Провадження № 2/641/251/2025 Справа № 641/6888/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2025 року м. Харків

Комінтернівський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді - Богдан М.В.,

за участю секретаря судового засідання Двірник О.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів за договором найму та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 , в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просила стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 9084,95 грн., що складаються з: 9000,00 грн. заставної суми, 45,00 грн. інфляційних витрат, 39,95 грн. 3% річних, 50000 грн. - моральної шкоди. Також, просила стягнути на її користь 8000 грн. понесені витрати на професійну правничу допомогу, а також судові витрати зі сплати судового збору.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 27 лютого 2023 між позивачем та ОСОБА_4 був укладений Договір найму житлового приміщення, який вступає в силу з 27 лютого 2023 року, та припиняє свою дію 27 серпня 2023 року. Відповідно до умов Договору, відповідач зобов`язується передати позивачу у тимчасове користування житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до п. 1.2 Договору, зазначене в пункті 1.1 цього Договору житлове приміщення повинно бути передано наймачеві з моменту підписання цього Договору. Відповідно до п. 2.5 Договору, при його оформленні, наймач (Позивач) вносить наймодавцю (Відповідачу) грошову суму в розмірі 9 000 (дев?ять тисяч) гривень як плату за перший місяць і грошову суму в розмірі 9000 (дев`ять тисяч) гривень як заставну суму. В п. 2.6 Договору вказано, що заставна сума повертається наймачу (Позивачу) в день припинення Договору, в разі належного виконання умов даного Договору. Фактично Позивач уклавши Договір найму передала Відповідачу, відповідно до умов Договору, суму коштів в розмірі 9000 (дев?ять тисяч) гривень в якості оплати першого місяця оренди та 9000 (дев?ять тисяч) гривень в якості заставної суми. Під час дії Договору найму жодних претензій з боку Відповідача до Позивача не поступало, остання сумлінно виконувала всі взяті на себе по Договору зобов`язання. Таким чином виходячи з умов Договору, Відповідач взяв на себе зобов?язання повернути Позивачу заставну грошову суму в розмірі 9000 (дев?ять тисяч) гривень в день припинення Договору. Відповідач, маючи зобов`язання перед позивачем, а саме: у поверненні заставної грошової суми в розмірі 9000 грн. в день припинення дії договору, тобто 27 серпня 2023 року, порушила таке зобов`язання, грошові кошти не повернула, посилаючись на відсутність у неї таких коштів.

Крім того, позивач зазначила, що відповідач, крім повернення грошової суми у розмірі 9000 грн., порушила свої зобов`язання, та повинна сплатити їй суму боргу з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Щодо обгрунтування стягнення моральної шкоди, позивач зазначила, що відповідач своїми діями порушила її звичний уклад життя, оскільки, відмовилися повертати грошову суму в розмірі 9000 грн. Зазначена сума є для неї дуже значною, тому вона була вимушена терміново шукати собі інше житло для проживання, разом зі своїми неповнолітніми дітьми, докладати зусиль щодо організації переїзду в інше житло, що вплинуло на її здоров`я.

У поданому відзиві на позовну заяву відповідач ОСОБА_4 в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 просила відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що доказів про сплату за користування приміщенням та сплати комунальних послуг, позивачем не надано. У позивача ОСОБА_1 є суттєва заборгованість за найм житлового приміщення та заборгованість по сплаті за комунальні послуги, розрахувати розмір заборгованості по рахункам згідно договору на цей час вона не може, оскільки вважає, що договір продовжує свою дію. До теперішнього часу про свій намір припинити дію договору найму житлового приміщення від 27 лютого 2023 року позивач їй не повідомила, житлове приміщення з майном, яке в ньому знаходиться, ключі від замків відповідачу не передала, акт передачі житлового приміщення відсутній, тому, вважає, що договір продовжує свою дію. Також зазначила, що можливо в житловому приміщенні є пошкодження і псування внутрішнього оздоблення та майна, що знаходилось в квартирі під час оренди квартири позивачем ОСОБА_1 .

