ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

10 лютого 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 740/2768/24

Головуючий у першій інстанції - Карпусь І. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/181/25

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді Мамонової О.Є.,

суддів - Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,

учасники справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Факторинг Партнерс"

відповідач: ОСОБА_1 ,-

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 03 жовтня 2024 року (проголошено о 09:17, повний текст рішення складено 08.10.2024) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторинг Партнерс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

У С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» (далі по тексту - ТОВ «Факторинг Партнерс») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за договором кредитної лінії №35 (пролонгація) від 13.02.2023 у сумі 21 019,40 грн; витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 028 грн; понесені витрати на правову допомогу в розмірі 9 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 13.02.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Київська торгово-інвестиційна компанія» (далі по тексту - ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія») та відповідачкою на підставі заявки на позику, підписаної позичальником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, був укладений договір позики №35, відповідно до якого позикодавець надав позичальнику на умовах строковості, зворотності, платності грошові кошти на суму у загальному розмірі 8 000 грн, на строк 60 календарних днів під проценти, вказані в п. 1.1.1. договору позики, а позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві позику та сплатити зазначені проценти.

Зазначав, що позикодавець (позивач) належним чином виконав свої зобов`язання за договором позики, надавши позичальнику (відповідачці) кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договору позики, а відповідачка належним чином свої зобов`язання за договором не виконала.

18.12.2023 між ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» та ТОВ «Факторинг Партнерс» укладено договір факторингу №18/12-2023, відповідно до якого ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» відступила на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права грошової вимоги до боржника за договорами позики, зокрема за договором позики №35 від 13.02.2023, що укладений між ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» та ОСОБА_1 .

Указував, що загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом, що підлягає стягненню з позичальника, станом на 08.04.2024 відповідно до розрахунку заборгованості становить 21 019,40 грн, з яких:

- 8 000 грн - заборгованості за кредитом (тіло кредиту);

- 13 019,40 грн - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 03.10.2024 позов ТОВ «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» заборгованість за кредитним договором №35 від 13.02.2023 у розмірі 21 019,40 грн, понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання позову у розмірі 3 028 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 грн, а всього стягнути з неї 30 047,40 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення норм процесуального права та на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що районним судом не забезпечено участь представника відповідача у судовому засіданні 03.10.2024 у режимі відеоконференції, чим порушено принципи цивільного судочинства, права відповідача, визначені у ст. 43 ЦПК України та позбавило відповідача доступу до суду.

Заявник уважає, що позивачем не надано належних и допустимих доказів на підтвердження укладення між сторонами кредитного договору та виникнення між ними будь-яких правовідносин, а наданий позивачем лист ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 02.02.2024 №3162-51 таким не є.

Звертає увагу суду на те, що відповідь АТ КБ «ПриватБанк», яка отримана на виконання ухвали суду від 24.07.2024 є недопустимим доказом, оскільки її отримано з порушенням порядку встановленого законом, а саме доказом наданим банком на виконання явно незаконної ухвали суду. Вказує, що у даному випадку районний суд відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України мав залишити клопотання позивача про витребування доказів у АТ КБ «ПриватБанк» без задоволення, оскільки воно подано більш ніж через 2 місяці після подання позову без обґрунтування неможливості його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від нього.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Факторинг Партнерс» просить у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі, рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Позивач зазначає, що посилання представника відповідача на умисне незабезпечення його участі в судовому засіданні в режимі ВКЗ є безпідставними, оскільки він брав участь у першому судовому засіданні по справі, крім того, усі наявні клопотання сторони відповідача судом задоволені, представником відповідача надано відзив на позовну заяву та додаткові пояснення. Відтак, позиція представника відповідача була почута та взята до уваги під час ухвалення судового рішення.

Указує, що рішенням суду відповідно до наданих доказів до матеріалів справи було встановлено, що між ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» та ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії №35. Доказів того, що персональні дані відповідача були використані товариством або іншими особами для укладення кредитного договору від його імені, відповідачем до суду не надано, до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно нього шахрайських дій відповідач не звертався, як і не оскаржував правомірність укладеного договору.

Зауважує, що відповідач належним чином ознайомився з умовами договору, підписавши договір одноразовим електронним підписом, вчиненим одноразовим ідентифікатором, а відтак всі умови договору є погодженими сторонами.

Стверджує, що перерахування коштів за кредитним договором здійснювалось на картковий рахунок відповідача, зазначений ним. Відповідач, уклавши кредитний договір в електронній формі та отримавши кредитні кошти, намагається уникнути обов`язку з їх повернення.

Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та доводи відзиву на неї, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов ТОВ «Факторинг Партнерс» суд першої інстанції виходив з того, що факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, доказів, які б спростовували вказані обставини та розмір заборгованості, стороною відповідача суду не надано.

З таким висновком районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

Судом у справі встановлено, що 13.02.2023 між ОСОБА_1 (позичальник) та ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» (кредитодавець) укладено договір кредитної лінії №35 (а.с. 5-14). Договір підписаний ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором (СМС-код) 1487.

За цим договором кредитодавець зобов`язався надати позичальникові кредит в межах кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту в тимчасове користування на умовах повернення строковості, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах (п. 2.1. договору).

Мета отримання кредиту, тобто мета відкриття кредитної лінії: задоволення особистих потреб (п. 2.2. договору).

Згідно з п. 3.1.-3.2. договору укладенням цього договору сторони домовились про відкриття позичальником кредитної лінії у межах якої кредитодавець надає позичальнику кредит з лімітом у розмірі не більше 8 000,00 грн, а позичальник зобов`язується повернути кредит кредитодавцю та сплатити йому проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором.

Кредит надається позичальнику в день укладення цього договору або протягом 3 (трьох) днів з моменту укладення цього договору, але в будь-якому разі не раніше дати розміщення в особистому кабінеті позичальника підписаного договору з усіма додатками до нього, шляхом перерахування грошової суми, визначеної у пункті 3.1. договору на банківський рахунок позичальника, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобі (банківської платіжної картки) позичальника, що були ним надані кредитодавцю та зазначені у розділі 14 цього договору.

Датою повернення кредиту є 13.04.2023. строк кредитування складає 60 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику, відповідно до п. 3.2. договору. Строк дії договору є рівним строку кредитування. В частині виконання зобов`язань - договір діє до повного та належного виконання сторонами своїх зобов`язань. Дострокове припинення строку дії договору або заявлена вимога про дострокове повернення кредиту є підставою для закінчення строку кредитування. Заявлений строк кредитування складає 30 календарних днів з 13.02.2023-14.03.2023 (п. 3.3.-3.6. договору).

Тип процентної ставки за користування кредитом - фіксована (п. 3.7. договору).

Пунктом 3.8. договору передбачено, що нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на суму кредиту, якою фактично користується позичальник, таке нарахування здійснюється щоденно, починаючи з першого дня видачі кредиту та до дати фактичного повернення всієї суми кредиту в наступних розмірах:

- стандартна процентна ставка 990,00% (2.71 % на день) за кожен день користування кредитом (вказана процентна ставка застосовується протягом всього строку використання права користування кредитом за зниженою та/або пільговою процентною ставкою);

- знижена процентна ставка 511,00 річних (1.40% на день) (право користування кредитом за сказаною процентною ставкою згідно умов, визначених п.п. 5.4.2. цього договору);

- пільгова процентна ставка % річних (% на день) (право користування кредитом за вказаною процентною ставкою згідно умов, визначених п.п. 5.4.1 цього договору).

Позичальник при дотриманні усіх умов договору зобов`язується повернути кредитодавцю:

- 5.1.1. проценти нараховані за Пільговою та/або зниженою процентною ставкою за період користування кредитом протягом заявленого строку користування кредитом - в останній день такого строку 14.03.2023;

- 5.1.2. отриманий кредит, проценти за користування кредитом за період з наступного дня після закінчення заявленого строку користування кредитом до останнього дня строку кредитування, неустойку (якщо така буде) - у останній день строку кредитування 13.04.2023.

