КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження № 22-ц/824/2980/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Борисової О. В., Рейнарт І. М.,

при секретарі Кошель К. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення трьох відсотків річних, інфляційних втрат, за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» - адвоката Білоуса Андрія Володимировича на рішення Печерського районного суду міста Києва від 21 серпня 2024 року в складі судді Бусик О.Л.,

встановив:

03.05.2024 ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат.

Позов обґрунтований тим, що між ОСОБА_2 та АТ КБ «ПриватБанк» був укладений кредитний договір від 18 червня 2008 року № 068/Р-08.

На забезпечення виконання кредитного зобов`язання, між ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір іпотеки, за умовами якого в іпотеку передано квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 71,5 кв. м., житловою площею 41,9 кв. м., власниками якої були ОСОБА_3 , ОСОБА_2 і ОСОБА_1 . Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , власниками квартири стали: ОСОБА_1 - 2/3 частини квартири; ОСОБА_1 - 1/3 частина квартири.

У 2012 році відповідач звертався до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 квітня 2012 року у справі № 2/0417/3674/2012 стягнено солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на користь банку заборгованість у розмірі 361 593,77 грн за кредитним договором від 18 червня 2008 року. Стягнено солідарно з ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на користь банку суму 10 000,00 грн.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 03 грудня 2014 року у справі № 643/76/14 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , яка діє в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_6 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Управління служби у справах дітей Московського району Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення в позові відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 16 червня 2015 року рішення Московського районного суду м. Харкова від 03 грудня 2014 року скасовано. Позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №068/Р-08 від 18 червня 2008 року в розмірі, що визначений заочним рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 18 квітня 2012 року - 361 593 гривні 77 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру загальною площею 71,50 м. кв., житловою площею 41,90 м. кв., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом її продажу на підставі договору іпотеки №068/Р-08 від 18 червня 2008 року ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені ОСОБА_2 , ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Встановлено початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на час його реалізації. Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України "Про мораторій", який набув чинності 07 червня 2014 року, не підлягає виконанню.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 17 квітня 2018 року у справі №643/11470/17 виселено ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1 , без надання іншого житлового приміщення.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №136009170 підстава виникнення права власності на предмет іпотеки - договір іпотеки від 18 червня 2008 року, а також рішення Апеляційного суду Харківської області від 16 червня 2015 року, дата державної реєстрації на іпотечне майно - 27 вересня 2016 року, власник - АТ КБ «ПриватБанк».

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 01 грудня 2021 року (справа №757/62381/18), залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 17 січня 2023 року, позов ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення боргу задоволено. Стягнено з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 237 870,00 грн боргу та 7 136,16 грн судового збору. Стягнено з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 475 743,00 грн боргу. Стягнено з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_1 8 172,00 грн витрат, пов`язаних з проведенням експертизи. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Задовольнивши позов, суди виходили з того, що розмір основного зобов`язання банком установлено в сумі 50 000,00 дол. США. Водночас згідно з рішеннями судів розмір заборгованості забезпечених іпотекою вимог становив 361 593,77 грн. Взявши за основу звіт, складений суб`єктом оціночної діяльності фізичною особою - підприємцем ОСОБА_7 (далі - ФОП ОСОБА_7 ), у якому вказано, що вартість майна станом на 27 вересня 2016 року становить 1 154 500,00 грн і відповідач цю суму не спростував, дійшли висновку, що сума перевищення вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя становить 792 906,23 грн (1 154 500 грн - 361 593,77 грн).

Постановою Верховного Суду від 06 березня 2024 року вказані судові рішення залишено без змін. Поновлено виконання рішення Печерського районного суду міста Києва від 01 грудня 2021 року та постанови Київського апеляційного суду від 17 січня 2023 року.

09 квітня 2024 року сума боргу була перерахована відповідачем на користь позивача, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження №71534523 Печерського ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ).

Як встановлено рішенням Печерського районного суду м. Києва, борг відповідача перед позивачем в розмірі 457 743 грн утворився 27.09.2016 та не був сплачений до 09.04.2024.