У відповіді на відзив позивач ОСОБА_1 посилалася на те, що всі доводи викладені відповідачем у відзиві не відповідають дійсності, оскільки позивачем був укладений договір найму житлового приміщення від 14 серпня 2023 року з іншим наймодавцем. 14 серпня 2023 року позивач з`їхала з займаного житла, повідомивши про це наймадавця ОСОБА_4 по телефону. Ключі від квартири були передані 27 серпня 2023 року. Крім того, актом про фактичне місце проживання встановлено, що позивач проживає за іншою адресою: АДРЕСА_2 з 14 серпня 2023 року, вказаний факт підтверджується показами свідків. Крім того, ОСОБА_1 була вимушена звернутися до ВП № 2 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області з заявою про кримінальне правопорушення. Таким чином, позивач належним чином виконала всі умови договору від 27 лютого 2023 року.

Від третьої особи ОСОБА_5 надійшли письмові пояснення, в яких останній просив позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на їх необгрунтованість та недоведеність.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши думку учасників справи, допитавши в судовому засіданні свідків, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив наступні обставини.

27 лютого 2023 між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_4 був укладений Договір найму житлового приміщення (далі Договір).

Відповідно до п. 1.1 умов Договору наймодавець - відповідач зобов`язується передати наймачеві- позивачу у тимчасове користування житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно п. 1.2 Договору, зазначене в пункті 1.1 цього Договору житлове приміщення повинно бути передано наймачеві з моменту підписання цього Договору.

Відповідно до п.2.1., 2.2. Договору, розмір плати за користування житловим приміщенням становить 9000,00 грн., крім плати за користування житловим приміщенням, наймач оплачує: електропостачання, водопостачання, опалення 50%, Інтернет, інші комунальні послуги.

Відповідно до п. 2.5 Договору, при оформленні даного Договору наймач (Позивач) вносить наймодавцю (Відповідачу) грошову суму в розмірі 9 000 (дев?ять тисяч) гривень як плату за перший місяць і грошову суму в розмірі 9000 (дев`ять тисяч) гривень як заставну суму.

Пунктом 2.6 Договору, передбачено, що заставна сума повертається наймачу (Позивачу) в день припинення Договору, в разі належного виконання умов даного Договору.

Відповідно до п. 3.2. Наймач зобов`язаний: - в повному обсязі відшкодувати збитки наймодавця у випадку пошкодження приміщення з вини наймача, якщо сума збитків перевищує заставну суму, - звільнити займане приміщення після закінчення терміну дії договору, якщо має намір припинити дію даного договору.

ОСОБА_4 передала ОСОБА_1 ключі від квартири в кількості 2-х комплектів (п. 3.1. Договору).

Відповідно до п. 4.1 Договору, цей Договір вступає в силу 27 лютого 2023 року, припиняє свою дію 27 серпня 2023 року.

В судовому засіданні позивач пояснила, що до припинення дії Договору знайшла іншу квартиру з більш вигідними умовами для проживання разом з малолітніми дітьми, та намагалася повідомити відповідача про небажання продовжувати дію Договору найму житлового приміщення, але остання на зв`язок не виходила.

Тому, позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_6 14 серпня 2023 року уклали Договір найму житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , строк дії Договору з 14 серпня 2023 року по 14 лютого 2024 року, що підтверджується допитаними в судовому засіданні свідками.

Крім того, з акту про фактичне місце проживання від 09 квітня 2024 року вбачається, що ОСОБА_1 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 разом з доньками ОСОБА_7 , ОСОБА_7 з 14 серпня 2023 року, що підтвердили сусіди ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 . Вказаний акт, був посвідчений головою ЖК «Затишок».

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 31 серпня 2023 року зверталася до Відділу поліції № 2 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області з заявою про кримінальне правопорушення, з приводу того, що гр-ка ОСОБА_4 , в якої вона винаймала житло за адресою: АДРЕСА_1 , відмовляється повернути їй заставу, яка була внесена при винайманні квартири.

