Номер провадження: 22-ц/813/2158/25
Справа № 491/974/23
Головуючий у першій інстанції Надєр Л. М.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.,

при секретарі судового засідання Губарові Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Жмурко Світлани Леонідівни на рішення Ананьївського районного суду Одеської області від 30 травня 2024 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину спадкового майна,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Ананьївського районного суду Одеської області із позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину спадкового майна (а.с. 2-32).

30 травня 2024 року рішенням Ананьївського районного суду Одеської області у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 вирішено відмовити (а.с. 175-179).

22 серпня 2024 року через підсистему Електронний суд представник ОСОБА_1 адвокат Жмурко Світлана Леонідівна подала до Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу на рішення Ананьївського районного суду Одеської області від 30 травня 2024 року. Представник апелянта не погоджується із оскаржуваним рішенням та вважає його необґрунтованим. Так, представник апелянта, виклавши в апеляційній скарзі обставини справи, зазначає, що суд першої інстанції не в повному обсязі дослідив докази по справі та не надав їм об`єктивної оцінки. Посилаючись на положення ст.ст. 524-527, 529, 548-550, 560-561 ЦК УРСР та Інструкцію про порядок вчинення нотаріальних дій від 18 червня 1994 року №18/5 (в редакції чинній на момент відкриття спадщини), представник апелянта вважає, що позивач, маючи відмітку в паспорті громадянина України (старого зразка) про місце реєстрації за адресою розташування спадкового майна, фактично вступив в управління майном, що залишилося після смерті ОСОБА_3 . Крім того, на думку представника апелянта, суд першої інстанції помилково не взяв до уваги копію відповіді №300 від 10 жовтня 2023 року, наданої Департаментом з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України, яка, як вважає представник апелянта, підтверджує доводи позивача про відбування останнім покарання в період прийняття спадщини після смерті матері. З огляду на викладене в апеляційній скарзі, представник апелянта просить рішення Ананьївського районного суду Одеської області від 30 травня 2024 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

20.01.2025 від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу. Відповідач зазначає, що позивач пропустив строк для прийняття спадщини, на час звернення до нотаріальної контори змінився склад спадкового майна, оскільки відповідач отримала державний акт на право власності на земельну ділянку прощею 7,41 га, яка складається з двох паїв: власного відповідачки та успадкованого від матері. Тому відповідач просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін оскаржуване рішення.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 9, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці, тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило затягування розгляду справи по незалежним від суду причинам.

В судовому засіданні апелянт просив задовольнити апеляційну скаргу. Інші учасники справи в судове засідання не з`явились. Про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта, дослідивши наявні матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду достатніх та належних доказів на підтвердження обставин, зазначених в позовній заяві та наданих ним пояснень в судовому засіданні під час розгляду справи. Позивач також вважає, що фактично прийняв спадщину після смерті матері, оскільки був зареєстрований за місцем відкриття спадщини, однак наданими стороною позивача доказами дане твердження не знайшло свого підтвердження. Жодного підтвердження факту прийняття спадщини, фактичного вступу до управління, володіння спадковим майном судом не встановлено, волевиявлення позивача до прийняття спадщини після смерті матері, а так само і виявлення та встановлення спадкової маси, та здійснення позивачем для цього певних, передбачених законодавством, дій, не здійснено.

Також суд бере до уваги той факт, що 01 квітня 2002 року позивач звертався до Ананьївської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті його батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок чого отримав свідоцтво про право на спадщину за законом серії АЕР №566525 від 01 квітня 2002 року, а тому твердження позивача про юридичну необізнаність щодо порядку прийняття спадщини є необґрунтованими. Тому суд відмовив в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Фактичні обставини справи

Як вбачається з матеріалів справи та правильно було встановлено судом першої інстанції відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 28 липня 2000 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Ананьївського районного управління юстиції Одеської області, позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Коханівка Ананьївського району Одеської області. Батьки ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с.169).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 23 червня 1995 року Коханівською сільською радою Ананьївського району Одеської області, батько позивача ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Коханівка Ананьївського району Одеської області (а.с.11, 162).

01 квітня 2002 року ОСОБА_1 звернувся до Ананьївської районної державної нотаріальної контори Одеської області з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, що залишилось після смерті його батька ОСОБА_4 , а саме, на житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_1 . Заявник зазначив, що спадкове майно прийняв, інших спадкоємців немає. Спадкова справа №118/2002 на майно ОСОБА_4 (а.с.141-142).

Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом серії АЕР №566525 від 01 квітня 2002 року, позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем майна свого батька ОСОБА_4 , яке складається з житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 (а.с.26, 168).

Згідно з копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 13 грудня 1999 року Коханівською сільською радою Ананьївського району Одеської області, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Коханівка Ананьївського району Одеської області (а.с.10).

Відповідно до копії спадкової справи № 239/2000 на майно ОСОБА_3 . 27 серпня 2000 року ОСОБА_2 звернулася до Ананьївської районної державної нотаріальної контори з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що залишилось після смерті її матері ОСОБА_3 , а саме, на сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД №0186271, виданий Ананьївською райдержадміністрацією 02 вересня 1996 року. Заявник зазначила, що вказане майно вона фактично прийняла, інших спадкоємців окрім неї немає. За результатами розгляду поданої заяви ОСОБА_2 їй було видано свідоцтво про право на спадщину за законом серії АВМ №879589 від 27 серпня 2000 року, яка складається з права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом серії ОД №0186271, виданим Ананьївською районною державною адміністрацією Одеської області від 02 вересня 1996 року ОСОБА_3 на підставі рішення від 06 серпня 1996 року №245, розмір земельної частки (паю) 5,54 в умовних кадастрових гектарах у землі, яка перебувала у колективній власності КСП «Україна» (а.с.86-96).

В матеріалах справи наявна копія сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД №0186271, виданого 02 вересня 1996 року на підставі рішення Ананьївської районної державної адміністрації №245 від 06 серпня 1996 року, за яким ОСОБА_3 мала право на земельну частку (пай) розміром 5,54 в умовних кадастрових гектарах у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Україна». У вказаному сертифікаті у відповідній графі зазначено, що право на земельну частку (пай) передано ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину серії АВМ №879586 (а.с.49).

В подальшому, розпорядженням Ананьївської районної державної адміністрації Одеської області № 12 від 12 січня 2006 року вирішено передати в натурі земельну частку (пай) площею 646,45 га ріллі із земель сільськогосподарського призначення колишнього КСП «Україна» в приватну власність громадянам, власникам сертифікатів. У списку громадян, які мають право на земельну частку (пай) зазначена ОСОБА_2 (а.с.54-57).

Відповідно до копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №923430 з додатками до нього, виданого 18 грудня 2006 року на підставі розпорядження райдержадміністрації Ананьївського району Одеської області від 12 січня 2006 року №12, ОСОБА_2 має у приватній власності земельну ділянку площею 7,41 га, яка розташована на території Коханівської сільської ради Ананьївського району Одеської області (а.с.50-52).

ОСОБА_1 в 2022 році звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, яка залишилися після смерті ОСОБА_3 . Згідно листа Ананьївської держаної нотаріальної контори від 06 вересня 2022 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно ОСОБА_3 , оскільки заявник не надав доказів проживання разом зі спадкодавцем на момент смерті останнього та доказів на підтвердження факту прийняття спадщини шляхом вступу в управління чи володіння спадковим майном (ст.549 ЦК УРСР). Заявнику рекомендовано звернутися до суду з відповідним позовом (а.с.25).

Нормативно-правове регулювання та оцінка апеляційного суду

Відповідно до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року правила Книги шостої ЦК України застосовуються до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом (п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування»).

Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. За ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Згідно зі ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, діями спадкоємця, що свідчать про прийняття ним спадщини є: 1) фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном; 2) подача в державну нотаріальну контору за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно з пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 18/5 від 14 червня 1994 року, (чинної на час відкриття спадщини), свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом із ним або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців.

За чч. 3-4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Отже, на підтвердження своїх вимог та/або заперечень сторона повинна надати до суду відповідні достатні, належні, допустимі та достовірні докази.

Згідно копії погосподарської книги Коханіської сільської ради на 1993-1995 роки до складу сім`ї ОСОБА_4 входили: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 голова сім`ї, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 дружина, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 син (а.с.13,163).

Згідно копії погосподарської книги №2 Коханіської сільської ради на 1996-2000 роки у відповідній графі зазначено, що ОСОБА_3 померла (а.с.166-167).

Згідно копії погосподарської книги №1 Коханіської сільської ради на 2001-2004 роки, головою сім`ї зазначений позивач ОСОБА_1 , є виправлення на ОСОБА_5 , є позначка у графі «2002 рік» (а.с.14-16, 164-165).

