Справа № 185/3540/24
Провадження № 2/185/281/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2025 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Юдіної С.Г., за участю секретаря Мінарської О.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину дійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 у якому просить суд: визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 638 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 09 серпня 1995 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зареєстрований на Придніпровській товарній біржі за № 391-НД.

У обґрунтування позову позивач зазначила, що 09 серпня 1995 року між ОСОБА_3 з однієї сторони та позивачем з другої сторони був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна № 391-НД, а саме жилого будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 638 кв. м. Договір був укладений у Павлоградській філії Придніпровської товарної біржі. Жилий будинок та земельна ділянка були продані за 300 000 000 карбованців. Грошові кошти у розмірі 150 000 000 карбованців продавець отримав від позивача до підписання договору. Залишок у розмірі 150 000 000 карбованців ОСОБА_2 отримала від покупця 24 жовтня 1995 року про, що складено додаток до договору з підписом відповідача завіреним товарною біржею. 13 листопада 1995 року право власності на житловий будинок на підставі цього договору було зареєстровано Павлоградським міжміським бюро технічної інвентаризації під реєстраційним номером 26-88. Правочин сторонами повністю виконаний. Ні заперечень, ні зауважень ніхто із сторін по правочину не заявляв. Вона використовує будинок та земельну ділянку більше 28 років, фактично проживає в придбаному будинку починаючи з моменту покупки 09 серпня 1995 року по теперішній час. Після укладення договору у 1995 році, вона запропонувала відповідачці посвідчити нотаріально цю угоду. Однак, відповідачка відмовилася від нотаріального посвідчення, посилаючись на те, що наразі чинний Закон України «Про товарну біржу», відповідно до якого, правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають. Вона вважала, що укладений договір дійсний. Однак, у 2023 році позивачка звернулася до нотаріуса з метою подарувати свій будинок, однак отримала від нотаріуса усну рекомендацію звернутися до суду із позовною про визнання правочину дійсним, оскільки договір укладений на товарній біржі не був нотаріально посвідчений.

Позивачка в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала, просила задовольнити. Не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.

Відповідачка у судове засідання не з`явилася, була належним чином повідомленою про час і місце судового засідання, причину неявки суду не повідомила, заяву про розгляд справи за її відсутності не надала.

Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

З`ясував обставини справи та перевіривши їх письмовими доказами, суд встановив наступне.

09 серпня 1995 року між ОСОБА_3 з однієї сторони та ОСОБА_1 з іншої сторони було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна відповідно до якого ОСОБА_2 продала а ОСОБА_1 придбала житловий будинок АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 638 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказаний договір було укладено та зареєстровано у Павлоградській філії Придніпровської товарної біржі 09серпня 1995 року за № 391-НД (а. с. 7).

13листопада 1995 року договір купівлі-продажу № 391-НД було зареєстровано в Павлоградському міжміському бюро технічної інвентаризації за № 26-88.

Як зазначає позивачка у позові, на даний час вона звернулася нотаріуса з метою подарувати свій будинок, однак отримала від нотаріуса усну рекомендацію звернутися до суду із позовною про визнання правочину дійсним, оскільки договір укладений на товарній біржі не був нотаріально посвідчений. Умови договору купівлі-продажу сторонами виконані в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 01 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Таким чином, на спірні правовідносини поширюється дія норм ЦК УРСР 1963 року, чинного на час їх виникнення.

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про власність», чинного на час виникнення спірних правовідносин, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлене судом.

За змістом ст. ст. 128, 153 ЦК УРСР, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоду по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорі даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинно буди досягнуто згоди.

Так, право укладати договори купівлі-продажу і реєструвати їх на товарній біржі передбачено ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу» № 1956-ХІІ від 10 грудня 1991 року згідно ч. 2 якої угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Положеннями ст. 47 ЦК УРСР (в ред. 1963 року) передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу.

Відповідно з п. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому випадку нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Правила державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995 року, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31, передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих біржею.

Відповідно до п. 5 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01 липня 2004 року за № 1952-1 право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна.

В укладеному договорі купівлі-продажу сторони повністю погодили усі істотні умови у тексті біржового договору, всі зобов`язання за договором купівлі-продажу нерухомого майна сторонами виконані в повному обсязі. Також факт купівлі-продажу і виконання умов укладеного договору ніким не оскаржено і ніким не оспорюється.

Оскільки позивачка повністю виконала умови договору купівлі-продажу нерухомого майна, фактично володіє об`єктом нерухомості, договір купівлі-продажу нерухомого майна не визнавався недійсним, позивачка, на підставі ст. ст. 128, 153 ЦК УРСР і ст. 49 ЗУ «Про власність» набула право власності на спірний об`єкт нерухомості і правомірно володіє ним. Передбачених законом підстав для невизнання дійсним неоспореного договору купівлі-продажу нерухомого майна в судовому порядку немає.

Керуючись ст. ст. 4, 10, 11-13, 81, 95, 263-265, 280 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину дійсним задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 638 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 09 серпня 1995 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зареєстрований на Придніпровській товарній біржі за № 391-НД.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 354 ЦПК України.

Рішення знаходиться в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб - адресою:http://reyestr.court.gov.ua.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , останнє відоме місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя С. Г. Юдіна