З відповіді начальника Відділу поліції № 2 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області, вбачається, що звернення ОСОБА_1 зареєстровано в ЖЄО № 12615 від 31.08.2023 року, та встановлено, що у даній події вбачаються цивільно-правові відносини, у зв`язку із чим, останній рекомендовано, для вирішення усіх спірних питань звернутися до суду.

З квитанцій наданих позивачем ОСОБА_1 вбачається, що остання перевела грошові кошти в розмірі 18000 грн. 27 лютого 2023 року на платіжну картку НОМЕР_1 , крім того, з квитанцій вбачається, що ОСОБА_1 щомісяця вносила плату за користування житловим приміщенням, а також сплачувала комунальні платежі.

Відповідно до статті 12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно з статте. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України, передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

На підставі статті 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Нормами статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

На підставі статті 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Частиною першою статті 810 Цивільного кодексу України визначено, що за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Наймач зобов`язаний використовувати житло лише для проживання у ньому, забезпечувати збереження житла та підтримувати його в належному стані. Наймач не має права провадити перевлаштування та реконструкцію житла без згоди наймодавця. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за найм житла. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму (стаття 815 Цивільного кодексу України).

Положеннями частини першої статті 548 Цивільного кодексу України визначено, що виконання зобов`язання (основ: зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої-другої статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 593 Цивільного кодексу України право застави припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою.

Сплачена позивачем сума 9000,00 грн., є заставною сумою, що не заперечується сторонами, Відповідач, зазначаючи щодо неповернення заставної суми посилається на пошкодження позивачем орендованого майна, вказує, що при потраплянні до своєї квартири, яку орендувала позивач побачила значні пошкодження майна, бруд по всій квартирі, а також відсутність мікрохвильової печі.

На підтвердження своїх заперечень, відповідачем до суду не надано належних та допустимих доказів, в розумінні норм ЦПК України.

Відповідачем ОСОБА_4 наданий акт від 23 березня 2024 року, підписаний нею, ОСОБА_10 та спеціалістом-оцінювачем ОСОБА_11 про неналежне виконання умов Договору позивачем. Вказаний акт складений після звернення позивача до суду за позовом.

При цьому, суд звертає увагу що згідно статті 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до положень частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як роз`яснено в пункті 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів.

Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність.

Досліджений в судовому засіданні акт від 23 березня 2024 року, підписаний відповідачем ОСОБА_4 , ОСОБА_10 та спеціалістом-оцінювачем ОСОБА_11 , в якості заперечень не можуть бути достовірним доказом пошкодження орендованого житла позивачем, так як відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу того, який стан мала квартира до оренди її відповідачем.

Крім того, під час допиту в судовому засіданні свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , підтвердили, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 дійсно виник конфлікт, щодо неповернення відповідачем суми авансу.

Крім того, свідок ОСОБА_13 , зазначив, що 14 серпня 2023 року, допомагав ОСОБА_1 перевозити її особисті речі до нового житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_3 , під час перенесення речей за адресою: АДРЕСА_4 , в квартирі було чисто та охайно.

Варто зауважити, що відповідач не повертаючи заставну суму позивачу, постійно посилається на псування стану її квартири позивачем, однак відповідачем не надано до суду висновку будівельно-технічної експертизи, в якому були б підтвердження пошкоджень та визначено кошторис робіт. Тобто, відповідач на власний розсуд визначила суму пошкоджень орендованого майна, та вважала, що заставна сума зможе покрити витрати на ремонт.

Також відповідач неодноразово посилається на той факт, що позивач не повертає від квартири, та не підписує акт прийому передачу житлового приміщення, про що надала повідомлення, яке направляла на адресу позивача. Вказане повідомлення було направлено позивачу 02 березня 2024 року, тобто теж після звернення ОСОБА_1 з позовом до суду.

