Справа № 161/2493/25
Провадження № 6/161/55/25
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2025 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі: головуючого судді Шестерніна В.Д.

за участю секретаря Мельник А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду подання старшого державного виконавця Луцького відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Петріщевої Оксани Станіславівни про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, -

встановив:

І.Короткий зміст подання

05.02.2025 страший державний виконавець ВДВС у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Петріщева О.С. звернулася в суд із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 .

Вказана заява обгрунтована тим, що у неї на виконанні перебуває зведене виконавче провадження №76298936 щодо примусового виконання виконавчих листів, виданих 09.06.2023 Луцьким міськрайонним судом Волинської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь неповнолітньої ОСОБА_2 в особі її законного представника (батька) ОСОБА_3 300 000 грн. моральної шкоди, на користь ОСОБА_3 150 000 грн. моральної шкоди та на користь ОСОБА_4 150 000 грн. моральної шкоди.

Судове рішення до теперішнього часу не виконано, вжиті заходи щодо виконання виявилися безрезультатними. Оскільки боржник ухиляється від виконання судового рішення, зокрема не подав декларацію про доходи та майно, неодноразово перетинав державний кордон України, то державний виконавець просила суд тимчасово обмежити його у праві виїзду за межі України.

ІІ.Процесуальні дії суду, клопотання та заяви учасників судового процесу

Ухвалою суду від 06.02.2025 подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України прийнято до розгляду та вирішено розгляд справи проводити за правилами ст. 441 ЦПК України.

ІІІ.Фактичні обставини справи

Вироком Луцького міськрайонного суду Волиської області від 04.07.2022 у справі №161/22209/21 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Цивільні позови задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь неповнолітньої ОСОБА_2 в особі її законного представника (батька) ОСОБА_3 - 300 000 грн. моральної шкоди, на користь ОСОБА_3 - 150 000 грн. моральної шкоди, на користь ОСОБА_4 - 150 000 грн. моральної шкоди (а.с. 28-30).

На виконання цього вироку суд видав 3 (три) виконавчі листи №161/22209/21 від 09.06.2023 про стягнення ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 (в особі її законного представника), ОСОБА_3 та ОСОБА_4 300 000 грн., 150 000 грн. і 150 000 грн. моральної шкоди відповідно (а.с. 22-24). Ці виконавчі листи перебувають на виконанні у Луцькому ВДВС у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в рамках зведеного виконавчого провадження №76298936 (постанова про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження від 10.10.2024, а.с. 14, постанови про відкриття виконавчих проваджень ВП №72645374 від 30.08.2023, ВП №72645316 від 30.08.2023, ВП №72598729 від 23.08.2023, а.с. 19-21).

Відомості про нерухоме майно, що належить боржнику на праві власності, відсутні (інформаційна довідка №344703059 від 30.08.2023, а.с. 9).

Державний виконавець наклав арешт на грошові кошти боржника (постанови про арешт коштів боржника від 30.08.2023 та від 14.09.2023, а.с. 16-18).

Державний виконавець здійснив виклики боржника з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні, одночасно зобов`язав його подати декларацію про доходи та майно(виклики державного виконавця від 20.09.2024 та від 30.09.2024, а.с. 12-13). Із даних подання державного виконавця вбачається, що боржник з`явився на ці виклики, повідомив причини невиконання рішення суду (заява від 14.10.2024, а.с. 4), однак, за висновком державного виконавця, такі причини не знайшли свого підтвердження.

Відомості про подання боржником декларації про доходи та майно відсутні.

Боржник як фізична особа-підприємець на обліку в органах ДФС не перебуває, відкритих рахунків немає (відповідь Державної фіскальної служби України від 10.12.2024, а.с. 8).

Державний виконавець звернув стягнення на доходи боржника (постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 16.04.2024, а.с. 15).

Боржнику за період 3-го кварталу 2024 року було нараховано дохід в розмірі 2 923,20 грн. (Державна установа «Городоцький виправний центр (№131)) та 9 409,09 грн. (ТзОВ «Трак-Сміт») (відповідь ДПС України від 10.12.2024, а.с. 11).

