Справа № 456/4967/23 Головуючий у 1 інстанції: Бораковський В. М.
Провадження № 22-ц/811/3158/24 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2025 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря: Ковальчука Ю.П.,

з участю: представника апелянта адвоката Кецко В.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ТзОВ «Стрийтеплиця» адвоката Кецко В.Я. на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Стрийтеплиця» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Стрийського міськрайонного суду Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Стрийтеплиця» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору позивачка покликалась на те, що з 10 червня 1985 була прийнята на роботу на посаду тепличниця в Стрийський міжгосподарський тепличний комбінат. Згідно наказу №35 від 17.07.2007 Стрийський міжгосподарський тепличний комбінат реорганізовано шляхом перетворення в Приватне підприємство «Стрийтеплиця». Відповідно до наказу №1 від 22.10.2015 з 21.10.2015 Приватне підприємство «Стрийтеплиця» реорганізовано шляхом перетворення у Товариство з обмеженою відповідальністю «Стрийтеплиця». 21.11.2022 позивачку звільнено з роботи на підставі наказу №71-к від 17.11.2022 за п.1 ст.36 КЗпП України. При звільненні з підприємства остаточного розрахунку не було проведено. Відповідач у строки, встановлені частиною 1 ст. 116 КЗпП України не виплатив всіх сум, що належали позивачці від підприємства при звільненні. Внаслідок чого утворилась заборгованість з боку ТОВ «Стрийтеплиця». 10.08.2033 директором ТОВ «Стрийтеплиця» власноруч отримано адвокатський запит щодо отримання довідки про заборгованість заробітної плати ОСОБА_1 , однак на момент подання позову відповідь на адвокатський запит не надійшла. Таким чином, розміру заборгованості з виплати заробітної плати неможливо вказати.

У зв`язку з вищенаведеним позивачка уточнивши позовні вимоги просить стягнути з ТОВ «Стрийтеплиця» на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16 вересня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ТОВ «Стрийтеплиця» на користь ОСОБА_1 99 357 грн, 49 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Стягнуто з ТОВ «Стрийтеплиця» на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Рішення суду оскаржив представник ТзОВ «Стрийтеплиця» адвокат Кецко В.Я., подавши апеляційну скаргу.

З рішенням суду не може погодитись та вважає, що таке рішення суду підлягає скасуванню з підстав неповноти з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Вказує, що встановлені судом обставини, не відповідають матеріалам справи, оскільк заявлена позивачем позовна вимога про стягнення заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі в розмірі 32 162, 69 грн. та компенсації за невикористані дні відпусткиу розмірі 3061, 80 грн. була спростована наявними доказами, а відтак в цій частині спір був врегульований сторонами.

На дату призначення розгляду вказаної справи (19.10.23) заборгованість по заробітній платі становила 20 586, 36 грн. Надалі відповідач для врегулювання спору до винесення судового рішення здійснював виплати на користь позивачки та повністю погасив заборгованість, що не заперечувалось позивачкою.

З врахуванням цього, на дату винесення оскаржуваного рішення відсутній предмет спору в частині стягнення заборгованості по розрахункових коштах, що мав врахувати суд першої інстанції.

Окрім цього, вказує, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права (ст.117 КЗпП України) у зв`язку з чим безпідставно вирішив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки при звільненні за період з 22.11.2022 по 01.08.2024 в сумі 99 357, 49 у зв`язку з чим є всі наявні підстави для скасування рішення суду в цій частині.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким закрити провадження в частині позовних вимог про стягнення заробітної плати (в т.ч. відпускних), у зв`язку з відсутністю предмета спору, позов в частині стягнення решту сум середнього заробітку за час затримки виплати розрахункових коштів відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта адвоката Кецко В.Я. на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вважав, що з часу звільнення, тобто з 21.11.2022 по 01.08.2024, між сторонами існував спір щодо розміру належних звільненій позивачці сум, яка була виплачена 02.08.2024, тому за вказаний період підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що 10.06.1985 ОСОБА_1 була прийнята на роботу на посаду тепличниці в Стрийський міжгосподарський тепличний комбінат.

В подальшому, у зв`язку із реорганізацією підприємство перейменовано в Товариство з обмеженою відповідальністю «Стрийтеплиця».

21.11.2022 ОСОБА_1 звільнено з роботи на підставі наказу №71-к від 17.11.2022 за угодою сторін (п.1 ст. 36 КЗпП України).

