Справа №705/1976/24
2-з/705/2/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2025 року м.Умань

Суддя Уманського міськрайонного суду Черкаської області Піньковський Роман Володимирович, розглянувши в порядку письмового провадження заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Перша уманська державна нотаріальна контора, про визнання заповітів недійсними,

У С Т А Н О В И В:

У провадженні суду перебувають матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Перша уманська державна нотаріальна контора, про визнання заповітів недійсними.

Під час підготовчого провадження, поза межами судового засідання, позивач ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову. В обґрунтування зазначає, що після смерті батька, ОСОБА_4 відкрилася спадщина, що складається із будинку по АДРЕСА_1 ; квартири АДРЕСА_2 , гаража а АГК «Зірка» м. Умань, транспортних засобів, а саме: автомобіля «Хюндай Сантафе»; автомобіля «Сітроен»; трактора, автомобільного причепа; торгівельного павільйону з товаром, дане майно належало померлому на праві власності. Предметом судового спору є визнання заповіту недійсним, а саме заповіт складено на частину зазначеного майна. Даним майном користуються відповідачі по справі. Також йому стало відомо, що відповідачі мають намір розпорядитись даним майном на власний розсуд, до вирішення справи в суді.

Просить суд накласти арешт на: квартиру АДРЕСА_2 ; будинок по АДРЕСА_1 ; автомобіль «Сітроен» днз НОМЕР_1 ; автомобіль «Хюндай Сантафе» днз НОМЕР_2 ; трактор колісний Т-25А з причепом; гараж а АГК «Зірка» м. Умань. Власність на дане майно зареєстровано за ОСОБА_4 .

На підставі ч.1 ст.153 ЦПК України суд вважає за необхідне розглянути вказану заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи та подану заяву про забезпечення позову, приходить до наступного.

Відповідно до ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи, має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може суттєво ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до частин 1 та 2 ст.150 ЦПК України суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Позов забезпечується зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави .

Згідно із п.п.4, 5, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Пункт 6 передбачає, що особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи за ним рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач подав заяву про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Перша уманська державна нотаріальна контора про визнання заповітів недійсними. У своїй заяві позивач ставить питання про накладення арешту на: квартиру АДРЕСА_2 ; будинок по АДРЕСА_1 ; автомобіль «Сітроен» днз НОМЕР_1 ; автомобіль «Хюндай Сантафе» днз НОМЕР_2 ; трактор колісний Т-25А з причепом; гараж а АГК «Зірка» м. Умань. Також зазначає, що власність на дане майно зареєстровано за ОСОБА_4 .

Позивач обґрунтовує необхідність арешту майна тим, що вказаним майном користуються відповідачі по справі, які мають намір розпорядитись даним майном на власний розсуд, до вирішення справи в суді. Тобто, метою такого виду забезпечення позову є унеможливити оформлення відповідачами права на спадкове майно та запобігти подальшій його реалізації.

Згідно приписів п. 4.13 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину може бути відкладена у разі: витребування нотаріусом відомостей або документів від фізичних або юридичних осіб, при цьому строк, на який може бути відкладено видачу свідоцтва про право на спадщину, не може перевищувати одного місяця; необхідності отримання нотаріусом від заінтересованих осіб згоди на подачу спадкоємцем, який пропустив строк для прийняття спадщини, заяви про прийняття спадщини згідно з вимогами частини другої статті 1272 Цивільного кодексу України. За обґрунтованою письмовою заявою заінтересованої особи, яка звернулась до суду, та на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження позовної заяви заінтересованої особи, яка оспорює право або факт, про посвідчення якого просить інша заінтересована особа, вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи судом.

Тобто, у вказаному випадку подання позивачем нотаріусу відповідної заяви з ухвалою суду про відкриття провадження у справі за його позовом є достатньою самостійною підставою для зупинення вчинення нотаріальної дії до вирішення судом даної справи по суті.

Крім того, суд враховує, що предметом спору в даній справі є визнання недійсними заповітів ОСОБА_4 , посвідчених 10.10.2023 та 19.04.2022, однак позивачем не надано до суду доказів на підтвердження того, що вказані оспорювані ним заповіти стосуються саме вищезазначеного нерухомого та рухомого майна, на яке він просить накласти арешт.

Так само, матеріали справи та подана заява про забезпечення позову не містять доказів зареєстрованого права власності ОСОБА_4 чи будь-якої іншої особи на вказане в заяві майно, а саме квартиру АДРЕСА_2 ; будинок по АДРЕСА_1 та гараж а АГК «Зірка» м. Умань.

Разом з цим, позивачем не доведено існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, зокрема відсутнє обґрунтування того, що відповідачі по справі мають намір та дійсну можливість розпорядитись даним майном на власний розсуд.

За вказаних обставин суд не вбачає необхідності для вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно.

Судом перевірено аргументованість заяви щодо застосовування заходів забезпечення позову, зазначених заявником і не встановлено існування реальної загрози, що має очевидний та об`єктивний характер, за якої невжиття саме таких заходів забезпечення позову може призвести до утруднення або неможливості у майбутньому виконати рішення суду.

Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову. При цьому слід роз`яснити, що заявник не позбавляється права звернутись із заявою про забезпечення позову в будь який час протягом розгляду справи в суді в разі належного обґрунтування вимоги про забезпечення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.149, 150, 153, 154, 353, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Р. В. Піньковський