Дата документу 05.02.2025
Справа № 334/5698/24
Провадження № 6/334/23/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2025 року Ленінського районного суду м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Баруліної Т.Є.,

за участю секретаря Мохунь М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду у м. Запоріжжі, заяву представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про розстрочку виконання рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18.11.2024 року за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

16 січня 2025 року, через систему «Електронний суд», представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 подала заяву про розстрочку виконання судового рішення.

Заява обґрунтована тим, що 18 листопада 2024 року рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя було стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором без номера від 03.02.2016 року, що складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 48185,68 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2294,62 грн.

На теперішній час ОСОБА_1 не має можливості виконати вказане рішення суду, оскільки вона має на утриманні двох неповнолітніх дітей року, самостійно несе витрати на їх утримання та навчання, оплату комунальних послуг, у зв`язку з чим перебуває у скрутному матеріальному становищі. Виконання рішення суду одним платежем буде становити для неї надмірний тягар.

У зв`язку з вищевикладеним, представник відповідача просить суд розстрочити ОСОБА_1 , виконання рішення суду про стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 48185,68 грн. на один рік з виплатами по 4000 грн. щомісячно протягом 11 місяців і 4185,68 грн. останнього місяця, починаючи з дня набрання ухвалою законної сили.

17 січня 2025 року, через систему «Електронний суд», представник позивача Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» подав заперечення на заяву представника відповідача про розстрочення виконання рішення суду, в якій представник просив суд відмовити у задоволенні заяви представника відповідача про розстрочення виконання рішення. Зазначив, що заявником не доведено належними доказами, що лише ОСОБА_1 утримує двох неповнолітніх дітей та тільки вона самостійно несе всі витрати по їхньому утриманню. Подання заяви представником відповідача про розстрочення виконання рішення суду є передчасним та без наявності виняткових обставин. Лише під час виконавчого провадження буде достеменно відомо та зрозумілим питання щодо наявності реальних доходів у Відповідачки та майна, включаючи коштів на рахунках в інших банках України. Представником Заявника не доведено її скрутного матеріального становища, що робить неможливим виконання рішення суду

Представник відповідача адвокат Бєлік І.В. в судове засідання не з`явилась, надала заяву в якій просила розгляд заяви здійснювати без її участі, свою заяву підтримала, просила задовольнити.

Представник АТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не з`явився, в поданих раніше запереченнях просив розгляд заяви проводити за його відсутності, у задоволенні заяви відмовити.

Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 18 листопада 2024 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя було винесено рішення у цивільній справі №334/5698/24 за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Вирішено Позов Акціонерного Товариства Комерційний банк «ПриватБанк»- задовольнити частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором без номера від 03.02.2016 року, що складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 48185,68 грн. (сорок вісім тисяч сто вісімдесят п`ять гривень 68 коп). Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» витрати по сплаті судового збору у розмірі 2294,62 грн. (дві тисячі двісті дев`яносто чотири гривні 62 коп.). В іншій частині позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» - відмовлено.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23.12.2024 року набрало законної сили 19.12.2024 року.

З долучених до заяви копії документів дійсно вбачається, що відповідачка ОСОБА_1 має на своєму утриманні двох малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що підтверджується відповідними копіями свідоцтв про народження та долученими платіжними інструкціями, які підтверджують оплату послуг репетитора на дітей та комунальних послуг.

Згідно довідки про заробітну плату №9/14.5 від 15.01.2025 року, ОСОБА_1 за період з 01.01.2024 року по 31.12.2024 року, було нараховано всього заробітної плати 222632,91 грн. з якої утримано 40 073,92 грн податку із доходів фізичних осіб та 4365,58 грн. військового збору.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Обов`язковість виконання судових рішень закріплена також конвенцією «Про захист прав та свобод людини», яка ратифікована Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав та свобод людини і основоположних свобод» від 17 липня 1997 року. Отже, її положення є обов`язковими для виконання Україною.

Стаття 6 Конвенції гарантує неухильність виконання рішення суду громадянами, юридичними особами та всіма органами влади України.

Тобто рішення суду, яке набрало законної сили, повинно бути виконано, а інші обставини щодо його невиконання суперечать основним принципам права і до уваги судом не приймаються.

За частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

У справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява №18357/91, суд зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін. Крім того, невиконання рішення є втручанням у право на мирне володіння майном, гарантоване статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

Згідно з частиною першою, третьою, четвертою статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відповідно до статті 33 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» За наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Системний аналіз зазначених норм законодавства свідчить, що закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

Вирішуючи питання розстрочки виконання рішення, суд повинен виходити із засад доцільності та необхідності захисту інтересів, насамперед, стягувача, права якого підтверджені судовим рішенням, але при цьому дотримувати баланс інтересів і боржника, на його право на розстрочку чи відстрочення виконання судового рішення.

Розстрочка виконання рішення суду - це відтермінування у часі належного строку виконання рішення суду сплати загальної суми боргу частинами. Надання розстрочки судом полягає у визначенні розміру щомісячних платежів з метою погашення усієї суми боргу, визначенні нової конкретної, більш пізньої ніж первинна, дати, з настанням якої й після завершення строку сплати останнього платежу на підставі розстрочки рішення має бути виконано повністю. При розгляді заяв щодо розстрочки виконання рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому; суми щомісячного платежу, наявність яких має бути доведена боржником. Строки такого відтермінування та сума щомісячних платежів знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку до повного виконання рішення суду. Надання розстрочки виконання рішення суду не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника.

Підставою для застосування статті 435 ЦПК України є обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять не можливим.

В той же час, згідно з ч. 5ст. 435 ЦПК України розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в п. 10 постанови від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25.09.2015 року № 8 встановлено, що судам при вирішенні питання про розстрочку виконання рішення суду слід враховувати те, що розстрочкою виконання рішення є встановлення періоду, протягом якого рішення суду виконається частинами з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частини мають визначатись судом. Це стосується виконанням рішення суду щодо предметів, які діляться (грошей, майна тощо). Суди, задовольняючи заяви про розстрочку та відстрочку виконання рішень, не враховують що матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для невиконання судових рішень, які набрали законної сили, та не є обставиною, що утруднює виконання рішень суду.

Водночас відстрочення виконання судового рішення не є правоперетворюючим судовим рішенням. Саме розстрочення впливає лише на порядок примусового виконання рішення, а природа зобов`язань залишається незмінною. Натомість таке розстрочення або відстрочення унеможливлює примусове виконання судового рішення до спливу строків, визначених судом. Така правова позиція сформована Великою Палатою ВС у постанові від 04 06.2019 року у справі №916/190/18.

Як зазначає сторона відповідача, ОСОБА_1 на даний час має двох малолітніх дітей, отримує заробітну платню з якої сплачує самостійно сплачує за комунальні послуги та здійснює утримання дітей, тому знаходиться у такому матеріальному стані, яке не дозволяє їй одночасно сплатити увесь розмір заборгованості, але від виконання рішення суду не ухиляється, має намір його виконувати.

Враховуючи наявність обставини, що істотно ускладнює виконання рішення, та враховуючи той факт, що згідно з ч. 5 ст. 435 ЦПК України розстрочка виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення цього рішення, суд дійшов висновку про задоволення заяви про розстрочення виконання рішення строком на 8 місяців.

Вирішуючи вказане в заяві питання про розстрочку виконання рішення, суд враховує, що заявник не намагається уникнути виконання рішення суду, а навпаки виконати його.

Проаналізувавши всі обставини справи, суд вважає за можливе заяву про розстрочку виконання рішення суду задовольнити частково.

Керуючись статтями 260, 268, 435 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 ОСОБА_2 про розстрочку виконання рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18.11.2024 року за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Розстрочити виконання рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22 липня 2024 року у справі № 334/5698/24 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» заборгованості в сумі 48185,68 гривень, шляхом погашення заборгованості рівними частками строком на 8 місяців, починаючи, встановивши спосіб і порядок виконання рішення суду рівними платежами щомісячно у сумі 6023,21 гривень, починаючи з дати набрання цієї ухвали законної сили.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повної ухвали. Учасник справи, якому повна ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Суддя: Баруліна Т. Є.