Згідно з обліками Управління ДМС у Волинській області ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , виданий 20.05.2019, орган видачі 0710, та паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 , виданий 11.04.2023, орган видачі 0710, на підставі паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 , виданого 23.02.1999 Луцьким РВ УМВС України у Волинській області (відповідь УДМС України у Волинській області №0701.2.1.-8824/0701.1.3-24 від 20.12.2024. а.с. 6).

ОСОБА_1 за період часу з 23.08.2023 по 03.12.2024 перетинав державний кордон 19.08.2024, 29.08.2024, 09.09.2024 та 13.09.2024 (відповідь Держаної прикордонної служби України щодо перетину боржником державного кордону від 03.12.2024, а.с. 5).

Відомості про виконання боржником вироку суду в частині вирішення цивільного позову відсутні.

ІV.Мотиви суду та застосоване законодавство

Згідно з ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Це конституційне положення відображено і у ч. 1 ст. 18 ЦПК України, відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

ЄСПЛ, здійснюючи тлумачення ст. 6 Конвенції, зазначає, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система договірної сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін, а тому виконання рішення, має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» («Горнсбі проти Греції»).

Окрім того, існування боргу, який підтверджений остаточним судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення постановлено, підґрунтя для «законного сподівання» на виплату цього боргу і становить «майно» цієї особи у розумінні ст. 1 Першого протоколу Конвенції, а відсутність у стягувача можливості домогтися виконання судового рішення, ухваленого на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, передбачене ст. 1 Першого протоколу (рішення ЄСПЛ у справах: «Агрокомплекс проти України», «Іванов проти України»).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Право громадян України на пересування, у тому числі і залишення території України закріплено у ст. 33 Конституції України. У той же час Конституція України передбачає можливість обмеження наданих громадянинові прав у випадках, що не заборонені законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно з п. 19 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи чи керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 3, 4 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Обмеження на виїзд боржника з України являє собою втручання в його право покидати країну, гарантоване пунктом 2 статті 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У справі «Гочев проти Болгарії» (рішення суду від 26.11.2009, заява №34383/03) ЄСПЛ підсумував принципи, з урахуванням яких має відбуватися оцінка правомірності вжиття заходів щодо обмеження свободи пересування особи у зв`язку з неоплаченими боргами, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, бути пропорційним меті його застосування, тобто знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом.

У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку з неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише настільки, наскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78 - 82).

За встановлених фактичних обставин справи та з урахуванням релевантних джерел права суд дійшов таких висновків.

Державний виконавець здійснював заходи примусового виконання судового рішення (вироку суду в частині цивільного позову), ухваленого на користь декількох стягувачів. Боржник будь-яких дій, направлених на виконання цього судового рішення не вчиняв, жодних розрахунків за ним не проводив, декларацію про доходи та майно не подав, при цьому протягом 2024-го року багаторазово перетинав державний кордон України. Фактичні обставини справи в своїй сукупності свідчать про свідоме ухилення боржника від виконання зобов`язань по виконавчому провадженню, у тому числі і по цей час.

Суд перевірив пропорційність втручання у право боржника на свободу вільного пересування та вважає, що в даному випадку дотримано розумного балансу (пропорційності) між правом боржника щодо вільного пересування та правом стягувача на остаточне виконання судового рішення і його правом на борг як на його майно.

Отже, подання державного виконавця про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України слід задовольнити.

Керуючись ст. 441 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Подання старшого державного виконавця Луцького відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Петріщевої Оксани Станіславівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 - задовольнити.

Тимчасово обмежити громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , у праві виїзду за межі України до повного виконання зобов`язань, покладених на нього згідно з 3 (трьома) виконавчими листами №161/22209/21, виданими 09 червня 2023 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області, а саме:

- про стягнення з ОСОБА_1 на користь неповнолітньої ОСОБА_2 в особі її законного представника (батька) ОСОБА_3 300 000 грн. моральної шкоди;

- про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 150 000 грн. моральної шкоди;

- про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 150 000 грн. моральної шкоди.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст ухвали суду складено - 07.02.2024.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.Д. Шестернін