Номер провадження: 22-ц/813/2234/25
Справа № 494/1031/24
Головуючий у першій інстанції Панчишин А.Ю.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Погорєлової С.О., Сєвєрової Є.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 , на ухвалу Березівського районного суду Одеської області від 21 серпня 2024 року про відмову у поновленні процесуального строку на подання доказів по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про знесення самочинного будівництва,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Березівського районного суду Одеської області перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про знесення самочинного будівництва.

Провадження у справі відкрите ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 13 червня 2024 року.

06.08.2024 року позивач ОСОБА_1 подала до суду клопотання про приєднання до матеріалів справи наступні докази: висновок судового експерта Кріві К.В. № 2-1176.24 від 22.07.2024 року судової земельно-технічної експертизи у цивільній справі № 494/1031/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про знесення самочинного будівництва; договір від 11.07.2024 року про проведення експертизи; квитанцію від 12.07.2024 року про оплату проведення експертизи; рахунок від 11.07.2024 року; акт від 31.07.2024 року приймання-передачі робіт (наданих послуг), та просила визнати поважними причини пропуску строку подання доказів та поновити строк для їх подання.

Позивач посилалася на те, що дані докази вона змогла отримати лише після відкриття провадження у справі та отримання ухвали про відкриття провадження. Так з метою дотримання приписів ст. 106 ЦПК України та процесуальної економії часу позивач звернулася до експерта та отримала зазначений висновок судової земельно-технічної експертизи.

Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 21 серпня 2024 року відмовлено у поновленні ОСОБА_1 процесуального строку на подання доказів.

Докази долучені до клопотання позивача, яке надійшло до суду 06.08.2024 року не прийнято до розгляду та повернуто позивачу.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 , звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Березівського районного суду Одеської області від 21 серпня 2024 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити клопотання позивача, поновити строк на подання доказів та приєднати до матеріалів справи долучені до клопотання докази.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції всупереч ст. 2, 12, 83, 263-265 ЦПК дійшов передчасного та помилкового висновку про те, що висновок судового експерта Кріві К.В. № 2-1176.24 від 22.07.2024 судової земельно-технічної експертизи у цивільній справі № 494/1031/24 не має значення для правильного вирішення справи, оскільки він аналогічний вже наявному у справі. Відтак висновок експерта (судова експертиза) складається за зверненням учасника справи, тобто вже після відкриття провадження по такій справі, коли відповідні особи набувають статусу учасника справи. Тому позивач не мав можливості отримати відповідний висновок експерта, оформлений відповідно до ст. 106 ЦПК, до відкриття провадження по справі, при цьому експерт вимагала надати ухвалу суду про відкриття провадження по справі, що є поважною причиною не подання цього доказу та інших похідних доказів раніше. Проте суд наведені вище норми в порушення ст.ст. 2, 10 ЦПК не врахував та не застосував, замість сприяння позивачу в реалізації її прав на подання доказів із дотримання принципу змагальності, забезпечення всебічного та справедливого розгляду справи, безпідставно відмовив в поновленні строку на подання висновку експерта, оформленого відповідно до вимог ст. 106 ЦПК, тоді як такий висновок, який є належним доказом, можливо підготувати саме після відкриття провадження по справі.

Від представника ОСОБА_3 адвоката Голісової Н.М. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Згідно ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1,5,6,9,10,14,19,37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи та без їх виклику.

Предметом оскарження є ухвала суду про відмову поновити або продовжити пропущений процесуальний строк (п. 10 ст. 353 ЦПК України).

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі "Axen v. Germany", заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року "Varela Assalino contre le Portugal", заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

З урахуванням вищевикладеного та положень ч. 1 ст. 368, ч. 2 ст. 369 ЦПК України, розгляд апеляційної скарги здійснено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Однак ухвала суду першої інстанції не відповідає зазначеним вище вимогам.

Відмовляючи у поновлені процесуального строку, суд першої інстанції обґрунтував свої висновки тим, що клопотання позивача про долучення доказу - висновку судового експерта Кріві К.В. № 2-1176.24 від 22.07.2024 судової земельно-технічної експертизи у цивільній справі № 494/1031/24 подане після закінчення встановленого законом процесуального строку для його подання, та відсутні поважні причини пропуску цього строку, оскільки аналогічний за своїм змістом доказ вже був поданий позивачем разом з позовною заявою.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції та вважає за потрібне зазначити наступне.

Судом встановлено, з матеріалів справи вбачається, що 03.06.2024 року ОСОБА_1 звернулася до Березівського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_3 про знесення самочинного будівництва.

Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 13 червня 2024 року провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання призначено на 21 серпня 2024 року о 12 годині 30 хвилин в приміщенні Березівського районного суду Одеської області.