Доказів про звернення до правоохоронних органів зі скаргами щодо неповернення ключів, та псування майна збоку ОСОБА_1 , відповідачем до суду надано не було.

Оскільки доказування не може грунтуватись на припущеннях, а відповідачем не доведено, що пошкодження в квартирі виникли саме з вини позивача, розмір цих пошкоджень, як і не доведено причинно-наслідкових дій позивача щодо доведення орендованого майна до непридатного стану, натомість позивачем надано належні та допустимі докази підтвердження сплати відповідачу заставної суми в сумі 9000,00 грн., вказана сума застави в сумі 9000,00 грн. підлягає поверненню позивачу.

Щодо стягнення з відповідача інфляційних витрат в розмірі 45,00 грн., 3% річних в розмірі 39,95 грн. за період з 27 серпня 2023 року по 19 жовтня 2023 року, суд зазначає наступне.

Статтею 625 ЦК України, передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача інфляційних витрат, та трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов`язання підлягають задоволенню.

Крім того, позивач також просила стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в сумі 50000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з п. п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Внаслідок дій відповідача, позивачу була завдана моральна шкода, яка полягає у порушенні звичного укладу життя позивача, внаслідок дій відповідача, яка відмовилися повертати грошову суму в розмірі 9000 грн., зазначена сума є для неї дуже значною, позивач була вимушена терміново шукати собі інше житло для проживання, разом зі своїми неповнолітніми дітьми, докладати зусиль щодо організації переїзду в інше житло, що вплинуло на її здоров`я.

Ці обставини порушили звичний спосіб життя позивача та потребували від неї додаткових зусиль для організації своєї життєдіяльності.

Разом з цим, виходячи з вимог розумності та справедливості, суд задовольняє позов частково та стягує з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 2 000,00 грн.

Суд вважає, що саме такий розмір моральної шкоди є не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не призведе до її безпідставного збагачення.

Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 8000 грн., суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги підлягає доказуванню в суді.

У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі №922/445/19 висловлено правову позицію, згідно з якою розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

При визначенні суми відшкодування понесених особою витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи із конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правничу допомогу, а саме: надано договір на правничу допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження або інший розрахунковий документ). При цьому, матеріали справи повинні містити докази на підтвердження виконаних об`ємів робіт, їх кількості та видів.

На виконання вказаних вимог представник позивач адвокат Шмуйлова І.М. надала до суду ордер на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_1 на підставі договору про надання правової допомоги/доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги № 232 від 14 березня 2024 року, а також позивачем ОСОБА_1 наданий акт приймання-передачі наданих послуг №16102305 до Договору про надання юридичних послуг/правової допомоги № 16102305 від 21 жовтня 2023 року, який складений між ТОВ «Центр правової допомоги «Допомога юриста» (виконавець) та ОСОБА_1 (замовник), згідно якого вартість послуг з виготовлення позовної заяви складає 8000 грн.

Разом з тим, як вбачається з долучених до матеріалів справи доказів, позивач та представник позивача не надали суду детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, а також належних та допустимих доказів, які свідчать про оплату зазначених витрат, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Суд зауважує на тому, що неподання розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги) позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу, що є підставою для відмови в стягненні витрат на правову допомогу.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Керуючись, статтями 11, 23, 202, 526, 546, 548, 593, 626, 627, 628, 629, 638 Цивільного кодексу України, статями 4, 10, 11, 76-81, 141, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів за договором найму та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором найму в розмірі 9 000,00 грн., інфляційні витрати в розмірі 45,00 грн., 3% річних в розмірі 39,95 грн., моральну шкоду у розмірі 2000,00 грн., а також судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073,60 грн., а всього 12 158 (дванадцять тисяч сто п`ятдесят вісім) грн. 55 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 , місце проживання ВПО: АДРЕСА_6 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП не відомий, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Третя особа: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_7 .

Суддя М.В.Богдан