Справа номер 486/956/24 Головуючий суду першої інстанції - Далматова Г. А.
Провадження номер 22-ц/812/44/25 Доповідач суду апеляційної інстанції - Локтіонова О. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Локтіонової О. В.,

суддів - Крамаренко Т. В., Яворської Ж. М.,

із секретарем судового засідання - Горенко Ю. В.,

без участі учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 27 вересня 2024 року, ухвалене о 09 год 15 хв. під головуванням судді Далматової Г. А. у приміщенні суду у м. Південноукраїнськ Миколаївської області, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2024 року ОСОБА_1 подав до суду вказаний вище позов, який обґрунтовував наступним.

ОСОБА_1 зазначав, що 23 вересня 2006 року він уклав шлюб з ОСОБА_2 , під час якого народився син ОСОБА_3 .

Позивач вказував, що за час шлюбу у подружжя виникали чисельні сварки та непорозуміння, викликані різними поглядами на сімейне життя та моральну поведінку, у тому числі щодо виховання сина, спільного бюджету та фінансових зобов`язань.

Посилаючись на зазначене, ОСОБА_1 просив не вживати заходи примирення сторін й ухвалити рішення про розірвання шлюбу між ним та ОСОБА_2 , відновивши відповідачці її дошлюбне прізвище ОСОБА_4 .

Позиція відповідача у суді першої інстанції

Відповідач не заперечувала проти розірвання шлюбу. Однак просила після його розірвання залишити їй прізвище ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 у відзиві на позовну заяву заперечувала викладені ОСОБА_1 твердження.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 27 вересня 2024 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 залишено прізвище ОСОБА_2 .

З ОСОБА_2 на користь позивача стягнуто судовий збір у сумі 605,60 грн.

ОСОБА_1 повернуто з Державного бюджету України судовий збір у сумі 605,60 грн.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив із того, що наявні підстави для розірвання шлюбу, оскільки обидві сторони підтвердили припинення шлюбних відносин і неможливість збереження сім`ї.

Відмовляючи у задоволенні вимог щодо зміни прізвища відповідачки, суд виходив із того, що вона виявила бажання залишити собі прізвище, отримане під час реєстрації шлюбу.

Узагальнені доводи апеляційної скарги

Не погодившись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив рішення суду змінити шляхом доповнення його мотивувальної та резолютивної частин.

Обґрунтовуючи свою скаргу, ОСОБА_1 вказував, що суд першої інстанції не зазначив у мотивувальній частині рішення фактичні обставини справи, встановлені судом, зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлено відповідні обставини, мотивовану оцінку кожного аргументу, наведеного учасниками справи щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Також позивач вказував на те, що судом першої інстанції не зазначено у резолютивній частині рішення всіх її складових, передбачених у ч.5 ст.265 ЦПК України.

Фактичні обставини справи

23 вересня 2006 року ОСОБА_1 та ОСОБА_6 уклали шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від 23.09.2006.

Згідно з свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 24.04.2007 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до інформації, наявної у паспортах сторін, ОСОБА_1 зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 ; ОСОБА_2 зареєстрована у квартирі АДРЕСА_2 .

З довідки про присвоєння ідентифікаційного номера та картки фізичної особи-платника податків вбачається, що ОСОБА_1 має реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , а ОСОБА_2 - НОМЕР_4 .

Позиція апеляційного суду та нормативно-правове обґрунтування

Згідно з вимогами статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

У частині 3 статті 105 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Стаття 112 СК України визначає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Норми статті 113 СК України регламентують, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Відповідно до вимог статей 76, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 зазначав, що шлюбні відносини між сторонами припинені через непорозуміння сторін. Вони мають різне бачення шлюбних стосунків, тому шлюб зберегти неможливо, у примиренні сторін не має сенсу.

На підтвердження укладення між сторонами шлюбу та народження дитини, позивач надав до позову свідоцтво про шлюб та свідоцтво про народження сина, яким судом першої інстанції було надано належну оцінку.

Інших доказів ОСОБА_1 до позовної заяви надано не було.

Відповідач у відзиві на позовну заяву погодилася на розірвання шлюбу. Проте просила після його розірвання лишити їй прізвище ОСОБА_2 .

Оцінивши доводи позовної заяви ОСОБА_1 , відзиву ОСОБА_2 , дослідивши наявні у справі докази, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу між сторонами, оскільки вони підтвердили неможливість збереження шлюбу, та відсутність підстав для відновлення відповідачці дошлюбного прізвища через її небажання цього.

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, ОСОБА_1 вказував, що суд першої інстанції не зазначив у мотивувальній частині рішення фактичні обставини справи, встановлені судом, зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлено відповідні обставини, мотивовану оцінку кожного аргументу, наведеного учасниками справи щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду. Вказане, на думку позивача, потребує зміни мотивувальної частини рішення суду.

Колегія суддів не може погодитися з цим, виходячи з наступного.

Частина 4 статті 265 ЦПК України визначає, що у мотивувальній частині рішення зазначаються: 1) фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; 2) докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення; 3) мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику; 4) чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду; 5) норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування; 6) норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

ЄСПЛ зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (§ 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», заява № 63566/00).

Оскаржуване судове рішення, на думку колегії суддів, відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Обставини справи встановлені судом першої інстанції на підставі оцінки зібраних доказів, проведеної з дотриманням вимог процесуального закону. Тобто суд дотримався принципу оцінки доказів, згідно з яким на підставі всебічного, повного й об`єктивного розгляду справи суди аналізують і оцінюють докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв`язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання обґрунтованості висновків суду першої інстанції, апеляційний суд керується тим, що дослідивши у своїй сукупності обставини викладені сторонами у своїх письмових заявах суд першої інстанції дотримавшись приписів ст. 264 ЦПК України дійшов висновку про припинення сторонами шлюбних відносин та як наслідок наявність підстав для припинення шлюбу шляхом його розірвання.

Враховуючи предмет спору та його характер колегія суддів констатує відсутність необхідності аналізу кожного аргументу сторін у справі, викладених у їх письмових заявах, оскільки це не впливає на результат вирішення спору по суті, оскільки обидві сторони погодилися на розірвання шлюбу.

Що стосується доводів позивача про те, що суд першої інстанції не зазначив у резолютивній частині рішення всіх її складових, передбачених у ч.5 ст.265 ЦПК України, то колегія суддів з цим погоджується, оскільки суд першої інстанції не вказав у резолютивній частині рішення висновок суду про часткове задоволення позову, місце проживання чи перебування сторін та реєстраційний номер облікової картки платника податків сторін.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції зміні шляхом доповнення його резолютивної частини.

Керуючись статтями 374-376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 27 вересня 2024 року змінити, доповнивши його резолютивну частину абзацами першим, дев`ятим, десятим у такій редакції:

«Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задовольнити частково».

«Позивач - ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_8 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) зареєстрована у квартирі АДРЕСА_2 ».

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О. В. Локтіонова

Судді Т. В. Крамаренко

Ж. М. Яворська

Повний текст постанови складено 06 лютого 2025 року.