Провадження № 2/466/246/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2025року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Свірідової В.В.

при секретарі Мошовській М.-О.П.

з участю представника позивача адвоката Качмар І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про захист прав споживачів, -

встановив:

25.10.2023року адвокат Качмар І.О. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою Акціонерного товариства «Ідея Банк» про стягнення пені в порядку Закону України «Про захист прав споживачів», в якій просить стягнути з Акціонерного товариства «Ідея Банк» на користь ОСОБА_1 пеню в розмірі 3% суми, належної до повернення за період з 14.01.2014року по 24.10.2023року, що складає 747 231грн. 75коп. .

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 14.01.2014 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №Р25.106.176998 від 14.01.2014, згідно п.1.1 якого банк надає позичальнику кредит на поточні потреби в сумі 50 000,00грн. Відповідно до п. 1.4 кредитного договору за обслуговування кредиту банком позичальник сплачує плату за кредитне обслуговування в загальному розмірі 1,5500% щомісячно від початкової суми кредиту. Загалом позивачем було сплачено плату за обслуговування кредитної заборгованості за кредитним договором №Р25.106.176998 від 14.01.2014 в сумі 6975,00грн.

16.03.2023року ОСОБА_1 вважаючи нікчемним п.1.4 договору та незаконним нарахування і отримання банком вищевказаної комісії, на адресу Акціонерного товариства «Ідея Банк» було скеровано вимогу про повернення коштів.

Згідно відповіді Акціонерного товариства «Ідея Банк» від 30.03.2023 року банк відмовився повертати вказані кошти та повідомив, що такі будуть повернуті тільки після рішення суду про їх стягнення.

Відповідно до постанови Львівського апеляційного суду від 13.10.2023року рішення Галицького районного суду м. Львова від 13.06.2023року скасовано, ухвалено нове, згідно якого позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з Акціонерного товариства «Ідея Банк на користь ОСОБА_1 6 975,00грн. безпідставно сплаченої плати за кредитне обслуговування згідно кредитного договору №Р25.106.176998 від 14.01.2014.

Станом на 24.11.2023року вказані кошти перебувають у користуванні Акціонерного товариства «Ідея Банк» та ОСОБА_1 не повернуті. Внаслідок чого у Акціонерного товариства «Ідея Банк» виникло прострочення з повернення комісії за кредитним договором №Р25.106.176998 від 14.01.2024 року за період з 14.01.2014 року по 24.10.2023року (3571 грн. в день).

Таким чином з відповідача сума пені підлягає до стягнення. У зв`язку з чим для захисту свого права споживача ОСОБА_1 змушена звернутись з позовною заявою в суд.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 27.12.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, яку слід розглядати у загальному позовному провадженні.

10.01.2024 року на адресу суду від представника відповідача Акціонерного товариства «Ідея Банк, Трофімової Л.А. надійшов відзив на позовну заяву.

В обґрунтування відзиву покликається на те, що на виконання рішення Галицького районного суду м. Львова від 13.06.2023, яке набрало законної сили відповідно до постанови Львівського апеляційного суду від 11.10.2023р. був виданий виконавчий лист та приватним виконавцем відкрито виконавче провадження №72446899 від 04.08.2023року та стягнуто з Акціонерного товариства «Ідея Банк» на користь ОСОБА_1 безпідставно сплачену плату за кредитне обслуговування згідно кредитного договору №Р.25.106.176998 від 14.01.2014 в сумі 23250 грн. 00коп., а також витрат на правову допомогу в розмірі 12000 грн., винагороду виконавця 3525,00грн., мінімальні витрати - 500,36грн. (а.с.37-41)

14.08.2023 винесена постанова про закриття виконавчого провадження у зв`язку із повним виконанням відповідачем. (а.с.44-45)

Щодо пред`явлення позивачем вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені) просять відмовити, оскільки до даної вимоги застосовується позовна давність в один рік.

Окрім того, сума пені є абсолютно невиправданою, незаконно та значно перевищує саму суму комісії сплаченої позивачем, а відтак у задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі, розгляд справи проводити без участі їх представника.

Представником позивача ОСОБА_1 , адвокатом Качмар І.О. 29.01.2024 року скеровано клопотання про залишення без розгляду відзиву на позовну заяву, оскільки відзив не відповідає вимогам ст. 178 та ст. 183 ЦПК України.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 27.05.2024року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. (а.с.69)

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, надавши аналогічні пояснення, які зазначені в позовній заяві, просить постановити рішення про задоволення позовних вимог.

Представник відповідача у судове засідання не з`явилася, в матеріалах справи наявне клопотання про розгляд справи у відсутності представника відповідача. (а.с.40)

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 14.01.2014 року між позивачем та відповідачем (Акціонерним товариством «Ідея Банк») було укладено кредитний договір №Р25.106.176998 від 14.01.2014, згідно якого банк надав позивачці кредит у розмірі 50000,00грн. під 6,000% річних від залишкової суми кредиту строком на 30 місяців, пунктом 1.4 якого встановлено, що за обслуговування цього кредиту банком позичальник сплачує щомісячно плату в розмірі 1,5500% від початкової суми кредиту.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені Законом України «Про захист прав споживачів».

Згідно ч.1, ч.2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Відповідно до ч.5, та ч.7 цієї статті якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що несправедливим є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таки положень недійсними.

Згідно з абзацами 2,3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

16.03.2023року ОСОБА_1 вважаючи нікчемним п.1.4 договору та незаконним нарахування і отримання банком вищевказаної комісії, на адресу Акціонерного товариства «Ідея Банк» було скеровано вимогу про повернення коштів.

Згідно відповіді Акціонерного товариства «Ідея Банк» від 30.03.2023року банк відмовився повертати вказані кошти та повідомив, що такі будуть повернуті тільки після рішення суду про їх стягнення.

Таким чином, позивач, як споживач, в межах відведеного законом строку повідомила відповідача, скориставшись своїм правом на повернення коштів.

Відповідно до п.1.ч.2 т. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені).

У цьому разі позовна давність обчислюється від дня поміщення цих відомостей у медіа або від дня, коли особа довідалася чи могла довідатися про ці відомості.

Щодо виконання перебігу позовної давності, то такий позивачем не пропущено та обчислюється з моменту відмови відповідача повертати кошти.

У квітні 2023 року позивач звернулась до Галицького районного суду м. Львова з позовом, в якому просила стягнути з відповідача безпідставно набуті кошти. Позов задоволено, стягнуто з Акціонерного товариства «Ідея Банк» на користь ОСОБА_1 безпідставно сплачену плату за кредитне обслуговування згідно кредитного договору №Р.25.106.176998 від 14.01.2014 в сумі 23250 грн. 00коп., а також витрат на правову допомогу в розмірі 12000 грн.

Дане рішення було оскаржено відповідачем.

Відповідно до постанови Львівського апеляційного суду від 11.10.2023року рішення Галицького районного суду м. Львова від 13.06.2023року скасовано, ухвалено нове, згідно якого позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з Акціонерного товариства «Ідея Банк на користь ОСОБА_1 6975,00грн. безпідставно сплаченої плати за кредитне обслуговування згідно кредитного договору №Р25.106.176998 від 14.01.2014 та 3600,0грн. витрат на професійну правничу допомогу.(а.с.10-16)

З наведених підстав суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про нікчемність пункту 1.4 кредитного договору та незаконність отримання та повернення ОСОБА_1 комісії в розмірі 6975,00грн.

Згідно ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до ч.1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Таким чином, відповідач зобов`язаний був повернути отриману ним на підставі недійсного пункту договору суму комісії з моменту укладення договору, а саме з 14.01.2014року.

Аналогічна правова позиція знайшла своє відображення і у постанові Верховного Суду від 27.12.2018року у справі №695/3474/17 (провадження №61-21827св18).

Згідно зі ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з ч.1 ст. 626, ст.627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою ст.ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно ч.3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №320/5115/17 (провадження № 14-133цс20) зроблено висновок, що "пеня, передбачена частиною п`ятою статті 10 Закону № 1023-ХІІ, застосовується в разі порушення виконання договірного зобов`язання на користь споживача."

Щодо доводів відповідача, що сума пені є невиправдано, незаконною та незрозумілою, значно перевищує саму суму комісії сплавлено позивачем, то така доказами не обґрунтована.

Відповідно до ч.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживача» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач не повернув позивачу комісію в розмірі 6975,00грн. отриману на підставі недійсного пункту договору, станом на 24.11.2023року вказані кошти перебувають у користуванні Акціонерного товариства «Ідея Банк» та ОСОБА_1 не повернуті. Внаслідок чого у Акціонерного товариства «Ідея Банк» виникло прострочення з повернення комісії за кредитним договором №Р25.106.176998 від 14.01.2024 року за період з 14.01.2014 року по 24.10.2023року (3571 грн. в день).

В Постанові КЦС ВС від 29.05.2019 у справі № 761/12901/13-ц зазначено, що нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (ч. 2 ст. 215 ЦК). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. З позицій юридичної техніки така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Тлумачення абз. 2 ч. 5 ст. 216 ЦК дає підстави для висновку про те, що суду надається можливість самостійно застосувати правові наслідки недійсності тільки нікчемного правочину, проте у ст. 225 ЦК нікчемності правочину не передбачено.

Таким чином, пеня, передбачена частиною 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовується в разі порушення виконання зобов`язання на користь споживача.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1. ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відтак, з врахуванням наведеного вище, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягнення пені в розмірі 3% суми, належної до повернення за період з 14.01.2014року по 24.10.2023року, що складає 747 231грн. 75коп. (сімсот сорок сім тисяч двісті тридцять одна гривня 75 коп.).

Згідно до ч.3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, такий у розмірі 7 472 грн. 31 коп. слід стягнути з відповідача в дохід держави.

Керуючись ст. ст.12, 13, 81, 141, 259, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, ст.22 ЗУ «Про захист прав споживачів», Законом України «Про судовий збір», суд, -

ухвалив:

позов задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Ідея Банк» на користь ОСОБА_1 пеню в розмірі 3% суми, належної до повернення за період з 14.01.2014року по 24.10.2023року, що складає 747 231грн. 75коп. (сімсот сорок сім тисяч двісті тридцять одна гривня 75 коп.).

Стягнути з Акціонерного товариства «Ідея Банк» на користь держави судовий збір в розмірі 7 472,31грн. (сім тисяч чотириста сімдесят дві гривні 31коп.).

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Акціонерне товариство «Ідея Банк», , місце знаходження: м. Львів, вул. Валова, 11.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду .

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 03.02.2025 року.

Суддя В. В. Свірідова