КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/4603/2025 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

07 лютого 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Таргоній Д.О., Голуб С.А., Слюсар Т.А., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника товариства з обмеженої відповідальністю «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» - адвоката Нікіпелової Катерини Євгенівни на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 листопада 2024 року у справі за позовом товариства з обмеженої відповідальністю «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2024 року позивач звернувся до суду з даним позовом, який обґрунтував тим, що 06 травня 2024 року між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання фінансового кредиту №06925-05/2024, відповідно до умов якого, позивач надає відповідачу грошові кошти в розмірі 9000,00 грн на строк користування 120 днів, а відповідач зобов`язується повернути наданий кредит, сплатити відсотки у розмірі 1,5% в день за кредитом у встановлений у договорі строк в повному обсязі.

Позивач виконав зобов`язання за договором про надання фінансового кредиту, надавши грошові кошти відповідачу, що підтверджується копією Довідки ІРАY вих. № 426_58 від 06 серпня 2024 року та копією Квитанції ІРАY за сплату №388880855 від 06 травня 2024 року.

Однак, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість, яка станом на 30 липня 2024 року становить 25 110,00 грн та складається з: заборгованість по простроченому тілу - 9 000 грн, заборгованість по відсоткам - 3 510 грн, заборгованість по простроченим відсоткам - 8 100 грн, заборгованість по штрафам - 4 500 грн.

Враховуючи вищевикладене, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» заборгованість за Договором про надання фінансового кредиту №06925-05/2024 в загальному розмірі 25 110,00 грн, судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5550,00 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 07 листопада 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» заборгованість за Договором про надання фінансового кредиту №06925-05/2024 від 06 травня 2024 року в розмірі 25 110,00 грнта витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 028 грн, а всього - 28 138,00 грн.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу, представник ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» - адвокат Нікіпелова К.Є. подала апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду в цій частині скасувати та стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5500,00 грн.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що з боку ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» на виконання ч. 8 ст. 141 ЦПК та ч. 3 ст. 137 ЦПК до позовної заяви долучені належні та допустимі докази на підтвердження понесених ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» витрат на правничу допомогу, а також детальний опис обсягу робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Нікіпеловою К.Є. в межах супроводу цивільної справи №753/18374/24 в Дарницькому районному суді м. Києва.

Вказує, що на підтвердження вищевказаних витрат, до позовної заяви представником ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» долучено належним чином засвідчену копію Договору про надання правничої допомоги від 17 липня 2024 року, пунктом1.1 якого визначено детальний опис робіт (наданих послуг), які Адвокатське об`єднання «КН Перший юридичний офіс», в особі керуючого партнера адвоката Нікіпелової К.Є., має надати ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» у зв`язку із супроводом претензійно-позовної діяльності та примусового стягнення заборгованості стосовно позичальників (боржників) ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» згідно Реєстру, який є Додатком №1 та невід`ємною частиною даного Договору.

Виконання таких робіт підтверджується безпосередньо матеріалами справи № 753/18374/24.

Окрім того, п. 2.1 Договору визначено розмір винагороди/гонорару в сумі 5500,00 грн за супровід претензійно-позовної діяльності та примусового стягнення заборгованості стосовно одного позичальника (боржника) ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП».

Також звертає увагу на те, що відсутність доказів на підтвердження фактичної оплати витрат на правничу допомогу не може бути підставою для відмови у стягнення таких витрат, оскільки за умовами Договору витрати ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» за надану професійну правничу допомогу підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того. Чи їх уже сплачено чи тільки має бути сплачено.

Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом апеляційної інстанції строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 листопада 2024 року оскаржується лише в частині відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу, тому перегляду в іншій частині рішення не підлягає.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» - адвокат Нікіпелова К.Є. підлягає задоволенню з таких підстав.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч.1 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог

П. 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, а також витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Разом з тим, положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до ч.1-4 ст. 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч. 3 ст. 141 ЦПК України).

