КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2025 року м. Київ

Унікальний номер справи № 757/3629/23-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/4418/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Дячук І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Матійчук Г.О., у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання бездіяльності протиправною, повернення незаконно списаних коштів з відсотками, відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

У січні 2023 року позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила: визнати бездіяльність АТ КБ «ПриватБанк» протиправною та зобов`язати його провести перевірку необхідних даних та інформації відносно незаконного списання коштів з рахунку ОСОБА_1 та провести (за необхідності) внутрішню перевірку, зокрема працівників банку;

зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» компенсувати їй незаконно списані банком кошти у розмірі 10 000 доларів США, що у гривневому еквіваленті станом на 09.12.2022 року становить 365 684, 00 грн.;

зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» сплатити на користь ОСОБА_1 пеню у розмірі 0,01 % (365,68) від суми незаконного переказу коштів (365 684 грн.) за кожен день прострочки банком виплати суми коштів, яка дорівнює незаконно списаній, що на момент подачі позову становить 15 678, 00 грн. за 39 днів прострочки;

зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» сплатити на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 200 000 грн. (а.с. 9-16).

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що в ніч на 09.12.2022 року у неї, без її відома, почали списуватись грошові кошти. Списання відбувались майже кожної хвилини у сумі по 810,73 доларів, що підтверджується випискою з банківської карти. В момент списання банком коштів вона перебувала в Польщі, де знаходилась з метою заробітку. Факт зникнення грошей виявила ранком - 09.12.2022 року, відкривши додаток інтернет-банкінгу «Приват24», оскільки вночі працювала. Жодних повідомлень та/або дзвінків від банку не зафіксовано, тобто ніяких підтверджень чи інших заходів ідентифікації особи-власника рахунку не було. Загальна сума списаних коштів складає 10 000 доларів США, гривневий еквівалент якої станом на 09.12.2022 року становить - 365 684, 00 грн.

Зауважувала, що кошти списувались у фіксованій сумі по 810,73 доларів до останнього платежу, коли на карті залишилось лише 247,34 доларів, наступний платіж знявся саме у цій сумі, що дає їй підстави вважати, що шахраї незаконно здійснюючи списання коштів, мали повний доступ до її рахунку: знали точну суму, яку можна зняти до останньої копійки.

Одразу після виявлення списання коштів, вранці вона зателефонувала до АТ КБ «ПриватБанк» з претензією щодо зникнення грошей, на що їй відповіли, що їй направлялись підтвердження і дані операції списання коштів є законними. На її запевнення, що жодної ідентифікації платежів, або направлення їй смс-повідомлень не було, однак банк все одно відмовив у перевірці можливої шахрайської діяльності, яка могла бути безпосередньо реалізована працівниками банку, та відповіли, що надати усю необхідну інформацію та розглянути дану проблему вони зможуть лише після відкриття кримінального провадження.

Зазначала, що вона користується телефоном марки іРhone 12 mini, ІМЕІ/МЕID НОМЕР_10, ІМЕІ2 НОМЕР_1 . Відповідно до відомостей додатку інтернет-банкінгу «Приват 24» зазначений телефон зареєстрований за нею. Під час користування мобільним додатком «Приват 24» вона завжди використовувала мобільний телефон іРhone 12 mini, що підтверджується інформацією з виписки по рахунку, наданої відповідачем у поясненнях від 12.06.2023 року.

Вночі 09.12.2022 року під час незаконних списань грошових коштів з її карти, вхід до мобільного додатку «Приват 24» здійснювався з телефону марки «Samsung SM-G9880» та з сторонніх ІР-адрес. Це в тому числі підтверджено відповідачем у поясненнях від 12.06.2023 року, де вказано, що згідно логін входів у «Приват 24» виявлено нетипові входи. Однак, незважаючи на виявлені нетипові входи, банк не вчинив жодних дій по убезпеченню грошей клієнта від незаконних переказів (списання), не було вжито превентивних заходів щодо блокування або зупинення підозрілих операцій по її картці.

Зазвичай при кожному запиті на здійснення транзакції банк має направляти клієнту нове повідомлення на підтвердження проведення операції, проте жодних смс-повідомлень від банку вона не отримувала. Не отримувала вона також і повідомлень на електронну пошту, від банку щодо нетипового входу у акаунт «Приват 24», що також вказує на порушення банком правил надання банківських послуг.

Відповідач стверджує, що списання коштів відбулось внаслідок того, що нею не було дотримано Умов і правил надання банківських послуг, проте це не відповідає дійсності.

Наголошувала на тому, що банком не було дотримано вимог банківського законодавства, зокрема, не було належним чином відреаговано на її повідомлення про незаконне списання коштів, її було безпідставно звинувачено у підтвердженні операції списання грошей з її рахунку, без відповідної перевірки, без проведення внутрішнього розслідування, аби унеможливити помилку банку чи шахрайські дії його працівників.

