриття провадження у справі з копією позовної заяви та додатками до неї ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вручено за довіреністю 25.09.2024 року (т. 1 а.с. 93, 65), ОСОБА_5 та ОСОБА_3 23.09.2024 року (т. 1 а.с. 96,97).

Поштовий конверт, відправлений на адресу ОСОБА_4 повернувся з відміткою «адресат відсутній», що свідчить про її належне повідомлення (т. 1 а.с. 98).

Разом з тим, ураховуючи дату отримання відповідачами копії ухвали про відкриття провадження та позовної заяви, строк на подання відзивів, встановлений судом першої інстанції, спливає 08.10.2024 року та 10.10.2024 року, відповідно.

Отже, суд першої інстанції, розглянувши справу по суті 07.10.2024 року, порушив право відповідачів на подання відзиву на позовну заяву з відповідними доказами та висловлення своєї позиції у справі.

Усуваючи допущені судом першої інстанції вказані порушення норм процесуального права, колегія суддів ураховує наступне.

Заперечуючи проти позовних вимог, скаржники посилались на те, що 18.08.2021 року на підставі рішення загальних зборів співвласників будинку АДРЕСА_1 було створено ОСББ «Вишняківська 6А», що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань. Як вказують відповідачі, саме ОСББ «Вишняківська 6А» надає послуги з обслуговування багатоквартирного будинку.

На обґрунтування свої позиції, відповідачі надали лист ОСББ «Вишняківська 6А» від 08.10.2024 року за вих.№ 11 про те, що загальними зборами ОСББ «Вишняківська 6А» рішення про надання повноважень для ДП «Управління житловими будинками» Управління справами Апарату Верховної Ради України щодо обслуговування чи управління спільним майном будинку «Вишняківська 6А», в тому числі, на укладення правочинів не приймалось; договір на управління будинком з ДП «Управління житловими будинками» Управління справами Апарату Верховної Ради України та ОСББ «Вишняківська 6А» не укладався; співвласниками квартири НОМЕР_3 ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на утримання будинку по АДРЕСА_1 сплачувались і сплачуються кошти на рахунок ОСББ «Вишняківська 6А». В період з 01.01.2023 року по 01.10.2024 року було сплачено 40 500 грн. Заборгованість на даний час відсутня.

Також скаржниками на обґрунтування своєї позиції надано відповідь ОСББ «Вишняківська 6А» на запит ТОВ «Дельта НЕТ» щодо не прийняття загальними зборами ОСББ «Вишняківська 6А» рішення про надання повноважень ДП «Управління житловими будинками» Управління справами Апарату Верховної Ради України щодо управління спільним майном будинку, в тому числі, на укладення правочинів щодо доступу до інфраструктури будинку; відповідь ДП «Управління житловими будинками» Управління справами Апарату Верховної Ради України № 15-1/27-419 від 22.10.2021 року про те, що рішення про передачу та списання будинку АДРЕСА_1 погоджується з уповноваженим органом і перебуває на розгляді; станом на 22.10.2021 року заборгованість мешканців будинку за послуги з управління багатоквартирним будинком перед ДП становить 179 952,51 грн.; відповідь Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації від 11.10.2021 № 101/7485/04 щодо передачі технічної документації на будинок АДРЕСА_1 .

Надаючи оцінку вказаним документам, колегія судить доходить висновку, що між ДП «Управління житловими будинками» Управління справами Апарату Верховної Ради України та ОСББ «Вишняківська 6А» не досягнуто згоди щодо передачі документації на цей будинок створеному ОСББ «Вишняківська 6А». Однак, питання правовідносин, які склались між ОСББ «Вишняківська 6А» та позивачем виходить за межі предмету доказування у даному спорі, а тому посилання скаржників на те, що позивач до теперішнього часу не передав необхідну технічну документацію на будинок АДРЕСА_1 не приймаються колегією суддів до уваги.

В будь-якому випадку, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що саме ОСББ «Вишняківська 6А» у заявлений позивачем період надавало послуги з утримання будинку АДРЕСА_1 . Копія договору № 30-107 від 30.07.2024 року про виконання капітального ремонту вантажного ліфта за адресою: АДРЕСА_1 , не може підтверджувати вказані обставини, оскільки вказаний договір підписаний не від імені ОСББ «Вишняківська 6А», а від фізичної особи ОСОБА_8 .

Напроти, матеріали справи свідчать, і відповідачами не спростовано, що ДП «Управління житловими будинками» Управління справами Апарату Верховної Ради України був балансоутримувачем будинку АДРЕСА_1 та забезпечував надання послуг по утриманню будинку та прибудинкової території, а тому сам по собі факт створення ОСББ «Вишняківська 6А» за відсутності належних доказів надання цим ОСББ послуг з утримання будинку та прибудинкової території не може бути підставою для відмови у позові попередньому балансоутримувачу будинку.

Відхиляючи посилання скаржників на порушення вимог закону при створенні ДП «Управління житловими будинками» Управління справами Апарату Верховної Ради України» як юридичної особи публічного права, колегія суддів звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази скасування державної реєстрації ДП «Управління житловими будинками» Управління справами Апарату Верховної Ради України» як юридичної особи.

Більш того, при вирішенні заявлених позовних вимог суд не вправі надавати оцінку правомірності створення та державної реєстрації ДП «Управління житловими будинками» Управління справами Апарату Верховної Ради України» як юридичної особи, оскільки вказані питання не входять до предмета доказування в даній справі.

Посилання скаржників на відсутність акту-прийому передачі будинку АДРЕСА_1 на баланс позивача спростовуються матеріалами справи, зокрема розпорядженням по Управлінню справами Апарату Верховної Ради України №100 від 31.12.2015 з балансу Управління житловими будинками Управління справами Верховної Ради України та додатку № 1 до нього, згідно якого на баланс державного підприємства «Управління житловими будинками» Управління справами Апарату Верховної ради України», було передано, зокрема, будинок АДРЕСА_1 .

Відповідно до положень Статуту ДП «Управління житловими будинками» Управління справами Апарату Верховної Ради України» було засноване на державній власності та належить до сфери управління Апарату Верховної Ради України. В Статуті визначено, що основною метою діяльності підприємства є, зокрема, обслуговування та утримання в належному технічному стані багатоквартирних будинків та гуртожитків Верховної Ради України, іншого житлового та нежитлового фонду, об`єктів соціального призначення, забезпечення надання житлово-комунальних послуг та отримання прибутку від провадження господарської діяльності.

Також суд апеляційної інстанції вважає безпідставними посилання відповідачів на неукладеність з ДП «Управління житловими будинками» Управління справами Апарату Верховної Ради України» договору на надання житлово-комунальних послуг, оскільки сама по собі відсутність підписаного договору про надання житлово-комунальних послуг не звільняє відповідачів від виконання ними свого обов`язку по оплаті наданих послуг.

Також не приймаються колегією суддів до уваги посилання скаржників на відсутність факту надання позивачем відповідних послуг, оскільки як зазначено вище, відповідачами не надано суду належних доказів на підтвердження того, що послуги по утриманню будинку та прибудинкової території за спірний період надавав не позивач, а інша особа.

Відхиляючи доводи скаржників про неправильне нарахування позивачем заборгованості, колегія суддів звертає увагу на те, що частинами 1-3 статті 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім, випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за домовленістю сторін, крім випадку обрання управителя органом місцевого самоврядування.

Якщо управитель визначений органом місцевого самоврядування на конкурсних засадах, ціна послуги з управління багатоквартирним будинком визначається на рівні ціни, запропонованої в конкурсній пропозиції переможцем конкурсу.

Така ціна протягом строку дії договору управління може змінюватися виключно за погодженням сторін з підстав та в порядку, визначених таким договором.

Ціна послуги з управління багатоквартирним будинком встановлюється договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком з розрахунку на один квадратний метр загальної площі житлового або нежитлового приміщення, якщо інше не визначено договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, та включає: витрати на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території і поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку відповідно до кошторису витрат на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, крім витрат на обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги, у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем; винагороду управителю, яка визначається за згодою сторін.

З огляду на викладене, посилання скаржника на необхідність розрахунку тарифу на послуги з управління будинком виходячи з розрахунку на 1 кв.м житлової площі, а не загальної площі квартири, є безпідставними та такими, що не узгоджуються із нормами чинного законодавства України.

Крім того, колегія суддів відмічає, що наданий позивачем розрахунок заборгованості є чітким, повним та розгорнутим по окремим категоріям. Відповідачами вказаний розрахунок заборгованості у встановленому процесуальним законом порядку не спростований ні в частині основної заборгованості, ні в частині нарахування штрафних санкцій згідно ст. 625 ЦК України.

Перевіряючи доводи скаржників про те, що ОСОБА_4 є одноосібним власником квартири, колегія суддів відмічає наступне.

Так, згідно наданих витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрації права власності право власності ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_3 на 1/7 частину квартири АДРЕСА_1 припинено 18.07.2015 року.

Однак, згідно ч. 3 ст. 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються на рівні із споживачем усіма житло-комунальними послугами, та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Матеріали справи свідчать, що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 до теперішнього часу зареєстровані та проживають в квартирі АДРЕСА_1 , а тому є споживачами послуг, які надавались позивачем у заявлений період, а тому несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Щодо заяви відповідачів про застосування наслідків спливу строку позовної давності, колегія суддів відмічає наступне.

За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Тобто, обмежене строком давності право на позов у матеріальному розумінні означає право позивача на судовий захист протягом певного часу, поза межами якого цей захист, за загальним правилом, є неможливим.

Відповідно до ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою КМУ від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», установлено з 12 березня до 03 квітня 2020 р. на усій території України карантин.

В подальшому, дію карантину неодноразово було продовжено та постановою КМУ від 27 червня 2023 року №651, карантин відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

24 лютого 2022 року Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який діє до теперішнього часу.

Відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану, а тому відсутні підстави застосувати наслідки спливу строку позовної давності до позовних вимог ДП «Управління житловими будинками» Управління справами Апарату Верховної Ради України».

Відхиляючи доводи скаржників про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме щодо не розгляду судом першої інстанції клопотання ОСОБА_2 про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін, щодо неналежного повідомлення про розгляд справи ОСОБА_4 , колегія суддів зазначає наступне.

Як зазначено вище, ОСОБА_4 була належним чином повідомлена про розгляд справи, що підтверджується поштовим конвертом, повернутим на адресу суду, з відміткою Укрпошти «Адресат відсутній» (т. 1 а.с. 98).

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 07 жовтня 2024 року залишено без задоволення клопотання представника відповідача про розгляд справи з викликом сторін (т. 1 а.с. 119-120).

Отже, такі доводи скаржників не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді справи.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідачів на користь ДП «Управління житловими будинками» Управління справами Апарату Верховної Ради України» заборгованості, яка заявлена до стягнення.

Згідно ч. 2 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права не призвели до неправильного вирішення справи, відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення, а тому рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 жовтня 2024 року підлягає залишенню без змін, а апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: В.А. Нежура

В.В. Соколова