Житомирський апеляційний суд
Категорія 101 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.,

суддів: Коломієць О.С., Шевчук А.М.,

за участю секретаря Журавської Д.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 295/14040/23 за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту постійного непроживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Гарбузюка Олександра Олександровича, на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 26 вересня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Маслак В.П.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_2 . Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить квартира АДРЕСА_1 .

Спадкодавець був зареєстрований та постійно проживав до дня смерті за даною адресою.

Заявниця вказує, що також зареєстрована у цьому житловому приміщенні, проте протягом тривалого періоду має інше постійне місце проживання й на час відкриття спадщини не проживала разом зі своїм батьком.

Зазначає, що, будучи спадкоємицею за законом першої черги, вона не претендує на спадкове майно, однак у встановлений законом строк не подала нотаріусу заяву про відмову від спадщини, оскільки не була юридично обізнана про необхідність вчинення таких дій.

За життя її батько проживав однією сім`єю із ОСОБА_3 . Шлюб між ними не був зареєстрований, проте вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, утримували житло у належному стані, купували речі домашнього вжитку.

ОСОБА_1 також зазначає, що між нею та ОСОБА_3 відсутній спір щодо права на спадщину й вона не заперечує проти набуття останньою права власності на спадкове майно. Проте, та обставина, що вона на час відкриття спадщини була зареєстрована разом із спадкодавцем, перешкоджає ОСОБА_3 оформити право власності на майно, що увійшло до спадкової маси.

Отже, для реалізації ОСОБА_3 своїх прав вона змушена звернутися до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Враховуючи вищезазначене, ОСОБА_1 просила встановити факт, що на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 вона постійно не проживала разом зі спадкодавцем.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 26 вересня 2024 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник заявниці адвокат Гарбузюк О.О., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

На обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що відмову у задоволенні заяви суд мотивував тим, що реалізація права на прийняття спадщини ОСОБА_3 не може залежати від факту проживання чи непроживання заявниці ОСОБА_1 разом зі спадкодавцем, й жодним чином не впливає на таке право ОСОБА_4 .

Вказує, що такий висновок суду при розгляді заяви є ідентичним висновку, що містився в ухвалі суду про відмову у відкритті провадження у даній справі, яка була скасована судом апеляційної інстанції.

Наголошує на тому, що можливість прийняття спадщини ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_2 залежить від встановлення факту непроживання заявниці разом зі спадкодавцем. Відтак, суд дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні заяви.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Гарбузюк О.О., підтримав апеляційну скаргу.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника заявниці, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько заявниці ОСОБА_2 .

До складу спадщини входить квартира АДРЕСА_1 . Вказана адреса була місцем реєстрації спадкодавця.

Витяг з реєстру територіальної громади містить інформацію про те, що зареєстрованою адресою місця проживання ОСОБА_1 зазначено: АДРЕСА_2 .

Обгрунтовуючи заяву, ОСОБА_1 посилалася на ту обставину, що ОСОБА_3 з 2004 року постійно проживала разом з її батьком однією сім`єю без реєстрації шлюбу та вела з ним спільне господарство. На підтвердження даної обставини заявниця надала суду довідку та акт обстеження житлових умов від 8 вересня 2023 року ПП « Житлове експлуатаційне підприємство №1».

Окрім того, до матеріалів справи долучено акт, складений ОСББ « Бульвар Тетерівський, 16» 15 вересня 2023 року, в якому зазначено, що ОСОБА_1 разом зі своєю сім`єю із січня 2022 року постійно проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 .

Також суду надано заяву ОСОБА_1 про те, що вона свідомо пропустила шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті свого батька ОСОБА_2 , й не претендує на спадкове майно.

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки ( стаття 1261 ЦК України).

Відповідно до положень статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її ( частина перша статті 1268 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Вказана норма вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

Посилаючись саме на відмінність місця свого постійного проживання та місця реєстрації, ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту її непроживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. При цьому, посилалася на те, що встановлення даного факту підтвердить ту обставину, що вона не прийняла спадщину після смерті свого батька. У свою чергу, вказана обставина надасть можливість ОСОБА_3 , яка, як стверджує заявниця, є спадкоємицею за законом четвертої черги після смерті ОСОБА_2 , реалізувати право на спадщину.

Отже, виходячи зі змісту заяви, ОСОБА_1 намагається довести ту обставину, що після смерті її батька єдиною спадкоємицею за законом, яка прийняла спадщину, є ОСОБА_3 .

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інтсанції виходив з того, що встановлення факту неприйняття заявницею спадщини у зв`язку з її непроживанням разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не є способом захисту, який грунтується на вимогах закону.

Колегія суддів погоджується з таким висновком.

Так, у частині першій статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайного або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Колегія суддів зауважує, що саме по собі встановлення факту непроживання ОСОБА_1 разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не породжує для заявниці жодних правових наслідків, проте, за певних умов, матиме значення для заінтересованої особи.

Захист цивільних прав та інтересів не досягається встановленням юридичних фактів. Таке встановлення є елементом оцінки обставин справи й обгрунтованості вимог.

Отже ОСОБА_3 з метою реалізації своїх спадкових прав не позбавлена можливості звернутися до суду з відповідним позовом, в межах якого й буде встановлений факт прийняття чи неприйняття ОСОБА_1 спадщини після смерті ОСОБА_2 .

За таких обставин, суд дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні заяви у зв`язку з обранням заявницею способу захисту, який не грунтується на вимогах закону.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду.

Керуючись ст. ст.259,268,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Гарбузюка Олександра Олександровича, залишити без задоволення, а рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 26 вересня 2024 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: