Провадження № 2/625/15/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" лютого 2025 р. с. Різуненкове

Коломацький районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Скляренка М.О.,

за участю секретаря судового засідання Талавирі С.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селі Різуненкове Богодухівського району Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру стягуваних аліментів,

В С Т А Н О В И В :

18 грудня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просив зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь відповідачки за судовим наказом, виданим Коломацьким районним судом Харківської області 17 вересня 2024 року у справі №625/244/24 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини заробітку (доходу) боржника, щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також за судовим наказом, виданим Коломацьким районним судом Харківської області 18 квітня 2024 року у справі №625/83/24 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частини заробітку (доходу) боржника, щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, зменшивши розмір стягуваних із нього аліментів на користь відповідачки на утримання двох дітей до 1/3 частини заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили і до досягнення старшою дитиною повноліття.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 28 жовтня 2018 року між ним та відповідачкою укладений шлюб, під час якого у подружжя народилася спільна дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а в подальшому внаслідок того, що спільне життя подружжя не склалося, 14 червня 2024 року відповідним рішенням Ленінського районного суду міста Харкова шлюб між ними розірваний.

Крім того, як заначив позивач ним визнано своє батьківство щодо дитини відповідачки ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від якої він не відмовляється та не заперечує проти її утримання.

Як запевнив позивач діти проживають разом із відповідачкою та знаходяться на їхньому спільному утриманні.

Водночас позивач у позові вказав, що 18 квітня 2024 року Коломацьким районним судом Харківської області видано судовий наказ, яким присуджено стягувати із нього на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частини всіх видів заробітку щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із 01 квітня 2024 року до досягнення дитиною повноліття, а 17 вересня 2024 року Коломацьким районним судом Харківської області виданий ще один судовий наказ, яким присуджено стягувати із нього на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини всіх видів заробітку щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із 25 серпня 2024 року до досягнення дитиною повноліття.

Також ОСОБА_1 зазначив? що на підставі вищевказаних судових наказів відкрите виконавче провадження і з нього примусово стягується 1/2 частина заробітку, тобто 50% від його доходів, що є занадто великим розміром аліментів, позаяк, на думку позивача, відповідно до п.4 ч.1 ст. 161 ЦПК України розмір стягуваних аліментів на двох дітей повинен складати 1/3 частини, тобто 33 % його заробітку, з огляду на що розмір аліментів, який стягується із нього на користь відповідачки на утримання двох неповнолітніх дітей, вважає непомірно великим і таким, що не узгоджується із вимогами чинного законодавства України, а тому, посилаючись на приписи. закріплені у ч.7 ст. 170 ЦПК України, позивач просив суд зменшити розмір аліментів, стягуваних із нього на підставі відповідних судових рішень, зміншивши загальний розмір стягуваних із нього аліментів на користь відповідачки на утримання двох дітей із 1/2 до 1/3 частини його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили і до досягнення старшою дитиною повноліття.

Відповідною ухвалою, постановленою суддею Коломацького районного суду Харківської області 06 січня 2025 року, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження за вказаною вище заявою і розпочато підготовче провадження у справі та призначено підготовче засідання.

28 січня 2025 року судом закрито підготовче провадження у справі і справу призначено до судового розгляду до 09 години 30 хвилин 11 лютого 2025 року, про що постановлено відповідну ухвалу.

Будь-які процесуальні дії, як то забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо, не вчинялися.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с. 46), водночас до канцелярії суду позивачем подано заяву за вх. №253/01-55/25 від 11 лютого 2025 року (а.с. 49), в якій він просив суд провести розгляд справи за його відсутності, а також повідомив про підтримання ним заявлених вимог та вказав, що він наполягає на задоволенні позову.

Будучи своєчасно та належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи (а.с. 44), ОСОБА_2 у судове засідання також не з`явилася. Водночас відповідачкою ОСОБА_2 до канцелярії суду подано заяву за вх. № 254/01-55/25 від 11 лютого 2025 року (а.с. 45), в якій вона просила суд провести розгляд справи за її відсутності, а також повідомила що вона не заперечує проти задоволення заявлених позивачем вимог.

Частиною 3 статті 211 ЦПК України передбачено право учасника справи заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

За загальним правилом, закріпленим у ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Разом з цим відповідно до частини третьої вказаної статті Кодексу якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки у судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Оскільки відповідачка своїм процесуальним правом участі у судовому засіданні не скористалася, повноважного представника для участі у судовому засіданні не направила, суд вирішив за можливе розглянути справу у відсутності відповідачки за наявними у справі матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

Матеріали справи свідчать про те, що судом були створені всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог і заперечень, а також надано достатньо часу для підготовки до судового засідання тощо. Окрім того судом вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством України повноважень щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.

У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Водночас судовий розгляд справи проведено у загальному порядку, позаяк підстави для заочного розгляду справи відсутні.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Так частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Рішенням, ухваленим Ленінським районним судом міста Харкова 14 червня 2024 року за результатами розгляду справи №625/42/24, розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований 26 жовтня 2018 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Валківському та Коломацькому районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 95 (а.с. 13).

Згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , виданого повторно Новобоварським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 20 листопада 2019 року, неповнолітня ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 , і її батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 14).

Із свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 , виданого Виконавчим комітетом Коломацької селищної ради Коломацького району Харківської області 11 листопада 2019 року, вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_6 народилася ОСОБА_4 , і її батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 17).

Згідно витягів з реєстру територіальної громади за №2024/012965130 та № 2024/012965152, сформованих 28 жовтня 2024 року на підставі відомостей, отриманих від Коломацької територіальної громади, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 7, 19).

18 квітня 2024 року Коломацьким районним судом Харківської області за результатами розгляду відповідної заяви у цивільній справі за № 625/83/24, виданий судовий наказ про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи із 01 квітня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 20-22).

Згідно витягів з реєстру територіальної громади за №2024/001616173 та № 2024/001617471, сформованих 15 лютого 2024 року на підставі відомостей, отриманих від Харківської територіальної громади, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 11, 16).

Із довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи за № 6336- від 18 серпня 2024 року вбачається, шо відповідачка ОСОБА_2 перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 12).

17 вересня 2024 року Коломацьким районним судом Харківської області за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу у цивільній справі за № 625/244/24, виданий судовий наказ про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі (доходу) боржника щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із 25 серпня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 23-25).

Згідно частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1 та 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Згідно частини першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 179 СК України передбачено, що аліменти одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ст. 182 СК України, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дітей; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

За правилами, визначеними статтями 150 та 180 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно положень, закріплених у ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною першої статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Пленум ВСУ зазначив, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181 та 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Водночас згідно статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі.

За правилами, визначеними ч.ч.1 та 2 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Приписами, закріпленими у ч.ч. 1 та 2 ст. 183 СК України, визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо: заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

З аналізу зазначених правових норм вбачається, що чинним законодавством врегульоване питання про те, що у разі стягнення аліментів на двох і більше дітей, аліменти стягуються в єдиній частці.

Нормами Сімейного кодексу України та нормами Цивільного процесуального кодексу України врегульований розмір стягнення аліментів на утримання двох дітей - однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів у випадку звернення до суду із заявою про видачу судового наказу.

Водночас за правилами, визначеними п. 7 ч. 1 ст. 168 ЦПК України, під час розгляду вимог у порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.

Як зазначалося вище, звертаючись до суду із позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що судом при видачі судових наказів були враховані підстави стягнення аліментів на кожну дитину окремо по частині, тобто по 25 % його заробітку, що в сукупності склало 2/4 частини, тобто 50 % його заробітку, що є занадто великим розміром аліментів, проте, згідно імперативних приписів, закріплених у п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, розмір стягуваних аліментів на двох дітей повинен складати 1/3 частину його заробітку. З огляду на такі обставини розмір стягуваних із позивача аліментів на підставі двох судових наказів не може вважатися таким, який би узгоджувався із вимогами чинного законодавства України.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 7 ст. 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

Таким чином позивач наділений правом на подання зави про зменшення (зміну) розміру аліментів, стягуваних за судовими наказами. Тобто обраний ним спосіб захисту порушених прав передбачений чинним законодавством України.

Судом з`ясовано, що сторони є батьками двох неповнолітніх дітей та раніше перебували у шлюбі, і позивач на підставі двох судових наказів є платником аліментів на користь відповідачки на утримання їх двох неповнолітніх дітей у загальному розмірі частини його доходів, що не узгоджується із приписами, закріпленими у 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, згідно яких судовий наказ може бути видано, якщо: заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

З огляду на всі вище перелічені обставини, з врахуванням результатів системного аналізу зазначених вище норм та оцінки поданих сторонами належних і допустимих доказів в їх сукупності, досліджених у судовому засіданні, врахувавши позицію відповідачки, яка не заперечувала проти задоволення позову, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову і наявність підстав для зменшення розміру аліментів, стягуваних за двома судовими наказами із позивача на користь відповідачки, з 1/2 до 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліменітв, щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили і до досягнення старшою дитиною повноліття.

Такий розмір стягуваних аліментів з врахуванням всіх фактично існуючих обставин справи суд вважає таким, що не є заниженим і відповідає розміру визначеному нормами чинного СК України, і, в свою чергу, є достатнім для забезпечення дітей належними умовами для фізичного, духовного та культурного розвитку, не порушуючи також інтересів і матеріального становища, як отримувача аліментів, так і їх платника.

За правилами, визначеними ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Водночас згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

З огляду на вищевказані вимоги, взявши до уваги ту обставину, що позивач при поданні позовної заяви до суду на підставі пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, а також те, що відповідачка до початку розгляду справи по суті подала до суду заяву про визнання нею позову, суд вважає за необхідне стягнути частину судового збору в розмірі 50 відсотків його суми із відповідачки на користь держави.

Керуючись ст.ст. 141, 150, 179, 180, 181, 182, 183, 192 СК України, ст. ст. 4, 10 - 13, 76 - 81, 141, 142, 161, 168, 170, 263 - 265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру стягуваних аліментів задовольнити.

Зменшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_4 за судовим наказом, виданим Коломацьким районним судом Харківської області 17 вересня 2024 року у справі №625/244/24 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини заробітку (доходу) боржника, щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25 серпня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття, а також за судовим наказом, виданим Коломацьким районним судом Харківської області 18 квітня 2024 року у справі №625/83/24 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частини заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи із 01 квітня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття, зменшивши загальний розмір стягуваних із ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання двох дітей із 1/2 до 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили і до досягнення старшою дитиною повноліття.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_4 , на користь держави судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 11 лютого 2025 року.

Суддя: М.О. Скляренко