Повернення вищезазначених коштів здійснюється позичальником шляхом безготівкового переказу коштів на банківський рахунок кредитодавця у порядку, визначеному цим договором та правилами (п. 5.1. договору).

Пунктами 5.2.-5.3. договору передбачено, що позичальник має право у будь-який час повністю або частково достроково повернути отриманий кредит, тобто до закінчення строку кредитування у будь-який момент. У такому випадку позичальник сплачує проценти за фактичний строк користування кредитом за процентною ставкою, визначеною умовами даного договору, тобто за строк з моменту отримання кредиту до моменту повернення кредиту кредитодавцю шляхом здійснення безготівкового переказу на банківський рахунок кредитодавця у порядку, визначеному у пункті 9.8. правил. При цьому, якщо позичальник достроково поверне частину кредиту, зобов`язання позичальника підлягають відповідному коригуванню.

Позичальник зобов`язується сплачувати проценти за кожен календарний день користування кредитом за ставкою, визначеною у п. 3.8. цього договору. Проценти нараховуються на неповернену суму кредиту за кожен календарний день користування кредитом протягом строку кредитування (п. 5.1. договору).

Протягом заявленого строку користування кредитом, позичальник може скористатися правом користування кредитом за пільговою та/або зниженою процентною ставкою у відповідності до Правил. Зокрема, відповідно до цього договору позичальник може скористатися правом користування кредитом за пільговою та/або зниженою процентною ставкою таким чином:

- 5.4.1. пільгова процентна ставка у розмірі % річних (% на день) на перші календарних днів з дати видачі кредиту, включаючи день видачі кредиту;

- 5.4.2. знижена процентна ставка у розмірі 511,00% річних (1,40% на день):

з наступного дня після закінчення періоду нарахування пільгової процентної ставки та до 14.03.2023 останнього дня заявленого строку користування кредитом (виключно якщо застосовується пільгова процентна ставка);

з 1-го дня дати видачі кредиту, включаючи день видачі кредиту 13.02.2023, по 14.03.2023 останній день заявленого строку користування кредитом (виключно якщо не застосовується пільгова процентна ставка).

При цьому, якщо даним пунктом передбачено право користування кредитом у заявлений строк за пільговою та/або зниженою процентною ставкою, позичальник може скористатися цим правом за умовами сплати процентів за користування кредитом у останній календарний день заявленого строку. У разі невикористання права користування кредитом за пільговою та/або зниженою процентною ставкою, користування кредитом здійснюється за стандартною процентною ставкою з дня видачі кредиту (п. 5.4. договору).

Згідно з пунктом 5.5. позичальник та кредитодавець дійшли згоди, що обов`язок здійснити першу сплату процентів за користування кредитом протягом заявленого строку користування кредитом виникає у позичальника в останній календарний день заявленого строку 14.03.2023.

З наступного дня після закінчення заявленого строку користування кредитом, а саме з 15.03.2023, позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом щоденно, тобто на кожен наступний календарний день користування кредитом (термін внесення чергового платежу).

Розмір процентів за користування кредитом належний до сплати на відповідний термін внесення чергового платежу, зазначається у особистому кабінеті позичальника (п. 5.5. договору).

Якщо позичальник не виконав умов, що дозволяють користуватись кредитом за пільговою та/або зниженою процентною ставкою то сплата процентів за користування кредитом протягом заявленого строку здійснюється з стандартною процентною ставкою (п. 5.8. договору).

Порушенням умов договору є його невиконання або неналежне виконання (тобто виконання з порушенням визначених договором умов (п. 11.6. договору).

У розділі 14 договору «Реквізити та підписи сторін» зазначено картковий рахунок ОСОБА_1 НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором (СМС-код) 1487 також підписано:

- графік платежів №35 Додаток №1 до договору позики №35 від 13.02.2023 (а.с. 16);

- розрахунок вартості кредиту Додаток №2 до договору позики №35 від 13.02.2023 (а.с. 16 зворот - 17);

- Паспорт споживчого кредиту (а.с. 17 зворот -19);

Довідкою про ідентифікацію по договору №35 від 13.02.2023 підтверджується, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , з якою укладено договір №35 від 13.02.2023, ідентифікована ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія». Акцепт договору позичальником (підписання одноразовим ідентифікатором): одноразовий ідентифікатор 1487, час відправки ідентифікатора 13.02.2023, номер телефону НОМЕР_3 (а.с. 21 зворот).