Відповідно до копії форми №1 ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Коханівка Ананьївського району Одеської області. Згідно вказаного документа позивачем отримано паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 06 вересня 2000 року. Також міститься інформація про його засудження та перебування в місцях позбавлення волі та звільнення 18 березня 2000 року (а.с.19).

Згідно з відповіддю № 300 від 10 жовтня 2023 року Департаментом з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України повідомлено, що ОСОБА_1 був заарештований 19 березня 1996 року Кодимським РВВС Одеської області за підозрою у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.81 КК УРСР, прибув 27 березня 1996 року до державної установи «Одеський слідчий ізолятор». Засуджений 26 липня 1996 року Кодимським районним судом Одеської області за ч.2 ст.140, ч.3 ст.81, ст.42 КК УРСР до 4 років позбавлення волі. 30 серпня 1996 року ОСОБА_1 вибув з ДУ «Одеський слідчий ізолятор» до ДУ «Північна виправна колонія (№90)», яка розташована в м. Херсон, вул. Некрасова, 234, Херсонського району Херсонської області. Більш детальну інформацію про відбування покарання ОСОБА_1 у вказаній колонії надати не надається можливим у зв`язку з відсутністю у вказаній колонії архівних документів засуджених внаслідок відступу окупаційних військ Російської Федерації, оскільки в період з 01 березня 2022 року по 11 листопада 2022 року ДУ «Північна виправна колонія (№90)» була включена до переліку територій України, тимчасово окупованих Російською Федерацією, після відступу було виявлено відсутність архівних документів засуджених та проінформовано, що відповідно до вимог наказу Міністерства внутрішніх справ України та Державного департаменту України з питань виконання покарань від 23 серпня 2002 року №823/188 централізований облік осіб, які на території України обвинувачуються у вчиненні злочинів чи засудженні, розшукуються, а також громадяни України, що вчинили злочини за її межами і відомості про яких надійшли офіційними каналами згідно з міжнародними договорами у сфері обміну інформацією, здійснюється Департаментом інформатизації МВС України. (а.с.71-72).

У відповідності до довідки Відділу надання адміністративних послуг Ананьївської міської ради №896 від 02 грудня 2022 року згідно паспорта серії НОМЕР_5 , виданого Ананьївським РВ УМВС України в Одеській області 06 вересня 2000 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , був зареєстрований з 09 жовтня 2000 року по 30 червня 2010 року в с. Коханівка Подільського (колишнього Ананьївського) району Одеської області (а.с.12).

Крім іншого, позивач надав копію паспорта громадянина СРСР серії НОМЕР_6 , виданого 11 січня 1965 року (а.с.20-24).

Як було вище зазначено, на підтвердження вступу в управління чи володіння спадковим майном спадкоємець повинен надати докази на підтвердження факту проживання зі спадкодавцем. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні відомості щодо реєстрації та проживання позивача разом зі спадкодавцем у відповідному будинку на день смерті та впродовж шести місяців після смерті останнього. Будь-які довідки, в тому числі від органу місцевого самоврядування, із зазначенням точних відомостей (дата, вулиця, номер будинку, адміністративно територіальна одиниця, період часу тощо) про реєстрацію місця проживання позивача за адресою проживання спадкодавця до суду не подавались. Посилання апелянта на реєстрацію в с. Коханівка Подільського району Одеської області не підтверджують факт проживання позивача зі спадкодавцем за однією адресою (квартирою, будинку тощо). Тому апеляційний суд відхиляє відповідні доводи апеляційної скарги.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на правову позицію КЦС ВС в постанові від 28.11.2018 в справі № 396/466/17: «З огляду на те, що спірне спадкове майно складається із права на земельну ділянку, суди правильно зазначили, що лише факт проживання за однією адресою з спадкодавцем, ведення спільного підсобного господарства не є обставинами, що свідчать про фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном».

Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain, серія А, №303-А, параграфи 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.

Таким чином, враховуючи вищенаведене в сукупності та оскільки доводи апеляційної скарги не спростували правильних висновків суду першої інстанції по суті спору, апеляційний суд на підставі ст. 375 ЦПК України, залишає апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Жмурко Світлани Леонідівни залишити без задоволення.

Рішення Ананьївського районного суду Одеської області від 30 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький

Повний текст постанови складений 10 лютого 2025 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк