Справа №639/3126/24
Провадження №2/639/171/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2025 року Жовтневий районний суд м. Харкова

у складі: головуючого судді Труханович В.В.,

за участю секретаря Яременко В.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Савченка К.І.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу № 639/3126/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини № НОМЕР_1 , треті особи: Акціонерне товариство «Страхова компанія «ББС Іншуранс», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовною заявою до Військової частини № НОМЕР_1 , треті особи: Акціонерне товариство «Страхова компанія «ББС Іншуранс», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, в якій просив суд: стягнути з Військової частини № НОМЕР_1 на його користь матеріальну шкоду у розмірі 438 856 гривень 89 копійок та моральну шкоду у розмірі 50 000 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 09 березня 2024 року о 14.00 год. ОСОБА_2 , військовослужбовець ВЧ НОМЕР_1 , солдат, старший водій НОМЕР_2 прикордонного загону, біля будинку АДРЕСА_1 , керував автомобілем Volkswagen Transporter реєстраційний номер НОМЕР_3 , який належить ВЧ НОМЕР_1 , не був уважним, не дотримався безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та здійснив зіткнення з належним позивачу на праві власності автомобілем Renault Master реєстраційний номер НОМЕР_4 , під його керуванням, який в подальшому зіткнувся з автомобілем Mercedes Sprinter реєстраційний номер НОМЕР_5 під керуванням водія ОСОБА_3 . Після цього водій ОСОБА_2 здійснив рух заднім ходом та скоїв зіткнення з автобусом ПАЗ реєстраційний номер НОМЕР_6 під керуванням водія ОСОБА_4 , та покинув місце події, чим порушив вимоги п.п. 2.36, 12.1,12.3,2.10а Правил дорожнього руху України.

Постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24 квітня 2024 року № 646/1989/24 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ст. ст. 122-4, 124 КУаАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 3 400,00 грн.

Внаслідок ДТП позивачу завдано матеріальну та моральну шкоду. Згідно звіту щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспотного засобу № ЕР-31/04-24 від 02.04.2024, який надано суб?єктом оціночної діяльності ОСОБА_5 , вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Renault Master реєстраційний номер НОМЕР_4 , на дату огляду 02 квітня 2024 року, становить 376 252,01 грн.; вартність відновлювального ремонту, без урахування фізичного зносу вузлів і деталей - становить 544 865,89 грн.; ринкова вартість автомобіля до моменту ДТП складає 749 289,53 грн. За складання звіту про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспотного засобу № ЕР-31/04-24 від 02.04.2024 позивачем було сплачено 4 000,00 грн.

На час настання ДТП цивільна відповідальність відповідача була застрахована на підставі полісу № ЕР-216616079 обов?язкового страхування цивіль-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Ліміт страхового відшкодування на одного потерпілого: за шкоду заподіяну життю і здоров?ю- 320 000,00 грн., за шкоду заподіяну майну 160 000,00 грн.

03.05.2024 АТ «Страхова компанія «ББС Іншуранс» виплатила ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 160 000,00 грн. Враховуючи що вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача становить 544 865,89 грн., а ліміт страхового відшкодування 160 000,00 грн., який виплачений страховиком у повному обсязі, відповідно розмір відшкодування який покладається на особу яка відповідно до закону має відшкодувати шкоду становить (544 856,89 грн. - 160 000,00 грн.) = 384 856,89 грн. Крім того, для відновлення порушеного права позивача, йому також довелося звертатися до суб`єкта оціночної діяльності для встановлення вартості завданих збитків, що необхідно для визначення страхового відшкодування та звернення до суду, за що ним сплачено 4 000,00 грн. Таким чином загальна сума відшкодування матеріальної шкоди становить 388 856,89 грн.

Позивач зазначив, що моральна шкода, яка завдана йому внаслідок ДТП, полягає: у фізичному болі та стражданнях. У ДТП він отримав тілесні ушкодження - забій грудної клітини та обличчя. До ДТП страждав на серцево-судинні захворювання, переніс інфаркт міокарду, операцію на серці. Через забій грудної клітини, а також через нервове потрясіння на місці ДТП з ним стався гострий інфаркт міокарду. Внаслідок цього ОСОБА_1 відчував фізичний біль та моральні страждання, відчуття страху за своє життя. Був змушений проходити стаціонарне лікування, витрачати на це власний час та грошові кошти, які за відсутності таких умов він міг витратити на задоволення власних потреб, тобто докладати додаткових зусиль для організації свого життя; удушевних стражданнях яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього з боку водія ОСОБА_2 , який порушив правила дорожнього руху, що спричинило ДТП, та залишив місце пригоди; у зв`язку з пошкодженням майна, оскільки в ДТП автомобіль позивача отримав механічні пошкодження, відновлювальний ремонт потребує значних коштів, страхова виплата не покриває збитки. Через це в його житті виникли вимушені зміни. Він не може використовувати автомобіль, вимушений відшукувати кошти на ремонт, витрачати час та кошти на звернення до страхової компанії та до суду, тобто докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Отже, вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди має становити 50 000,00 грн.

У зв`язку з вищевикладеним, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 03 червня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за за позовом ОСОБА_1 до Військової частини № НОМЕР_1 , треті особи: Акціонерне товариство «Страхова компанія «ББС Іншуранс», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою.

07 серпня 2024 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого повідомлено, що НОМЕР_7 прикордонний загін ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) повністю не згодний з позовними вимогами та вважає їх необгрунтованими та безпідставними з наступних підстав: солдат ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період у військовій частині НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України з 31 березня 2022 року по теперішній час. Байда призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період 15.03.2022 ІНФОРМАЦІЯ_3 на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про оголошення загальної мобілізації» (зі змінами) до військової частини НОМЕР_8 Державної прикордонної служби України, що підтверджується довідкою з відділу кадрів від 30 липня 2024 року №08/1173 та в подальшому переведений, згідно Витягу з наказу начальника НОМЕР_7 прикордонного загону Державної прикордонної служби України «по особовому складу» №33-ОС від 31.03.2022 року.

Вважає, що НОМЕР_7 прикордонний загін Державної прикордонної служби України не несе відповідальності за матеріальну та моральну шкоду спричинену його військовослужбовцями які проходять службу за мобілізацією так як відповідно до норм чинного законодавства ці військовослужбовці не є працівниками Державної прикордонної служби України та з ними не укладався ні трудовий договір ні контракт та вони не перебувають з НОМЕР_7 прикордонним загоном ДПСУ у трудових правовідносинах. Крім того зазначив, що позивачу було виплачену матеріальну компенсацію від страхової відповідача. Разом з тим жодним чином не зазначив, чому саме до страхової позивачем не було надана (зазначено) щодо моральної шкоди. Просив також врахувати що моральна шкода була завдана не безпосередньо відповідачем, а третьою особою. У своїх посиланнях цивільний позивач в поданому ним позові не вказують: з яких саме міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та не надає ніяких доказів на підтвердження отриманої моральної шкоди, крім чеків на загальну суму 4 741,70 грн. Просив у позові відмовити.

12 серпня 2024 року від позивача надійшла відповідь на відзив, згідно якої повідомлено, що наведені у відзиві заперечення відповідача щодо позову він не визнає у повному обсязі. Вважає доводи відповідача безпідставними виходячи з наступного. Заперечення відповідача про те що військова частина (як юридична особа) не несе відповідальності за шкоду заподіяну його військовослужбовцями оскільки вони не с працівниками ДПСУ, з ними не укладався трудовий договір або контракт, зводяться до невірного трактування відповідачем положень ч.1 ст.1172 ЦК України, де зазначається, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Тобто вищезазначеними нормами законодавства передбачається відшкодування військовою частиною шкоди яка завдана військовослужбовцем третім особам.

Стосовно непред?явлення до страхової компанії вимоги про відшкодування моральної шкоди повідомив, що в позовній заяві не заявляється позовної вимоги по відшкодування шкоди внаслідок витрат на лікування. Завдана позивача моральна шкода полягає : в душевних стражданнях яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього з боку водія ОСОБА_2 , який порушив правила дорожнього руху, що спричинило ДТП та залишив місце пригоди; в душевних стражданнях яких він зазнав у зв`язку з пошкодженням свого майна; до ДТП позивач хворів на серцево-судинні захворювання, переніс інфаркт міокарду, операцію на серці.Через забій грудної клітини, а також через нервове потрясіння па місці ДТП з ним стався гострий інфаркт міокарду. Внаслідок цього позивач відчував фізичний біль та моральні страждання, відчуття страху за життя, був змушений проходити стаціонарне лікування, витрачати на це власний час та грошові кошти, які за відсутності таких умов, міг би витратити на задоволення власних потреб, тобто докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Посилання відповідача про те що моральних страждань було завдано безпосередньо неправомірними діями третьої особи ОСОБА_6 також є безпідставними оскільки Байда вчинив ДТП керуючи автомобілем який належить військовій частині, під час виконання службових обов`язків (доказів протилежного відповідачем не надано), відповідно до ст. 1172 ЦК України обов`язок по відшкодуванню шкоди покладається на військову частину, яка в свою чергу після відшкодування шкоди має право вимоги в порядку регресу безпосередньо до заподіювача шкоди ОСОБА_6

05 вересня 2024 року від представника відповідача надійшли заперечення на відзив згідно яких повідомлено, що позивачем не аргументовано, чому він не звернувся до страхової компанії щодо відшкодування моральної шкоди. Хвороби, які зазначає позивач, вже були ним набуті до ДТП.

30 вересня 2024 року від позивача надійшли додаткові пояснення згідно яких повідомлено, що звіт про оцінку вартості матеріального збитку виконано належним суб?єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_7 , який має кваліфікацію оцінювача у напрямку оцінки майна: «Оцінка об?єктів у матеріальній формі» і спеціалізацію «Оцінка колісних транспортних засобів». Свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів № 189 від 28.07.2017. Кваліфікаційне свідоцтво оцінювача МФ № 121 від 24.06.2017, посвідчення про підвищення кваліфікації оцінювача МФ №0890-ПК від 17.05.2023. Оцінка вартості матеріального збитку була проведена відповідно до ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україн», та вищезазначеної Методики, згідно якої проводяться і автотоварознавчі експертизи. Отже, звіт про оціку колісного транспортного засобу ЕР31/04-24 від 04.04.2024 є належним та допустимим доказом розміру заподіяної матеріальної шкоди.

В даному випадку учасниками ДТП, крім позивача, були ще три водії, огляд автомобіля проводився оцінювачем 02.04.2024, а постанова Червонозаводського районного суду м. Харкова у справі про адміністративне правопорушення, якою була встановлена вина водія ОСОБА_2 у вчиненні ДТП, винесена 24.04.2024 та набрала законної сили 07.05.2024, отже на час проведення огляду ще не було визначено особу, яка має відшкодовувати завдану шкоду.

Після настання ДТП та оформлення поліцією протоколу огляду місця події за

допомогою засобів зв`язку повідомив про ДТП страхову компанію «ББС Іншуранс»,

у якій застрахована цивільна відповідальність відповідача, тобто особу на яку

ймовірно мало бути покладено обов`язок відшкодування шкоди. Після цього до позивача

до дому прибув представник страхової компанії, він оглянув його автомобіль з

механічними пошкодженнями після ДТП, зробив фотознімки пошкоджень, та сказав

що для відшкодування шкоди мені необхідно замовити звіт про оцінку матеріального збитку у сертифіковапого фахівця. Складений ФОП ОСОБА_7 звіт позивач направив до страхової компанії, на його підставі йому було виплачене страхове відшкодування у розмірі 160 000,00 грн., тобто у повному обсязі згідно ліміту страхового відшкодування. Питань щодо достовірності даних відображених у звіті у страховика не виникло.

03 жовтня 2024 року від представника відповідача надійшли додаткові пояснення згідно яких повідовлено, що в судовому засіданні було зобов`язано НОМЕР_7 прикордонний загін Державної прикордонної служби надати письмові підтвердження питань, які були викладені в клопотанні Позивача від 29 травня 2024 року.

Спеціальний транспортний засіб Volkswagen Т5, номерний знак НОМЕР_3 , заводський номер № НОМЕР_9 належить Військовій частині НОМЕР_1 ( НОМЕР_7 прикордонний загін Державної прикордонної служби України), що підтверджується Технічним талоном транспортного засобу №DBG001364 (організація Військова частина НОМЕР_1 Держприкордонслужби).

Солдат ОСОБА_2 на момент ДТП, 09.03.2024 року перебував на службі, що підтверджується витягом з бойового розпорядження начальника НОМЕР_7 прикордонного загону №730-ДСК від 08.03.2024 .

Солдат ОСОБА_2 на момент ДТП, керуючи спеціальним транспортним засобом Volkswagen Т5, номерний знак НОМЕР_3 , заводський номер № НОМЕР_9 мав на це право відповідно до своїх посадових інструкцій інспектора прикордонної служби 2 категорії водія третього відділення інспекторів прикордонної служби (тип С) прикордонної комендатури швидкого реагування.

Страховий поліс №ЕР-216616079 щодо т/з Volkswagen Т5, номерний знак НОМЕР_3 , заводський номер № НОМЕР_9 знаходиться у Військовій частині НОМЕР_1 .

Також повідомив, що висновок щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № ЕР-31/04-24 викликає занепокоєння у відповідача з наступних підстав: при проведенні оціночної вартості завданих збитків представник НОМЕР_7 прикордонного загону не був присутній, тому НОМЕР_7 прикордонний загін, вважає що дане експертиза була проведена в односторонньому порядку зі сторони Позивача (експертиза проводилась до суду) і жодним чином НОМЕР_7 прикордонний загін, як юридична особа до якої висунуті позовні вимоги щодо відшкодування матеріальної шкоди не сповіщалась та не була залучена. Тому вважати її об`єктивною, всебічною не можна. Також, КЦС ВС від 16 листопада 2022 року у справі № 335/2566/18, зауважує, що у висновку експерта щодо визначення розміру завданого збитку повинно бути зазначено, шо він виконується для суду і що експерт повідомлений про кримінальну відповідальність. Інакше висновок експерта буде розцінений як неналежний доказ. Просив у позові вдмовити.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2024 року закрито підготовче провадження у цивільній справі № 639/3126/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини № НОМЕР_1 , треті особи: Акціонерне товариство «Страхова компанія «ББС Іншуранс», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою. Призначено справу до судового розгляду в судове засідання.

Позивач в судовому засіданні просив позов задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Представник відповідача НОМЕР_7 прикордонний загін Державної прикордонної служби України Військової частини НОМЕР_1 - Савченко К.І., який діє на підставі довіренності від 09.01.2024 № 10 б/н, в судовому засіданні просив у позові відмовити посилаючись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву та додаткові пояснення.

Представник третьої особи Акціонерного товариства «Страхова компанія «ББС Іншуранс» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи до суду не нарходило.

Третя особа ОСОБА_2 також в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи до суду не нарходило.

Згідно ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності нез?явившихся 3-тіх осіб.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

На підставі ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ч.ч.1-3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В судовому засіданні встановлено, що 09 березня 2024 року о 14.00 год. ОСОБА_2 , біля будинку № 9 по шосе Карачівське у м. Харкові, керував автомобілем Volkswagen Transporter реєстраційний номер НОМЕР_3 , який належить ВЧ НОМЕР_1 , не був уважним, не дотримався безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та здійснив зіткнення з автомобілем Renault Master реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_1 , який в подальшому зіткнувся з автомобілем Mercedes Sprinter реєстраційний номер НОМЕР_5 під керуванням водія ОСОБА_3 . Після чого, водій ОСОБА_2 здійснив рух заднім ходом та скоїв зіткнення з автобусом ПАЗ реєстраційний номер НОМЕР_6 під керуванням водія ОСОБА_4 , та покинув місце події, чим порушив вимоги п.п. 2.36, 12.1,12.3,2.10а Правил дорожнього руху України (а.с. 10)

В подальшому було складено адміністративні протоколи за скоєння правопорушення, за яке передбачена відповідальність за ст. ст. 122-4, 124 КУпАП.

Відповідно до постанови Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24 квітня 2024 року по справі № 646/3743/24, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу (а.с. 10). Постанова набрала законної сили.

Відповідно до частини 6 статті 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, вина ОСОБА_2 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, настанні матеріальної шкоди та причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та настанням матеріальної шкоди позивача встановлені у судовому порядку.

Судом встановлено, що згідно з витягу наказу начальника НОМЕР_7 прикордонного загону Державної прикордонної служби України м. Харків « Про особовий склад» від 31 березня 2022 року № 33-ОС, призначено солдата ОСОБА_2 , який прибув для подальшого проходження військової служби з ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 31 березня 2022 року, старшим водієм-слюсарем групи з ремонту автомобільної та бронетанкової техніки відділення з ремонту військової техніки (а.с.114).

Як вбачається з довідки начальника відділу кадрів військової частини НОМЕР_1 від 30 липня 2024 року, солдат ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період у військовій частині НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України з 31 березня 2022 року по теперішній час. Призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період 15.03.2022 ІНФОРМАЦІЯ_3 на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про оголошення загальної мобілізації» до військової частини НОМЕР_8 Державної прикордонної служби України (а.с. 113).

Спеціальний транспортний засіб Volkswagen Т5, номерний знак НОМЕР_3 , заводський номер № НОМЕР_9 , яким керував ОСОБА_2 під час ДТП, належить Військовій частині НОМЕР_1 ( НОМЕР_7 прикордонний загін Державної прикордонної служби України), що підтверджується Технічним талоном транспортного засобу №DBG001364 (організація Військова частина НОМЕР_1 Держприкордонслужби) (а.с. 159-160).

Згідно Полісу № ЕР-216616079 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідальність власника, Військовій частині НОМЕР_1 , автомобіля Volkswagen Т5, номерний знак НОМЕР_3 , була застрахована Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія Брокбізнес» (АТ «СК «ББС ІНШУНАРС»), з лімітом відповідальності страхового відшкодування на одного потерпілого: за шкоду заподіяну життю і здоров?ю- 320 000,00 грн., за шкоду заподіяну майну 160 000,00 грн. (а.с. 12, 162).

Власником пошкодженого автомобіля Renault Master реєстраційний номер НОМЕР_4 є позивач ОСОБА_1 (а.с. 17).

Згідно Звіту щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспотного засобу № ЕР-31/04-24 від 02.04.2024, який надано суб?єктом оціночної діяльності ОСОБА_5 , вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Renault Master реєстраційний номер НОМЕР_4 , на дату огляду 02 квітня 2024 року, становить 376 252,01 грн.; вартність відновлювального ремонту, без урахування фізичного зносу вузлів і деталей - становить 544 865,89 грн.; ринкова вартість автомобіля до моменту ДТП складає 749 289,53 грн. ( а.с. 18-62).

Згідно ст.1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до ст. 8 цього ж Закону, страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання. Страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Статтею 9 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про страхування», страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати або страхового відшкодування страхувальнику, при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01 липня 2004 року (далі - Закон), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Згідно з п. 2.1 ст. 2 Закону України, відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Як зазначає позивач та підтверджується випискою АТ КБ «Приватбанк», 03.05.2024 АТ «Страхова компанія «ББС Іншуранс» виплатила ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 160 000,00 грн. (а.с. 11).

Разом з цим, позивач просить суд стягнути з Військової частини НОМЕР_1 матеріальну шкоду у розмірі 388 856,89 грн.

В обгрунтування вищезазначеної матеріальної шкоди посилався на те, що вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 544 865,89 грн., а ліміт страхового відшкодування 160 000,00 грн., який виплачений страховиком у повному обсязі, відповідно розмір відшкодування який покладається на особу яка відповідно до закону має відшкодувати шкоду становить (544 856,89 грн. - 160 000,00 грн.) = 384 856,89 грн. Крім того, для відновлення його порушеного права, йому також довелося звертатися до суб`єкта оціночної діяльності для встановлення вартості завданих збитків, що необхідно для визначення страхового відшкодування та звернення до суду, за що ним сплачено 4 000,00 грн.

Так, відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із ч. ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності що передбачено статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Зазначена правова позиція закріплена і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц, провадження № 14-316цс18, з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, провадження № 14-95цс20.

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Виходячи із наведених норм права, шкода (в тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП з вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Таким чином, на відповідача у справі Військову частину НОМЕР_1 , яка є власником автомобіля Volkswagen Т5, номерний знак НОМЕР_3 , яким керував військовослужбовець ОСОБА_2 , має обов`язок відшкодувати позивачу, як потерпілому, в порядку визначеному ст. 1194 ЦК України різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої ним шкоди.

Однак, представник відповідача заперечуючи проти позову, посилався на те, що НОМЕР_7 прикордонний загін Державної прикордонної служби України не несе відповідальності за матеріальну та моральну шкоду спричинену його військовослужбовцями, які проходять службу за мобілізацією так як відповідно до норм чинного законодавства ці військовослужбовці не є працівниками Державної прикордонної служби України та з ними не укладався ні трудовий договір ні контракт та вони не перебувають з НОМЕР_7 прикордонним загоном ДПСУ у трудових правовідносинах.

Як вже було встановлено судом солдата ОСОБА_2 , який прибув для подальшого проходження військової служби з Національної академії Державної прикордонної служби України, призначено з 31 березня 2022 року, старшим водієм-слюсарем групи з ремонту автомобільної та бронетанкової техніки відділення з ремонту військової техніки.

Крім того, стороною відповідача у додаткових поясненнях було підтверджено, Солдат ОСОБА_2 на момент ДТП, 09.03.2024 перебував на службі, що підтверджується витягом з бойового розпорядження начальника НОМЕР_7 прикордонного загону №730-ДСК від 08.03.2024. Солдат ОСОБА_2 на момент ДТП, керуючи спеціальним транспортним засобом Volkswagen Т5, номерний знак НОМЕР_3 , заводський номер № НОМЕР_9 мав на це право відповідно до своїх посадових інструкцій інспектора прикордонної служби 2 категорії водія третього відділення інспекторів прикордонної служби (тип С) прикордонної комендатури швидкого реагування.

Так, відповідно до статті 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння бойова та інша техніка, боєприпаси.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно закріплюється за військовими частинами ЗСУ на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті). З моменту надходження майна до ЗСУ і закріплення його за військовою частиною ЗСУ воно набуває статусу військового майна.

Відповідно до частини другої статті 14 Закону України Про Збройні Сили України майно, закріплене за військовими частинами ЗСУ, є державною власністю і належить їм на праві оперативного управління.

Згідно з частиною першою статті 137 Господарського кодексу України правом оперативного управління визнається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом).

Відповідно до статті 5 ЗУ «Про господарську діяльність у Збройних Силах України» за шкоду і збитки, заподіяні правам та інтересам фізичних і юридичних осіб та державі, військова частина як суб`єкт господарської діяльності несе відповідальність, передбачену законом та договором.

Враховуючи те, що військові частини володіють на праві оперативного управління закріпленим за ними Міністерством оборони України військовим майном, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, вони несуть відповідальність згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України.

Військова частина ВЧ НОМЕР_1 (код НОМЕР_10 ) є самостійною (окремою) юридичною особою, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Оскільки шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм, суд вважає, що саме ВЧ НОМЕР_1 несе відповідальність за спричинену позивачу пошкодженням транспортного засобу шкоду. Оскільки, володільцем джерела підвищеної небезпеки є ВЧ НОМЕР_1 , то шкода підлягає відшкодуванню саме військовою частиною на підставі положень ст. 1172 ЦК УКраїни.

Шкода, заподіяна об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і який був закріплений Міністерством оборони України на праві оперативного управління за військовою частиною, що має статус юридичної особи, відшкодовується цією військовою частиною, що вказано у правовому висновку, що викладений в постанові Великої палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року по справі № 243/10982/15-ц (провадження №14-81цс18), який повинен бути врахований судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин на підставі ч.4 ст.263 ЦПК України.

Отже, доводи представника відповідача, що НОМЕР_7 прикордонний загін Державної прикордонної служби України не несе відповідальності за матеріальну та моральну шкоду спричинену його військовослужбовцями є безпідставними та такими, що не грунтуються на вимогах Закону.

Як вже було встановлено судом, згідно Звіту щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспотного засобу № ЕР-31/04-24 від 02.04.2024, який надано суб?єктом оціночної діяльності ОСОБА_5 , вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Renault Master реєстраційний номер НОМЕР_4 , на дату огляду 02 квітня 2024 року, становить 376 252,01 грн.; вартність відновлювального ремонту, без урахування фізичного зносу вузлів і деталей - становить 544 865,89 грн.; ринкова вартість автомобіля до моменту ДТП складає 749 289,53 грн. За складання Звіту про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспотного засобу № ЕР-31/04-24 від 02.04.2024 позивачем було сплачено 4 000,00 грн.

Так, ліміт страхового відшкодування 160 000,00 грн., був виплачений страховиком у повному обсязі, відповідно розмір відшкодування який покладається на Військову частину № НОМЕР_1 складає (544 856,89 грн. (вартість відновлювального ремонту ) - 160 000,00 грн (страхове відшкодування) = 384 856,89 грн. Згідно квитанції № 31 від 01.04.2024 за оцінку матеріального збитку КТЗ Renault Master реєстраційний номер НОМЕР_4 , ОСОБА_1 сплачено 4 000,00 грн. Отже, загальний розмір відшкодування матеріальної шкоди,який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 388 856,89 грн.

Разом з цим, представник відпоідача в судовому засіданні заперечував щодо висновку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № ЕР-31/04-24, оскільки при проведенні оціночної вартості завданих збитків представник НОМЕР_7 прикордонного загону не був присутній, тому НОМЕР_7 прикордонний загін, вважає що дана експертиза була проведена в односторонньому порядку зі сторони позивача (експертиза проводилась до суду) і жодним чином НОМЕР_7 прикордонний загін, як юридична особа до якої висунуті позовні вимоги щодо відшкодування матеріальної шкоди не сповіщалась та не була залучена. Тому вважати її об`єктивною, всебічною не можна. Також, КЦС ВС від 16 листопада 2022 року у справі № 335/2566/18, зауважує, що у висновку експерта щодо визначення розміру завданого збитку повинно бути зазначено, шо він виконується для суду і що експерт повідомлений про кримінальну відповідальність. Інакше висновок експерта буде розцінений як неналежний доказ.

Позивач, в свою чергу повідомив, що звіт про оцінку вартості матеріального збитку виконано належним суб?єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_7 , який має кваліфікацію оцінювача у напрямку оцінки майна: «Оцінка об?єктів у матеріальній формі» і спеціалізацію «Оцінка колісних транспортних засобів». Свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів № 189 від 28.07.2017. Кваліфікаційне свідоцтво оцінювача МФ № 121 від 24.06.2017, посвідчення про підвищення кваліфікації оцінювача МФ №0890-ПК від 17.05.2023. Оцінка вартості матеріального збитку була проведена відповідно до ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україн», та вищезазначеної Методики, згідно якої проводяться і автотоварознавчі експертизи. Отже, звіт про оціку колісного транспортного засобу ЕР31/04-24 від 04.04.2024 є належним та допустимим доказом розміру заподіяної матеріальної шкоди.

Так, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині шостій статті 106 ЦПК України зазначено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Згідно частини п`ятої статті 106 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Звіт про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу ЕР31/04-24 від 04.04.2024 було виконано до пред`явлення позову у цій справі, а не під час її розгляду, указаний звіт не є висновком експерта, виконаним за зверненням учасника справи. ОСОБА_5 є оцінювачем за напрямком 1.3 «Оцінка колісних транспортних засобів», тому вимоги статті 106 ЦПК України на вказані правовідносини не поширюються.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.01.2023 № 522/2891/20.

Отже, суд погоджується, що вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Renault Master реєстраційний номер НОМЕР_4 , становить 388 856,89 грн., з урахування оплати за проведену оцінку матеріального збитку КТЗ.

Доказів на спростування розміру матеріального збитку відповідачем не надано, правом на призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи відповідач не скористався.

Враховуючи все вищенаведене, оцінивши повно та всебічно наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині відшкодування матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а отже підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача Військової частини № НОМЕР_1 моральну шкоду завдану внаслідок ДТП у розмірі 50 000,00 грн.

В обгрунтування вимог посилався на те, що моральна шкода, яка завдана йому внаслідок ДТП полягає : у фізичному болі та стражданнях. У ДТП він отримав тілесні ушкодження - забій грудної клітини та обличчя. До ДТП страждав на серцево-судинні захворювання, переніс інфаркт міокарду, операцію на серці. Через забій грудної клітини, а також через нервове потрясіння на місці ДТП з ним стався гострий інфаркт міокарду. Внаслідок цього ОСОБА_1 відчував фізичний біль та моральні страждання, відчуття страху за своє життя. Був змушений проходити стаціонарне лікування, витрачати на це власний час та грошові кошти, які за відсутності таких умов він міг витратити на задоволення власних потреб, тобто докладати додаткових зусиль для організації свого життя; удушевних стражданнях яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього з боку водія ОСОБА_2 , який порушив правила дорожнього руху, що спричинило ДТП, та залишив місце пригоди; у зв`язку з пошкодженням майна, оскільки в ДТП автомобіль позивача отримав механічні пошкодження, відновлювальний ремонт потребує значних коштів, страхова виплата не покриває збитки. Через це в його житті виникли вимушені зміни. Він не може використовувати автомобіль, вимушений відшукувати кошти на ремонт, витрачати час та кошти на звернення до страхової компанії та до суду, тобто докладати додаткових зусиль для організації свого життя.

Сторона відповідача заперечуючи проти відшкодування моральної шкоди зазначив, що була завдана не безпосередньо відповідачем, а третьою особою. У своїх посиланнях цивільний позивач в поданому ним позові не вказують: з яких саме міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та не надає ніяких доказів на підтвердження отриманої моральної шкоди, крім чеків на загальну суму 4 741,70 грн.

Згідно з статтею 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» ( надалі Постанова), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно абз. 1 п. 4 вказаної Постанови , у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Згідно п. 7 Постанови - заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

Відповідно п. 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У абз. 2 п. 5 Постанови судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Суд зазначає, що дорожньо-транспортна пригода це подія, яка виражається у зіткненні двох транспортних засобів під час здійснення ними руху по дорозі загального користування, що призвело до механічного пошкодження даних транспортних засобів. Сама по собі дорожньо-транспортна пригода є стресовою і небезпечною подією, що полягає у факті настання дорожньо-транспортної пригоди та її наслідках.

Прецедентною практикою Європейського суду з прав людини і на законодавчому рівні в Україні, у тому числі ч.2 ст. 1166 ЦК України, згідно з якою особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини, закріплено дію презумпцію моральної шкоди. Тобто, моральна шкода вважається завданою позивачу, якщо відповідачем не доведено належними доказами відсутність його вини у завданні такої шкоди (узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 10.02.2021 у справі № 761/24143/19).

Так, на підтвердження вищевикладених обставин позивачем було надано виписку 4809 із медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_1 про перебування з 09.03.2024 по 19.03.2024 останнім на стаціонарі у КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова», у зв?язку з гострим повторним інфарктом міокарду. Крім того, надано платіжні чеки про оплату ліків (а.с. 63-65, 66-67).

Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи те, що позивач потрапив до лікарні з діагнозом гострий інфаркт міокарда, у день вчинення дорожньо-транспортної пригоди, що завдало йому моральних страждань, психічних страждань у вигляді занепокоєння, страху та відчаю, а також приймаючи до уваги пошкодження автомобілю та відсутність можливості користуватися ним певний час, суд дійшов висновку, що достаньою до відшкодування позивачу підлягає моральна шкода, завдана в результаті ДТП, у розмірі 30 000, 00 грн., що на думку суду є справедливим відшкодуванням у даному випадку. Отже, враховуючи вищевикладене, позовні вимоги ОСОБА_1 до Військової частини № НОМЕР_1 , треті особи: Акціонерне товариство «Страхова компанія «ББС Іншуранс», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою підлягають частковому задоволенню.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (ціна позову 438 856, 89 грн. = 100%, сума задоволених позовних вимог 418 856,89 грн. = 95 %; сума судового збору, яка була сплачена позивачем 4 388,56 грн. = 100, 00%, сума судового збору яка підлягає стягненню з відповідача складає 4 169,13 грн.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 19, 81, 133,141, 264, 265, 274 ЦПК України, суд, ст.ст. 22, 979, 990, 993, 988, 1187, 1188, 1199 ЦК України, ст. ст. 6, 12, 22, 25, 26, 29, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Військової частини № НОМЕР_1 , треті особи: Акціонерне товариство «Страхова компанія «ББС Іншуранс», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою задовольнити частково.

Стягнути з Військової частини № НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 суму завданої матеріальної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 388 856,89 грн (триста вісімдесят вісім тисяч вісімсот п?ятдесят шість гривень 89 копійок).

Стягнути з з Військової частини № НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 суму завданої моральної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 30 000,00 грн. (тридцять тисяч гривень 00 копійок).

Стягнути з Військової частини № НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 4 169, 13 грн. (чотири тисячі сто шістдесят дев?ять гривень 13 копійок).

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 11.02.2025

Найменування сторін:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_11 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 ;

Відповідач Війська частина № НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ НОМЕР_10 ;

Третя особа Акціонерне товариство «Страхова компанія «ББС Іншуранс», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Білоруська, 3;

Третя особа ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_12 , який проживає за адресою: АДРЕСА_4 .

Суддя В. В. Труханович