Позивачка вважає, що відповідач повинен сплатити індекс інфляції від суми боргу та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Посилаючись на вказані обставини та вимоги ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України, просила суд стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на її користь суму інфляційних втрат в розмірі 538 651,87 грн та 3 % річних в розмірі 107 510,12 грн, а всього 646 161,99 грн, а також відшкодувати витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 21 серпня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суму 3 % річних в розмірі 17 517,80 грн, інфляційні збитки в розмірі 26 193,03 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача виникло грошове зобов`язання на підставі рішення Печерського районного суду міста Києва від 01 грудня 2021 року, яким стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 475 743,00 грн боргу. Вказане судове рішення виконано банком 09 квітня 2024 року.

Оскільки обов`язок відповідача сплатити визначену в рішенні суду суму грошових коштів виник з моменту набрання рішенням законної сили - 17 січня 2023 року, а тому нарахування 3% річних та інфляційних втрат повинно здійснюватися з 18.01.2023 по 09.04.2024 в розмірі 17 517,80 грн.

23.09.2024 представник АТ КБ «ПриватБанк» - адвокат Білоус А. В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Печерського районного суду міста Києва від 21 серпня 2024 року в частині задоволених вимог та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог в цій частині відмовити.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що судом першої інстанції не було взято до уваги, що виконання постанови Київського апеляційного суду від 17 січня 2023 року у справі № 757/62381/18-ц було зупинено ухвалою Верховного Суду 13 квітня 2023 року та поновлено 06 березня 2024 року.

Вважає, що період зупинення виконання рішення суду з 13.04.2023 по 06.03.2024 слід виключити з періоду прострочення.

Також судом не визначено, коли саме банк фактично виконав рішення Печерського районного суду міста Києва від 01 грудня 2021 року у справі № 757/62381/18-ц.

Відповідно до платіжної інструкції № 17917 від 01 квітня 2024 року банком в межах виконавчого провадження № 71534523 повністю виконано рішення суду у справі №757/62381/18-ц саме 01.04.2024.

Зазначив, що при розгляді справи відповідач заперечував проти задоволення позову повністю, підстави часткового задоволення позову та період прострочення стали відомі відповідачу лише з оскаржуваного рішення, отже копія платіжної інструкції №17917 від 01 квітня 2024 року надається суду апеляційної інстанції з метою з`ясування всіх обставин справи, а саме підтвердження факту, що відповідач виконав рішення суду саме 01 квітня 2024 року.

Вважає, що період з 01.04.2024 по 09.04.2024 слід виключити з періоду прострочення.

Крім того, відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктами 18 і 19 такого змісту:

"18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

В справі, що розглядається, позивач ОСОБА_1 є кредитором, а банк є боржником, проте судом першої інстанції було винесено рішення без урахування введення режиму воєнного стану.

Правом надання відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористалась.

В судовому засіданні представник АТ КБ "ПриватБанк" - Кравченко О. М. апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена судом належним чином.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням Печерського районного суду міста Києва від 01 грудня 2021 року (справа №757/62381/18), залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 17 січня 2023 року, позов ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення боргу задоволено. Стягнено з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 237 870,00 грн боргу та 7 136,16 грн судового збору. Стягнено з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 475 743,00 грн боргу. Стягнено з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_1 8 172,00 грн витрат, пов`язаних з проведенням експертизи. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Верховного Суду від 13 квітня 2023 року зупинено виконання рішення Печерського районного суду міста Києва від 01 грудня 2021 року та постанови Київського апеляційного суду від 17 січня 2023 року до закінчення касаційного розгляду справи.

Постановою Верховного Суду від 06 березня 2024 року касаційну скаргу АТ КБ "ПриватБанк" залишено без задоволення. Рішення Печерського районного суду міста Києва від 01 грудня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 січня 2023 року залишено без змін. Поновлено виконання рішення Печерського районного суду міста Києва від 01 грудня 2021 року та постанови Київського апеляційного суду від 17 січня 2023 року.

09 квітня 2024 року сума боргу була перерахована відповідачем на користь позивачки, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження № 71534523 Печерського ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Печерського районного суду міста Києва від 01 грудня 2021 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 17 січня 2023 року, стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 475 743,00 грн боргу. Вказане судове рішення було виконано АТ КБ «ПриватБанк» лише 09 квітня 2024 року, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження № 71534523 Печерського ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції. Враховуючи викладене, з відповідача підлягають стягненню 3 % річних від простроченої суми та інфляційні втрати від знецінення неповернутих коштів за час виконання рішення суду про стягнення грошових коштів.

При цьому обов`язок відповідача сплатити визначену в рішенні суду суму грошових коштів виник з моменту набрання рішенням законної сили, оскільки підставою застосування положень статті 625 ЦК України за пред`явленим позовом є саме невиконання судового рішення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва (справа № 757/62381/18-ц) від 01 грудня 2021 року набрало законної сили 17 січня 2023 року, а тому нарахування 3% річних та інфляційних втрат повинно здійснюватись з 18 січня 2023 року (першого дня коли настало прострочення грошового зобов`язання).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (частина друга статті 509 ЦК України).

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, але також завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі й інші юридичні факти (частина друга статті 11 ЦК України).

Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між суб`єктом, який таку шкоду завдав, і потерпілим. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.

За змістом статей 524, 533 - 535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Судове рішення про стягнення таких коштів є рішенням про примусове виконання обов`язку в натурі, тобто підтверджує грошове зобов`язання, зокрема те, що виникло у боржника у зв`язку із завданням ним шкоди потерпілому (кредитору).

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України)/

Стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

Отже, положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач має перед позивачем грошове зобов`язання, що підтверджується рішенням Печерського районного суду міста Києва від 01 грудня 2021 року, після його перегляду в апеляційному порядку, про стягнення з відповідача на користь позивача 475 743,00 грн.

Фактично рішення суду виконано 09 квітня 2024 року, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження.

Доказів того, що рішення суду було фактично виконано боржником 01 квітня 2024 року, шляхом перерахування коштів на рахунок Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції ( м. Київ), відповідачем суду першої інстанції надано не було.

Платіжна інструкція №17917 від 01 квітня 2024 року є новим доказом, який існував на час звернення позивача до суду з даним позовом, проте відповідачем суду першої інстанції надано не було.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (частини перша, друга та третя статті 367 ЦПК України).

Причин, що об`єктивно перешкоджали відповідачу надати вказаний доказ суду першої інстанції, судом не встановлено, а тому підстави для прийняти нових доказів судом апеляційної інстанції відсутні.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідач допустив прострочення виконання грошового зобов`язання, а тому у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України.

Посилання в апеляційній скарзі АТ КБ "ПриватБанк" на зупинення виконання постанови Київського апеляційного суду від 17 січня 2023 року у справі №757/62381/18 ухвалою Верховного Суду від 13 квітня 2023 року, є помилковими, оскільки позивач не повинен нести збитків від знецінення грошових коштів, які стягнуті на його користь на захист порушеного права.

Зупинення виконання рішення не впливає на реалізацію особою права за захист майнового інтересу, оскільки за змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних як складова грошового зобов`язання та особлива міра відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Схожий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду

від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15.

Слід зазначити, що відповідна особа, на користь якої постановлено ухвалу про зупинення виконання судового рішення, повинна усвідомлювати і ті негативні наслідки, які пов`язані з невиконанням такого, що набрало законної сили, судового рішення, зокрема застосування цивільно-правової відповідальності, передбаченої статтею 625 ЦК України, за прострочення виконання зобов`язання.

Є необґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» , яким розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18 такого змісту:

"18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Відповідач не звернув уваги на те, що законодавець в пункті 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України не передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) грошового зобов`язань щодо повернення суми перевищення вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Як наслідок, підстави для застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України для вирішення спору в цій справі відсутні.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» - адвоката Білоуса Андрія Володимировича залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 21 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 07.02.2025.

Суддя - доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: О. В. Борисова

І. М. Рейнарт