06.08.2024 року позивач ОСОБА_1 подала до суду клопотання про приєднання до матеріалів справи наступні докази: висновок судового експерта Кріві К.В. № 2-1176.24 від 22.07.2024 року судової земельно-технічної експертизи у цивільній справі № 494/1031/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про знесення самочинного будівництва; договір від 11.07.2024 року про проведення експертизи; квитанцію від 12.07.2024 року про оплату проведення експертизи; рахунок від 11.07.2024 року; акт від 31.07.2024 року приймання-передачі робіт (наданих послуг), та просила визнати поважними причини пропуску строку подання доказів та поновити строк для їх подання.

Колегія суддів виходить з такого.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно з частиною першою статті 49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами.

Згідно з пунктом 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Частина 5 статті 177 ЦПК України визначає, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Відповідно до частини 5 статті 178 ЦПК України відповідач до відзиву на позовну заяву додає докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем; документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.

Порядок та строки подання доказів сторонами та іншими учасниками справи до суду першої інстанції визначено приписами статті 83 ЦПК України.

Відповідно до частини 1 статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи (частина 3 статті 83 ЦПК України).

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (частина 4 цієї статті).

У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів (частина 5 статті 83 ЦПК України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частина 8 статті 83 ЦПК України).

Докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи (частина 10 статті 83 ЦПК України).

Одним із доказів за положеннями частини 2 статті 76 ЦПК України є висновок експерта.

Учасник справи має право подати до суду висновок експерта складений на його замовлення (частина 1 статті 106 ЦПК України).

Відповідно до статті 120 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Згідно з частиною 1 статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Відповідно до частини 1 статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Реалізація процесуальних прав та обов`язків учасників справі перебуває у тісному зв`язку зі стадіями судового провадження і пов`язана з перебігом процесуальних строків.

Так, з початком і закінченням перебігу процесуального строку пов`язане настання чітко встановлених юридичних наслідків.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 січня 2021 року у справі № 175/957/19 (провадження № 61-12294св20).

Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк.

Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію.

Як встановлено матеріалами справи позивач на дату подачі позовної зави 03.06.2024 року висновок судової земельно-технічної експертизи № 2-1176.24 від 22.07.2024 року не надала.

Між тим на вказану дату подачі позову такого висновку експерта № 2-1176.24 від 22.07.2024 року не існувало, тому у визначений судом строк для подання доказів експертний висновок у позивача був відсутній, а відтак й про наявність такого доказу остання не могла зазначити у позовній заяві від 03.06.2024 року. Також у цей строк позивач ще не звернулася до експертної установи для виготовлення зазначеного висновку експерта, а тому була позбавлені можливості звернутися до суду з клопотанням про надання додаткового строку для подання доказу.

За таких обставин відповідач повинен був звернутися до суду з клопотанням про його приєднання до матеріалів справи, а не з клопотанням про поновлення процесуального строку для подання доказу та долучення доказу, оскільки у строк, визначений судом, цього доказу ще не існувало.

Одним із завдань підготовчого провадження відповідно до статті 189 ЦПК України є визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів (пункт 3 частина 1 цієї статті).

Пунктами 7, 10, 19 статті 197 ЦПК України, встановлено, що у підготовчому засіданні суд з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше; вирішує заяви та клопотання учасників справи; здійснює інші дії, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

Підготовче засідання починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання.

Отже під час підготовчого засідання відбувається формування предмету доказування, враховуючи його поділ стосовно осіб, які беруть участь в судовому розгляді справи. Адже позивач доказуватиме підстави позову, відповідач - обставини, що лежать в основі заперечення проти позову. Коло обставин, які підлягають доказуванню кожним із них, зумовлюється метою його участі в процесі.

Відповідно до статті 209 ЦПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

Частиною 2 статті 222 ЦПК України встановлено, що суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

В даному випадку суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позивач подав клопотання про долучення доказів на стадії підготовчого провадження, тому таке клопотання підлягало вирішенню не в порядку ст.ст. 126, 127 ЦПК, а в порядку ст. 83 ЦПК.

За таких обставин, суд першої інстанції помилково розглянув клопотання позивача про поновлення строку для подачі доказу, якого не існувало станом на час необхідного його подання, замість розгляду клопотання про приєднання цього доказу відповідно до вимог частини 10 статті 83 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) неодноразово вказував, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі "Руїз Торіха проти Іспанії"). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії").

Також, Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене колегія суддів доходить висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваної ухвали, направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, та вирішення клопотання про долучення доказів.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

П О С ТА Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Березівського районного суду Одеської області від 21 серпня 2024 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, та вирішення клопотання про долучення доказів.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: С.О. Погорєлова

Є.С. Сєвєрова