Як вбачається з довідки від 09.09.2024 №СТ000000001 виданої ТзОВ «Стрийтеплиця», ОСОБА_1 працювала в ТзОВ «Стрийтеплиця» з 31.12.2013 по 21.11.2022 на посаді - овочівник. За період червень 2022 по листопад 2022 ОСОБА_1 виплачено 37 845,02 грн.(а.с. 166)

Згідно довідки № 11 від 12.09.2024, виданої ТзОВ «Стрийтеплиця» станом на 21.11.2022 заборгованість ТзОВ «Стрийтеплиця» перед ОСОБА_1 становить 31 795,33 грн. (а.с. 185)

Як вбачається з долучених до матеріалів справи розрахункових листків та відомостей на виплату готівки, станом на 11.09 2024 року відповідач сплатив позивачу всю суму заборгованості по заробітній платі та компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки.

Згідно квитанцій №8В49-0РЕ4-Р56Н-ЕРС2 від 14.08.2024 та №К5М7-Е7РЕ-8СК7-ХХХ3 від 13.08.2024 ОСОБА_2 ( директор ТзОВ «Стрийтеплиця») здійснено переказ у сумі 20 000 грн.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів.

За правилами статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.

За змістом статті 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 № 2352-IX (далі Закон № 2352-IX), який набрав чинності з 19.07.2022, статтю 117 Кодексу законів про працю України викладено в такій редакції:

«У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті».

Указана редакція статті 117 Кодексу законів про працю України набрала чинності з 19.07.2022.

З моменту набрання чинності Законом № 2352-IX 19.07.2022, положення статті 117 Кодексу законів про працю України, у попередній редакції Закону № 3248-IV, втратили чинність, внаслідок чого було змінено правове регулювання відносин, які підпадають під дію статті 117 Кодексу законів про працю України. Так, до 19.07.2022 правове регулювання таких правовідносин здійснювалося відповідно до положень статті 117 Кодексу законів про працю України в редакції Закону № 3248-IV, тоді як після 19.07.2022 підлягає застосуванню стаття 117 Кодексу законів про працю України, в редакції Закону № 2352-IX.

Правовідносини, які регулюються статтею 117 Кодексу законів про працю України, пов`язані із недотриманням роботодавцем свого обов`язку провести повний розрахунок з працівником при звільненні. Отже, момент виникнення таких правовідносин пов`язаний із днем звільнення, у який роботодавець не провів виплати всіх належних працівникові сум при звільненні.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Проте, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що статтю 117 КЗпП України було викладено в новій редакції, та прийшов до помилкового висновку про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Ураховуючи, що непроведення з вини власника, або уповноваженого ним органу, розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, у позивача наявне право на отримання відшкодування за затримку виплати на підставі статті 117 КЗпП України середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

У період з 21.11.2022 по 21.05.2023 (6 місяців) за мінусом вихідних днів, робочих складає 130 робочих днів.

Середньоденний заробіток позивачки складав 269,43 грн. про що сторони ствердили у судовому засіданні.

Враховуючи вищенаведені обставини, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 22 листопада 2022 по 01 серпня 2024 включно у розмірі 99 357,49 грн., виходячи з наступного розрахунку: 269,43 грн. х на 443 робочих дня =119 357,49 грн. - 20 000 грн. сплачених відповідачем = 99 357,49 грн.

Враховуючи вищенаведене, з ТОВ «Стрийтеплиця» на користь ОСОБА_1 підлягає до стягнення 15 025 грн. 90 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.( 269, 43 грн. х 130 робочих днів = 35 025 грн. 90 коп. - 20 000 грн. сплачених відповідачем = 15 025 грн. 90 коп.)

Вимоги позивача про стягнення заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі в розмірі 32 162, 69 грн. та компенсації за невикористані дні відпустки у розмірі 3061, 80 грн. до задоволення не підлягають, оскільки такі були сплачені відповідачем ще до постановлення рішення суду першої інстанції, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод такеконституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу представника ТзОВ «Стрийтеплиця» адвоката Кецко В.Я. задовольнити частково.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16 вересня 2024 року скасувати.

Постановити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Стрийтеплиця» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково.

Стягнути з ТОВ «Стрийтеплиця» (, адреса: 82464, Львівська обл., Стрийський р-н., с. Станків, вул. Січових Стрільців, 79) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання : АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 15 025 грн. 90 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В решті вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови. Повний текст постанови складено 04 лютого 2025 року.

Головуючий : Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.