Справа № 510/2501/24
Провадження 2/510/612/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.02.25 року Ренійський районний суд Одеської області

в складі: головуючого судді - Сорокіна К.В.,

при секретарі - Івановій Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Рені Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області про позбавлення батьківських прав, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про позбавлення її батьківських прав відносно її малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки після припинення спільного мешкання однією сім`єю, та після розірвання шлюбу, відповідачка не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, не цікавиться життям і здоров`ям дитини, успіхами у навчанні, морально та матеріально не підтримує його, не телефонує, не виявляє бажання спілкуватись з ним та приймати участь у його вихованні.

За таких обставин позивач вважає, що відповідачка свідомо та тривало нехтує своїми батьківськими обов`язками щодо сина, з урахуванням чого позивач звернувся до суду з позовом про позбавлення її батьківських прав.

Позивач до судового засідання не з`явився, направив до суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідачка у судове засідання не з`явилась, направила до суду заяву про визнання позову, просила справу розглянути у її відсутності.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області у судове засідання не з`явився, направив до суду висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно її малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , справу просив розглянути у її відсутності, не заперечує проти задоволення вимог.

Судом в ході судового розгляду справи було встановлено, що 17.10.2015 р. було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , прізвище дружини після укладення шлюбу « ОСОБА_5 ». У шлюбі у сторін народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (повторне свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 ).

02.05.2024 р. шлюб між сторонами розірвано рішенням Ренійського районного суду Одеської області, місце проживання дитини визначено разом з батьком ОСОБА_1 , справа № 510/70/24. Після припинення спільного мешкання однією сім`єю, та після розірвання шлюбу, дитина ОСОБА_3 залишилась проживати зі позивачем і на сьогоднішній день постійно мешкає з батьком за адресою: АДРЕСА_1 . Дитина перебуває на повному утриманні позивача, він повністю опікується інтересами і потребами дитини, піклується про сина, займається вихованням, слідкує за розвитком та станом його здоров`я. ОСОБА_3 відвідує Ренійський ліцей № 1 Ренійської міської ради та навчається у 3-А класі (довідка ОЗ Ренійський ліцей № 1 Ренійської міської ради від 09.10.2024 р. № 424).

Відповідачка весь останній час припинила спілкуватися з сином, на телефонні дзвінки не відповідає, вихованням дитини не займається, свої батьківські обов`язки не виконує, жодної допомоги дитині не надає. З моменту припинення фактичного мешкання, відповідачка не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не цікавиться життям і здоров`ям дитини, успіхами у навчанні, морально та матеріально не підтримує її, не телефонує, не виявляє бажання спілкуватись з ним та приймати участь у його вихованні. Вона не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не створює умов для отримання освіти, не піклується про його навчання, підготовку до самостійного життя, негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. На скільки позивачу відомо відповідачка, виїхала за кордоном та займається виключно своїм життям. Вона фактично самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків.

Увесь останній час дитина проживає зі позивачем, він займається його вихованням та піклуванням, дитина прив`язана до батька. Оскільки відповідачка мешкає окремо - дитина повністю перебуває на утриманні позивача та самостійно ним виховується.

Проживання з дитиною без матері, виховання та утримання позивачем дитини підтверджується рішенням Ренійського районного суду Одеської області від 02.05.2024 року, а також висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області від 12.04.2024 року, який був досліджений судом при винесенні судового рішення.

Квартира АДРЕСА_2 , в якій мешкають позивач з сином, належить позивачу на правах приватної власності, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08.10.2024 року.

Позивач займається підприємницькою діяльністю та отримує дохід від надання послуг у сфері стоматології, його дохід за 2023 та 3 квартал 2024 року складає 413 800 грн.(відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу від 08.10.2024 .).

На обліку у нарколога та психіатра позивач не значиться, алкогольні напої не вживає, до кримінальної відповідальності не притягувався, не знятої чи непогашеної судимості не має, у розшуку не перебуває (довідка КНП «ЦМЛ» Ренійської міської ради № 309 від 09.10.2024 р., медична довідка про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів від 21.02.2020 р., витяг з інформаційно - аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості»).

Відповідачка доходи не отримує, проживала останній час зі своїми батьками. У відповідачки відсутні житлові умови, які були б нормальними та достатніми для проживання, розвитку і виховання дитини.

Відповідачка надала нотаріально посвідчену заяву про надання згоди на позбавлення її батьківських прав відносно сина.

На сьогоднішній день дитина достатньо розуміє те, що його мати не цікавиться його життям, позивач самостійно піклується та виховує сина.

