Справа № 202/285/25
Провадження № 2/202/1840/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2025 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська в складі:головуючого судді Бєльченко Л.А., за участю секретаря судового засідання Ульянченко А.Ю, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільно нажитого майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

В січні 2025року представник позивача, ОСОБА_1 , адвокат Присенко О.Г., звернулася з цим позовом до відповідача.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.01.2025 визначено суддю Бєльченко Л.А. для розгляду цієї справи.

Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13.01.2025 позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя прийнята, відкрито провадження у справі, справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

В обґрунтування позову представником позивача зазначено, що з 12.06.1981 року позивач і відповідач перебували у шлюбі, зареєстрованому Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану, актовий запис №715. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28.03.2024 шлюб між сторонами розірваний.

У період перебування у шлюбі за спільні кошти на підставі договору купівлі-продажу від 30.08.1994 року, посвідченого Шостою дніпровською державною нотаріальною конторою за реєстровим номером 1-4077, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 був придбаний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 101,7 кв.м. Договір купівлі-продажу житлового будинку був оформлений на відповідача.

На підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 24.04.2001 року для обслуговування вказаного житлового будинку і господарських споруд була виділена у власність земельна ділянка площею 0,78 га за цією ж адресою.

З урахуванням наведеного, представник позивача просила визнати об`єктами спільної сумісної сторін житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 101,7 кв.м. і земельну ділянку площею 0,78 га за цією ж адресою, надану для обслуговування вказаного житлового будинку і господарських споруд; здійснити поділ вказаного майна, визнавши за ОСОБА_1 і ОСОБА_2 право власності по 1/2 частині за кожним на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 101,7 кв.м. і земельну ділянку площею 0,78 га за цією ж адресою.

Представник позивача, адвокат Присенко О.Г., в судове засідання не з`явилася, направила заяву про розгляд справи за її відсутності і відсутності позивача, позовні вимоги підтримує.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, направив на адресу суду заяву, в котрій просив розглядати справу без його участі, позов ОСОБА_1 визнав. 24.01.2025 відповідачем на адресу суду направлений відзив, з котрого вбачається, що ОСОБА_2 фактично визнає позов ОСОБА_1 .

З`ясувавши всі обставини справи і перевіривши їх доказами, суд дійшов наступного висновку.

Під час розгляду справи встановлено, що сторони з 12.06.1981 року перебували у шлюбі, зареєстрованому Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану, актовий запис №715.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28.03.2024 шлюб між сторонами розірваний.

Встановлено, що в період перебування у шлюбі, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Шостою дніпровською державною нотаріальною конторою 30.08.1994 року, за реєстровим номером 1-4077, на ім`я ОСОБА_2 придбаний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 101,7 кв.м.

24.04.2001 року на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 15.02.2001 року № 311, на ім`я ОСОБА_2 був виданий Державний акт про право приватної власності на землю за вищевказаною адресою, передана земельна ділянка площею - 0,0780 га, цільове призначення земельної ділянки - для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Аналогічні положення закріпленні в ч.3 ст. 368 ЦК України.

Відповідно до частини 1 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У пункті 30 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року відзначено рівність прав кожного із подружжя на володіння,

користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві

спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю

між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження

майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності,

передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК.

Частиною 1 статті 81, частиною 3 статті 116 ЗК України визначено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування.

Відповідно до частини 1 статті 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Частиною 1 статті 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Частиною 4 статті 120 ЗК України визначено, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

У пункті 18-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснено, що відповідно до положень статей 81, 116 ЗК України окрема земельна ділянка, земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 25 лютого 2019 року у справі № 199/2099/17. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 09 грудня 2015 року № 6-814цс15.

З огляду на встановлені обставини справи і відповідні їм правовідносини, суд дійшов висновку про доведеність і обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_3 , оскільки житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 придбаний сторонами під час перебування у шлюбі, а тому він є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 і ОСОБА_2 .

Виходячи з рівності часток у спільному майні подружжя, суд вважає за можливе, в порядку поділу спільного майна, визнати за позивачем ОСОБА_1 і відповідачем ОСОБА_2 право власності по 1/2 частині за кожним на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 101,7 кв.м.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання за нею права власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку, суд відповідно до положень ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України, в порядку поділу майна, визнає за кожним із сторін право власності по 1/2 частині на земельну ділянку загальною площею 0,0780 га за адресою: АДРЕСА_1 , для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1937,92 грн.

Керуючись ст.ст 4,5, 10,12, 81, 141, 259, 263-265,268 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

В порядку поділу спільного майна визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) і ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності по 1/2 частині за кожним на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 101,7 кв.м.

Визнати за ОСОБА_1 і ОСОБА_2 право власності по 1/2 частині за кожним на земельну ділянку загальною площею 0,0780 га за адресою: АДРЕСА_1 , для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Стягнути ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 1937,92 (одна дев`ятсот тридцять сім) грн. 92 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Відповідно до частини 5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного тексту судового рішення.

Суддя Бєльченко Л.А.