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормовані ч. 4 ст. 141 ЦПК України, визначені також положеннями ч. 6, 7, 9 ст. 141 цього Кодексу.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на правову допомогу або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч. 5, 6, 7 ст. 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Разом із тим, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч.2 ст. 137, ч.8 ст. 141 ЦПК України).

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 727/463/19, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18.

Згідно з п.п. 4, 6, 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року №5076-VI договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Ст. 29 Закону №5076-VI визначено, що дія договору про надання правової допомоги припиняється його належним виконанням. Договір про надання правової допомоги може бути достроково припинений за взаємною згодою сторін або розірваний на вимогу однієї із сторін на умовах, передбачених договором. При цьому клієнт зобов`язаний оплатити адвокату (адвокатському бюро, адвокатському об`єднанню) гонорар (винагороду) за всю роботу, що була виконана чи підготовлена до виконання, а адвокат (адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язаний (зобов`язане) повідомити клієнта про можливі наслідки та ризики, пов`язані з достроковим припиненням (розірванням) договору.

Згідно зі ст. 30 вказаного Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі Двойних проти України (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі Гімайдуліна і інших проти України (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі East/WestAllianceLimited проти України заява №19336/04, від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України (пункт 95), від 06 липня 2015 року у справі Заїченко проти України (п.131), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №742/2585/19, від 03 лютого 2021 року у справі №522/24585/17.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Так, відповідно до ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

З матеріалів справи вбачається, що представництво інтересів позивача здійснювала адвокат Нікіпелова К.Є. на підставі укладеного Договору про надання правничої допомоги від 17 липня 2024 року між АО «КН Перший юридичний офіс» та ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП».

Із позовної заяви вбачається, що адвокат Нікіпелова К.Є., яка діє в інтересах ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП», зазначила про попередній (орієнтовний) розрахунок щодо витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5550,00 грн.

На підтвердження вищевказаних витрат, до позовної заяви представником ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» долучено належним чином засвідчену копію Договору про надання правничої допомоги від 17 липня 2024 року.

Пунктом 1.1 Договору визначено детальний опис робіт (наданих послуг), які Адвокатське об`єднання «КН Перший юридичний офіс», в особі керуючого партнера адвоката Нікіпелової К.Є., має надати ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» у зв`язку із супроводом претензійно-позовної діяльності та примусового стягнення заборгованості стосовно позичальників (боржників) ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» згідно Реєстру, який є Додатком №1 та невід`ємною частиною даного Договору.

В п. 2.1. вищевказаного Договору визначено розмір винагороди/гонорару в сумі 5 550 грн. за супровід претензійно-позовної діяльності стосовно одного позичальника (боржника) ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» у кількості відповідно до Реєстру, який є Додатком №1 та невід`ємною частиною даною Договору.

Відповідно до п. 2.1.1. Договору вказана у п. 2.1. Договору сума (5 550 грн) сплачується ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» у наступному порядку:

- протягом 3-х днів з дати підписання Договору та виставлення відповідного рахунку ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» сплачує передоплату у розмірі 3 050 грн за супровід претензійно-позовної діяльності стосовно одного позичальника (боржника) ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» у кількості відповідно до Реєстру, який є Додатком №1 та невід`ємною частиною даною Договору;

- після фактичного отримання рішення суду про стягнення заборгованості в рамках супроводу претензійно-позовної діяльності ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» сплачує післяплату у розмірі 2 500 грн. стосовно одного позичальника (боржника) Клієнта у кількості відповідно до Реєстру, який є Додатком №1 та невід`ємною частиною даною Договору.

В якості додатків, стороною позивача долучено Реєстр від 17 липня 2024 року, який є Додатком №1 та невід`ємною частиною даною Договору про надання правничої допомоги від 17 липня 2024 року.

З вищевказаного реєстру вбачається, що відповідач зазначений під №15, в колонці №10 (вартість послуг) вказана сума 5550,00 грн, реєстр підписаний адвокатом АО «КН Перший юридичний офіс» та представником ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» - Кононенко С.О.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду виходить із того, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічні висновки викладені Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, провадження № 61-21442св19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, провадження № 61-21197св19, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, провадження № 61-44217св18, від 14 вересня 2021 року у справі № 204/6564/19, провадження № 61-1970св21, від 09 листопада 2021 року у справі № 648/2776/20, провадження № 61-7641св21.