Листом №3162_51 від 02.02.2024 Сервіс онлайн платежів iPay.ua повідомив, що ТОВ «Універсальні платіжні рішення» надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків, між останнім та ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» укладено договір на переказ коштів ФК-П-21/04-22 від 14.04.2021. Відповідно до зазначеного договору було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 13-02-2023 12:37:40 на суму 8 000 грн, маска картки НОМЕР_1 , номер транзакції в системі iPay.ua - , призначення платежу: зарахування 8 000 грн на картку НОМЕР_1 (а.с. 22 зворот).

18.12.2023 між ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» (клієнт) та ТОВ «Факторинг Партнерс» (фактор) укладено договір факторингу №18/12-2023, згідно з п. 2.1. якого за цим договором клієнт - первісний кредитор зобов`язується відступити за плату право грошової вимоги у сумі 113 637 981,90 грн, а фактор зобов`язується, здійснивши фінансування в порядку передбаченому цим договором, прийняти право грошової вимоги до боржників, що належить клієнту, і стає новим кредитором за договорам про надання фінансових послуг, укладеними між клієнтом і боржниками (а.с. 26-27).

Відповідно до умов цього договору фактор набуває права на всі суми, які він одержить на виконання вимоги від боржників, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані фактором суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові (п. 2.2. договору факторингу).

З моменту відступлення (передачі) фактору прав вимоги, фактор є таким, що замінив клієнта у правовідносинах з боржниками, що існують на дату відступлення (передачі) прав вимоги та мають відношення до прав вимоги (п. 2.3. договору факторингу).

До фактора переходять права клієнта у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, зокрема фактор має право здійснювати нарахування та стягнення процентів та/чи процентів, за прострочення виконання грошового зобов`язання (відповідно до статті 625 ЦК України) за договорами позики (кредитними договорами) (в тому числі за періоди, що передували відступленню прав вимоги, якщо такі нарахування не були здійснені клієнтом) за умови дотримання вимог чинного законодавства України, нарахування та стягнення штрафних санкцій за порушення боржниками грошових зобов`язань, нарахування будь-яких платежів і комісій, а також право вимагати у боржників відшкодування збитків, завданих неналежним виконання грошових зобов`язань, відповідно до законодавства та умов договорів позики (кредитних договорів).

Згідно з п. 2.4.-2.5. фактор має право здійснити наступне відступлення прав вимоги будь-якій третій особі. У випадку, якщо справа знаходиться на розгляді в суді або на стадії виконавчого провадження, фактор повинен направити до суду заяву про заміну сторони протягом 30 (тридцяти) календарних днів, з моменту підписання акту прийому-передачі реєстру боржників.

За цим договором клієнт відступає, а фактор приймає право вимоги. Реєстр боржників в електронному вигляді (додаток №1) передається фактору за актом приймання-передавання реєстру боржників в електронному вигляді (додаток №2) не пізніше наступного робочого дня після здійснення повного фінансування на користь клієнта відповідно до розділу 7. Реєстр боржників в паперовому вигляду (додаток №3) передається фактору за актом приймання-передавання реєстру боржників в паперовому вигляді (додаток №4) не пізніше наступного робочого дня після здійснення повного фінансування на користь клієнта відповідно до розділу 7. Право вимоги переходить до фактора після оплати фінансування з моменту підписання сторонами акту приймання-передавання реєстру боржників в паперовому вигляді (додаток №4), який є підтвердженням передачі фактору права грошової вимоги до боржників, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно переданого права вимоги (п.п. 6.1.1. - 6.1.4 договору).

21.12.2023 між ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» та ТОВ «Факторинг Партнерс» укладено додатковий договір №1 до договору факторингу №18/12-2023 від 18.12.2023, в якому зазначено, що у зв`язку із виявлення технічних помилок (описок) сторони вирішили внести зміни до договору факторингу №18/12-2023 від 18.12.2023 (а.с. 28), а саме:

- п. 1.1. в розділі 2 договору «Предмет договору» пункт 2.1. договору викласти в наступній новій редакції:

«2.1. за цим договором клієнт - первісний кредитор зобов`язується відступити за плату право грошової вимоги у сумі 113 577 013,90 грн, а фактор зобов`язується, здійснивши фінансування в порядку передбаченому цим договором, прийняти право грошової вимоги до боржників, що належить клієнту, і стає новим кредитором за договорами про надання фінансових послуг, укладеними між клієнтом і боржниками».

- п. 1.2. в розділі 6 договору «Порядок передачі права вимоги фактору»:

1.2.1. пункт 6.1.2. договору викласти в наступній новій редакції:

«6.1.2. реєстр боржників в електронному вигляді (додаток №1) передається фактору за актом приймання-передачі реєстру боржників в електронному вигляді (додаток №2) не пізніше 5 (п`яти) робочих днів підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками цього договору».

1.2.2. пункт 6.1.3. договору викласти в наступній новій редакції:

«6.1.3. реєстр боржників в паперовому вигляді (додаток №3) передається фактору за актом приймання-передавання реєстру боржників в паперовому вигляді (додаток №4) не пізніше 5 (п`яти) робочих днів після підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками цього договору».

1.2.3. пункт 6.1.4. договору викласти в наступній редакції:

«6.1.4. право вимоги переходить до фактора з моменту підписання сторонами акту приймання-передавання реєстру боржників в паперовому вигляді (додаток №4), який є підтвердженням передачі фактору права грошової вимоги до боржників, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно переданого права вимоги» (а.с. 28).

22.12.2023 ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» та ТОВ «Факторинг Партнерс» уклали акт приймання-передавання Реєстру боржників в паперовому вигляді за договором факторингу №18/12-2023 від 18.12.2023, за яким клієнт передав, а фактор прийняв: Реєстр боржників, відповідно до розділу 6 договору, якими підтверджується дійсність та наявність грошових прав вимог до боржників. Загальна сума заборгованості за Реєстром складає 113 577 013,90 грн, Реєстр переданий повністю відповідно до умов вищезгаданого договору, зауважень до якості та кількості немає, акт складено в двох екземплярах по одному для клієнта та фактора, які мають однакову юридичну сила (а.с.28 зворот).

Згідно з копією Реєстру боржників, який додатком №3 до договору факторингу №18/12-2023 від 18.12.2023, серед переліку божників є ОСОБА_1 , загальна сума її заборгованості складає 21 019,4 грн, з них: 8 000 грн - заборгованість за сумою позики, 13 019,4 грн - заборгованість за процентами за користування позикою (а.с. 29-30, 31).

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором, що складений ТОВ «Факторинг Партнерс», станом на 08.04.2024 загальна заборгованість ОСОБА_1 становить 21 019,40 грн, з яких: 8 000 грн - заборгованість за тіло кредиту, 13 019,40 грн - заборгованість за відсотками (а.с. 25).

З виписки АТ КБ «ПриватБанк» за договором №б/н за період 12.02.2023 по 15.02.2023, вбачається, що 13.02.2023 на картку № НОМЕР_4 , що належить ОСОБА_1 , зараховано переказ у сумі 8 000 грн (а.с. 119-121).

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Приписами ч. 2 ст. 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи, крім іншого, зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).

Згідно приписів ст. 12, ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з вимогами чинного законодавства України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений у зобов`язанні строк (термін) його виконання (ст. 526, 527, 530 ЦК України).

Статтею 525 ЦК України передбачена заборона односторонньої відмови від зобов`язання або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим до його виконання.

Згідно з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України).

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:

- надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

- заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

- вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Статтею 12 вказаного Закону встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

- електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину;;

- електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

- аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Також частиною 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.

У справі, що переглядається, судом першої інстанції встановлено, і з цим погоджується колегія суддів, що 13.02.2023 між сторонами укладено в електронній формі договір кредитної лінії №35, за умовами якого ОСОБА_1 надано кредит у сумі 8 000 грн.

Договір кредитної лінії №35 від 13.02.2023 містить основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту -8 000 грн (п. 3.1. договору), строк надання коштів - 60 календарних днів (п. 3.2. договору), розмір процентів (п. 3.8. договору), умови кредитування.

Його підписано ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором 1487.

За вказаних обставин, колегія суддів уважає встановленим факт укладення між ОСОБА_1 та ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» договору кредитної лінії №35 від 13.02.2023 із дотриманням вимог статті 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Також, 13.02.2023 ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором (СМС-код) 1487 підписано:

- графік платежів №35 Додаток №1 до договору позики №35 від 13.02.2023;

- розрахунок вартості кредиту Додаток №2 до договору позики №35 від 13.02.2023;

- Паспорт споживчого кредиту;

ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» свої зобов`язання за договором виконало, що підтверджується випискою АТ КБ «Приват Банк» по рахунку № НОМЕР_4 , що належить ОСОБА_1 , з якої вбачається зарахування 8 000 грн 13.02.2023.

У зв`язку з чим доводи апеляційної скарги проте, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження укладення між сторонами кредитного договору та виникнення між ними будь-яких правовідносин є безпідставними.

Доказів того, що картковий рахунок, на який позивачем було перераховано кошти, не належить ОСОБА_1 матеріали справи не містять, напроти міститься інформація АТ КБ «Приват Банк» про те, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано картку № НОМЕР_4 . Відповідачкою не спростовано факту отримання кредиту на платіжну картку № НОМЕР_1 , оскільки для перерахування кредитодавцем суми кредиту позичальник зазначав в анкеті клієнта реквізити банківської картки, власником якої він є (п. 2.12 договору).

Відповідно до частини 1 статті 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Виписка з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту (пункт 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 року № 75).

Отже, виписка з рахунку особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16.09.2020 року у справі № 200/5647/18, від 25.05.2021 року у справі № 554/4300/16-ц, від 26.05.2021 року у справі № 204/2972/20, від 13.10.2021 року у справі № 209/3046/20, від 01.06.2022 року у справі № 175/35/16-ц.

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини першої статті 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Отже, за договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункти 37, 38)).

Згідно з частиною першою статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (стаття 517 ЦК України).

Відповідно до статті 519 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором.

Необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог.

Отже, необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог (постанова Верховного Суду від 28.07.2021 у справі №761/33403/17).

Права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача (п.132 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20, п.90 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.08.2023 у справі № 910/19199/21).

З наведених норм вбачається, що права вимоги (майнові права) можуть бути відступлені (продані) лише за існуючим зобов`язанням; первісний кредитор може відступити (продати) тільки ті права вимоги (майнові права), які дійсно існують та йому належать; відступлення (продаж) прав вимоги (майнових прав) здійснюється виключно в межах того обсягу прав, який має в такому зобов`язанні кредитор.

Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина 1 статті 1078 Кодексу).

У справі встановлено, що ТОВ «Факторинг Партнерс», як новий кредитор, набуло право вимоги до ОСОБА_1 за договором Кредитної лінії №35 від 13.02.2023, на підтвердження чого у справі наявні:

- договір факторингу №18/12-2023, укладений між ТОВ «Факторинг Партнерс» та первісним кредитором ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія»;

- додатковий договір №1 до договору факторингу №18/12-2023 від 18.12.2023, укладений 21.12.2023;

- акт приймання-передавання реєстру боржників за договором факторингу №18/12-2023 від 18.12.2023;

- реєстр боржників до договору факторингу № 18/12-2023 від 18.12.2023 -витяг з додатку №3 до договору факторингу № 18/12-2023 від 18.12.2023.

Отже, ТОВ «Факторинг Партнерс» як новий кредитор, набуло право вимоги до ОСОБА_1 за укладеним кредитним договором

У постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі №334/3056/15 зроблено висновок, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

У даному випадку позивачем надано достатні докази на підтвердження порушення відповідачем умов кредитного договору та розміру заборгованості, а відповідачем доказів на спростування вказаних обставин не надано.

Доводи апеляційної скарги про те, що районним судом не забезпечено участь представника відповідача у судовому засіданні 03.10.2024 у режимі відеоконференції, чим порушено принципи цивільного судочинства, права відповідача, визначені у ст. 43 ЦПК України та позбавило відповідача доступу до суду, апеляційний суд вважає такими, що не заслуговують на увагу, зважаючи на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 01.05.2024 відкрито провадження у даній справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 46).

11.05.2024 через систему «Електронний суд» від представника відповідачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву (а.с.51-58) та клопотання про витребування оригіналу електронного доказу, а саме договору позики від 13.02.2023 №35 на носії їх створення (а.с. 59).

13.05.2024 через систему «Електронний суд» надійшла заява від представника відповідачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза приміщення суду, заявником зазначено адресу його електронної пошти - ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 49-50).

21.06.2024, 28.08.2024 через систему «Електронний суд» від представника відповідачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надходили заперечення на клопотання (заяви) позивача про витребування та долучення доказів від 20.06.2024, 28.08.2024 (а.с. 70-73, 129-130).

22.06.2024, 13.08.2024 представником відповідачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2 через систему «Електронний суд» подавалися додаткові пояснення у справі (а.с. 74-76, 117-118).

04.09.2024 у судовому засіданні в режимі відеоконференції брали участь представник позивача ОСОБА_3 та представника відповідача ОСОБА_2 . З протоколу судового засідання в режимі відеоконференції №3294911 вбачається, що ОСОБА_2 було запрошено за адресою електронної пошти: ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 145-148). У судовому засіданні були вислухані пояснення представників сторін.

У судове засідання 03.10.2024, яке також відбувалось в режимі відеоконференції, представник відповідача ОСОБА_2 був запрошений до участі в судовому засіданні за адресою електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка останнім суду не повідомлялась, що потягло за собою неналежне запрошення для участі у відеоконференції представника відповідача і розгляд справи у цьому судовому засіданні без його участі (а.с. 154-155).

З викладеного вбачається, що представник відповідача ОСОБА_2 брав активну участь у розгляді справи, а саме надав суду відзив на позовну заяву, двічі подавав додаткові пояснення у справі, заперечення на клопотання (заяви) позивача про витребування та долучення доказів, сам заявляв клопотання про витребування доказів, яке судом було задоволено, а також брав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції 04.09.2024, де були вислухані його пояснення по суті справи. Отже доводи представника відповідача щодо незабезпечення йому можливості реалізувати надані законом процесуальні права через незапрошення до відеоконференції 03.10.2024 не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду справи.

Не є слушними посилання заявника на те, що відповідь АТ КБ «ПриватБанк», яка отримана на виконання ухвали суду від 24.07.2024, є недопустимим доказом.

У справі, що переглядається, предметом позову до ОСОБА_1 є стягнення заборгованості за кредитним договором.

Як наголошено в Рішенні Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Суд може визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, однак зобов`язаний встановити обставини, які підлягають доказуванню і зобов`язаний вжити всіх необхідних заходів з метою встановлення істини. Принцип змагальності не виключає необхідності всебічного та повного дослідження всіх обставин справи задля встановлення об`єктивної істини та об`єктивного вирішення справи.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 76-81, 83, 84, 87, 228, 229, 235,243, 263-265 ЦПК України визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, наявності доказів, що їх підтверджують).

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Надана на виконання ухвали суду від 24.07.2024 виписка АТ КБ «ПриватБанк» за договором № б/н за період з 12.02.2023-15.02.2023 по рахунку ОСОБА_1 є підтвердженням виконаних операцій і є доказом виконання зобов`язань за спірним кредитним договором з боку позивача, а саме щодо видачі кредитних коштів. Дана обставина підлягає обов`язковому встановленню у справах щодо кредитних правовідносин.

На підставі викладеного, апеляційний суд уважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 03.10.2024 - без змін, оскільки воно ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не містять підстав для його скасування.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 03 жовтня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча О.Є. Мамонова

Судді: Н.В. Висоцька

Н.В. Шитченко