За таких обставин, позивач вважає, що свідоме і тривале ухилення та нехтування матір`ю дитини (відповідачкою) своїми батьківськими обов`язками щодо дитини є наслідком її винної поведінки та є підставою для позбавлення її батьківських прав.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

На підставі ч. ч. 2-4 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та поважати дитину.

Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав лише з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного Кодексу України». Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негайно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання: не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення: не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від вихованням дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов`язків.

Згідно ч. 2 ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Стаття 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція) наголошує на тому, що у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

На підставі ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою, що передбачено ч. 4 ст. 19 СК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно висновку затвердженого рішенням виконкому Ренійської міської ради від 23.01.2025 № 16 орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав відповідачку по відношенню до її малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки це буде відповідати інтересам дитини. У вказаному висновку зазначено, що 20.02.2024 р. комісією із представників служби у справах дітей Ренійської міської ради і комунальної установи «Центр надання соціальних послуг» Ренійської міської ради було проведено обстеження умов проживання із складанням відповідних актів, за адресою: АДРЕСА_3 . За вказаною адресою дитина проживає разом із батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житло розміщене на ІІ- му поверсі двоповерхового будинку і складається з 3-х житлових кімнат, яке оснащено електро, водо - та газопостачанням, є кухня, суміщена ванна кімната, коридор, утеплений балкон; в квартирі чисто, прибрано, речі чисті і складені до шафи, наявні необхідні для вжитку меблі та побутова техніка; у дитини окрема кімната, є ліжко, шафа для одягу, стіл, стілець, комп`ютер, мобільний телефон. Під час бесіди з дитиною, ОСОБА_6 повідомив, що проживає з батьком, який про нього піклується.

18 грудня 2024 року комісією у складі головного спеціаліста ССД Ренійської міської ради, інспектора з ЮПСП Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області, завідувача відділення з надання соціальних послуг КУ «ЦНСП`РМР було проведено обстеження умов проживання із складенням відповідного акту, за адресою: АДРЕСА_3 , в ході якого був підтверджений факт проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Під час рейду була проведена бесіда з ОСОБА_7 , який розповів, що проживає разом із батьком, який займається його вихованням, здоров`ям, навчанням, утриманням. Мати мешкає окремо від них та припинила будь який зв`язок з ним і батьком, підтримку, допомогу, участь у житті сина.

Комісія з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області, вивчивши детально ситуацію, встановила ухилення матері від виконання батьківських обов`язків щодо малолітнього сина, створення нею умов, які шкодять його інтересам, мати не займається вихованням своєї дитини, тривалий час не спілкується з нею та не проявляє ніякої турботи і на своєму засіданні, яке відбулося 25 грудня 2024 року, вирішила доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , по відношенню до її малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В розумінні положень цивільно-процесуального законодавства України, висновок органу опіки та піклування є одним з видів та способів доказування.

Статтею 76 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч.ч.1-3 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надаючи оцінку вищевказаному висновку, суд погоджується із доцільністю позбавлення батьківських прав відповідачки по відношенню до її малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,оскільки це буде відповідати інтересам дитини. На даний час дитина мешкає разом з батьком ОСОБА_1 та знаходяться на його утриманні. Відповідачка життям сина не цікавиться, не телефонує, не виявляє бажання спілкуватись з ним та приймати участь у його вихованні, не підтримує матеріально.На сьогоднішній день вихованням сина займається батько, піклується про його здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, забезпечує усім необхідним. Також суд приймає до уваги нотаріально посвідчену заяву ОСОБА_2 про надання згоди на позбавлення її батьківських прав відносно її малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ст. 164 СК України, підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 Постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Крім того, ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54).

Якщо національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49), у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України»).

Під час розгляду справи не було встановлено обставин, які б перешкоджали відповідачці виконувати свої обов`язки по вихованню сина, а тому її поведінка розцінюється судом як ухилення від виховання дитини та як свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

На підставі повного і всебічного з`ясування обставин справи, аналізу доказів, досліджених в судовому засіданні, оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про позбавлення відповідачки батьківських прав мають бути задоволені.

Позивач просив судові витрати, пов`язані із розглядом справи за даною позовною заявою, з відповідачки не стягувати.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 7, 10, 12, 13, 18, 53, 58, 81, 89, 133, 141, 223, 259, 263-265, 268, 280-283, 289, 354 ЦПК України, ст.ст. 7, 19, 141, 150, 155, 164, 165 СК України, -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) відносно неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя К.В. Сорокін