Велика Палати Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 вказала, що «при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VI як «форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу».

Подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).

Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

Також у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару інша сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Аналогічні висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21.

Ураховуючи, що сторони договору визначили вартість послуг, необхідних для надання правничої допомоги у розмірі 5550 грн, то відмова суду першої інстанції у відшкодуванні цих витрат з тих підстав, що стороною позивача не надано доказів на підтвердження розміру понесених витрат на правову допомогу, є безпідставними виходячи з наступного.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується зі статтею 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Таким чином, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про відсутність доказів на підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу. Так відсутність Акту приймання-передачі наданих послу не позбавляє суд встановити факт надання послуг с правничої допомоги, в тому числі безпосередньо з матеріалів справи, якими підтверджується факт підготовки та направлення досудової вимоги на адресу відповідача, факт підготовки та подання позовної заяви із додатками до суду першої інстанції.

Предмет спору в цій справі не є складним і характер вимог є розповсюдженою категорією цивільних справ, відсутня потреба у вивченні великого обсягу фактичних даних і процесуальні документи, які містяться у ній, не є складними та не можуть займати значних витрат часу на їх виготовлення і побудову правової позиції професіоналом в галузі права.

Розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 5550 грн відповідає критеріям обґрунтованості та реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, є співмірним з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи, зважаючи на складність справи, обсяг наданих адвокатських послуг.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні судових витрат на правничу допомогу підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині, про задоволення.

Щодо вимог ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» в частині стягнення на користь апелянта судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 4 542 грн, колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Розподіл судових витрат здійснюється судом або в рішенні по суті спору, або в додатковому судовому рішенні. Таким чином, оскарження судового рішення щодо розподілу судових витрат може відбуватися або шляхом оскарження рішення по суті спору в частині розподілу судових витрат, або шляхом оскарження додаткового судового рішення.

Вимоги про розподіл судових витрат, на переконання апеляційного суду, не відносяться до позовних та не впливають на розмір ставки судового збору, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви. Враховуючи, що розмір судового збору за подання скарги на рішення суду залежить від суми судового збору, що підлягав сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги, то і підстави вимагати сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду в частині розподілу судових витрат відсутні.

З матеріалів справи вбачається, що за подання апеляційної скарги у даній справі товариство з обмеженої відповідальністю «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» сплачено судовий збір в сумі 4 542,00 грн, що підтверджується копією платіжної інструкції №2306 від 18.11.2024 року.

Законодавством передбачено підстави та механізм повернення з державного бюджету сплачених сум судового збору. Судовий збір повертається за клопотанням особи на підставі ухвали суду відповідно до пунктів 1-5 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011р. № 3674-VI.

Повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики (частина п`ята статті 7 цього Закону).

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про повернення ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» сплаченого судового збору з підстав, визначених пунктом 1 частини першої статті 7 Закону № 3674-VI, як такого, що сплачений помилково.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника товариства з обмеженої відповідальністю «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» - адвоката Нікіпелової Катерини Євгенівни задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 листопада 2024 року скасувати в частині відмови у стягненні витрат на правничу допомогу в сумі 5550,00 гривень.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» (, місцезнаходження: 01350, м. Київ, вул. Фізкультури, 30-в) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 550 (п`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят) гривень 00 коп.

Повернути товариству з обмеженої відповідальністю «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» (, місцезнаходження: 01350, м. Київ, вул. Фізкультури, 30-в) з Державного бюджету України сплачений судовий збір у розмірі 4 542,00 грн (чотири тисячі п`ятсот сорок дві гривень 00 копійок), що внесений відповідно до платіжної інструкції № 2306 від 18 листопада 2024 року на розрахунковий рахунок НОМЕР_2 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складений 07 лютого 2025 року.

Судді: Д.О. Таргоній

С.А. Голуб

Т.А. Слюсар