Законодавство України прямо вказує, що у випадку виконання банком розпорядження про списання коштів, що надійшло не від клієнта, а від іншої особи (шахрая), банк є таким, що безпідставно списав грошові кошти із рахунку та повинен відшкодувати клієнту спричинену шкоду у повному розмірі.

Всупереч встановлених законодавчих норм, банком не було дотримано повного спектру збереження її даних, що становлять банківську таємницю, що призвело до неправомірного списання грошових коштів з її рахунку невідомими особами. Дана обставина підтверджується тим, що невідомі особи, які неправомірно заволоділи її коштами без її відома, достеменно знали точну суму грошових коштів, що знаходились на рахунку, в результаті чого було списали рівно цю суму, без будь-яких помилкових списань. Це доводить, що внаслідок дії чи бездіяльності банку, до третіх осіб потрапили її дані щодо банківського рахунку, залишку на банківському рахунку та ідентифікуючих даних.

Посилаючись на п. 37.2 ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» вважає, що відповідач у зв`язку з ініціюванням неналежного переказу з її рахунку зобов`язаний сплатити їй пеню в розмірі 0, 1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, що за 39 днів становить 15 678, 00 грн, еквівалент 390 доларів США (365,68 грн х 39 днів).

Крім того, вважає, що діями відповідача їй завдано моральної шкоди, що виразилась у: необхідності повернення з Польщі, де вона перебувала в зв`язку з працевлаштуванням, до України для залагодження цього питання; втраті заробітку в Польщі; у залишенні в чужій країні з дитиною без засобів до існування; у відсутності зв`язку банку з клієнтом, в зв`язку з неналежним переказом її коштів, яку вона оцінює в розмірі 200 000, 00 грн.

Вважала, що такі дії відповідача є протиправними, та таким діями позивачу було завдано збитків, то з нього підлягає стягненню майнова та моральна шкода, що стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом (а.с. 9-16).

30.03.2024 року від представника АТ КБ «ПриватБанк» - Яндульського Д.В. надійшов відзив на позов, в якому останній просив відмовити у задоволенні позову. Зокрема, у відзиві зазначено, що позов подано неналежною особою, посилаючись на ненадання адвокатом позивача копії договору про надання правничої допомоги, який би підтверджував ці повноваження. По суті позовних вимог, вказував, що дійсно між сторонами існують договірні відносини, які регулюються Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Так, позивач є клієнтом банку, зареєстрована в ПК «Приват 24» з логіном НОМЕР_6, цей номер телефону не змінювався позивачем, або третіми особами у зв`язку з чим, на нього в разі проведення транзакцій та інших операцій приходять повідомлення. Так смс-повідомлення використовуються банками у процесі двофакторної автентифікації клієнтів, що передбачає використання додаткової інформації, яка надходить у вигляді смс-повідомлення на телефон клієнта. При кожній спробі надходить нове смс-повідолення з іншою інформацією. Двофакторна автентифікація вважається більш захищеною порівняно з однофакторною. З чого можна зробити висновок, що спірні перекази по картці позивача були здійснено самим позивачем. Зауважував, що нормами Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, що для відновлення банком залишку коштів на картковому рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції, необхідно встановити здійснення помилкового або неналежного переказу. Оскільки дій чи бездіяльності банку на час проведення спірних платежів не встановлено, вважав, що здійснене банком списання грошових коштів з рахунку позивача не може вважатись безпідставним. Позивачем не доведено помилковості або неналежності спірних переказів, отже вимоги є необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню. Вважав, що платежі були проведені правильно, у відповідності до вимог Інструкції НБУ №22 від 21.04.2004 року і не проводити ці платежі банк не мав права, оскільки у відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язаний виконати умови договору з клієнтом банку. Вказував також, що позивачем не надано розрахунок, не зазначено, які саме операції на яку суму здійснені з її картки № НОМЕР_2 є несанкціонованими. Крім того, з її картки НОМЕР_3 на суму 5 301, 59 доларів США було здійснено на її особисту картку НОМЕР_4 - 09.12.2022 року о 09:38 год. Заперечував відповідач також проти задоволення вимоги про відшкодування моральної шкоди, вказував, що нею не надано жодного розрахунку і необґрунтовано, в чому полягає така шкода, не доведено факту її нанесення, тощо (а. с. 48-58).

12.06.2023 року від відповідача надійшли пояснення на позов, з яких видно, що працівниками служби безпеки банку за фактом можливого шахрайства відносно позивача здійснено перевірку щодо здійснених переказів на картку іншого банку, в результаті чого з картки клієнта № НОМЕР_5 в ніч на 09.12.2022 несанкціановано списано грошові кошти в сумі 363 000 грн. Перевіркою встановлено, що фінансовий номер клієнта НОМЕР_6 на момент шахрайства не змінювався. Згідно даних з комплексу Оперетта: (дослівно, мовою оригіналу) «По карте клиента операции совершало третье лицо». Наведено дані про мобільні пристрої та географічні координати їх роботи. Аналізом виписки по картці клієнта встановлено, що кошти були переказані через «Приват24» на карту Монобанку, яку саме невідомо. Результатом перевірки встановлено, що в результаті шахрайських дій по відношенню до клієнта банку ОСОБА_1 , в результаті яких 09.12.2022 року з її карток несанкціановано списано грошові кошти в сумі 363 000, 00 грн., сталися як наслідок в результаті можливих дій клієнта під впливом шахраїв, вина банку відсутня. Клієнту рекомендовано звернутись до правоохоронних органів. Факт шахрайства по відношенню до клієнта став можливим через порушення останнім Умов і Правил надання банківських послуг: п.п.2.1.4.48.1. До пояснень відповідач додав компакт-диск з записом розмов ОСОБА_1 з операторами «гарячої лінії» АТ «КБ «ПриватБанк» (а. с. 99-107).

05.07.2023 року від представника позивача - адвоката Попеля Д. В. надійшла відповідь на відзив, в якій останній заперечував позицію відповідача з приводу неналежності повноважень представника позивача - адвоката Ковбасюка В.А. на подання позову. По суті заперечень на відзив зауважив, що позивач користується мобільним телефоном марки iPhone 12 mini, що зафіксовано в додатку «Приват24». Фінансовий телефон позивача - НОМЕР_6 , і в момент спірних операцій, не змінювався. Як видно із пояснень з додатками до них, в період 08.12.2022-09.12.2022 р.р. під час незаконних списань грошових коштів з картки позивача, вхід до мобільного додатку «Приват24» здійснювався з телефону марки «Samsung SM-G9880» та сторонньої IP-адреси. Логі виявили нетипові входи в «Приват24», однак не зважаючи на це, банк не вчинив жодних дій, направлених на убезпечення коштів клієнта. Банком не вчинено превентивних заходів щодо блокування або зупинення підозрілих операцій по картці позивача. Зауважував також, що транзакція по переказу коштів з рахунку позивача № НОМЕР_3 на суму 5 301, 59 доларів США на її ж іншу картку не має жодного відношення до спірних переказів і використовується відповідачем для відвертання уваги (а.с. 110-124).

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2024 року позов ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про визнання бездіяльності протиправною, повернення незаконно списаних коштів з відсотками, відшкодування моральної шкоди - задоволено частково. Стягнуто із АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 10 000 доларів США неналежного переказу, що у гривневому еквіваленті, станом на 09.12.2022 року становить 365 684, 00 грн.Стягнуто із АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 пеню за 39 днів прострочення банком виплати неналежного переказу у розмірі 15 678, 00 грн. Стягнуто із АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 50 000, 00 грн. Стягнуто із АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 5 230, 45 грн. В задоволенні іншої частини позову - відмовлено (а.с. 165-174).

Не погодившись з рішенням районного суду, 18 листопада 2024 року представник АТ КБ «Приватбанк» - Яндульський Д.В. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду в частині задоволених позовних вимог і ухвалити в цій частині нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог (а.с. 178-185).

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначав, що ухвалене рішення незаконним та необґрунтованим, оскільки воно ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушення норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні не відповідають обставинам справи.

Судом, не було враховано, що працівниками відповідача по факту можливого шахрайства по відношенню до позивача було проведено перевірку, за результатами якої, було встановлено, що фінансовий телефон клієнта на момент шахрайства НОМЕР_6, не змінювався, згідно даних вибірки SIMMON, дані про мобільні пристрої та географічні координати їх роботи, встановлено телефон з номером НОМЕР_6 , аналізом виписки по картці клієнта встановлено, що кошти були переказані через Приват24 на картку Монобанку, яку саме невідомо, Логи входів у Приват 24, проведено за допомогою та з використанням телефона з номером НОМЕР_6 , виходячи з того, що шахрайські дії третіх осіб по відношенню до клієнта банку ОСОБА_1 , в результаті яких 09.12.2022 року з її карток несанкціоновано списано грошові кошти у сумі 363000 грн., сталися як наслідок в результаті можливих дій клієнта, під впливом шахраїв, вина банку відсутня. Місцевий суд не надав належної оцінки наступним доказам та обставинам, зокрема, вищевказані обставини спростовують твердження позивача про те, що «...доказів, що я своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції не наведені», а місцевий суд помилково взяв до уваги доводи представника позивача. А тому, вищевказаний висновок місцевого суду є безпідставними з урахуванням вищевказаних доказів та обставин, які місцевим судом належним чином дослідженні не були.

Оскільки оспорювані транзакції були здійснені із правильними введеннями статичного і динамічного паролів і на момент їх проведення карта не була поставлена у "стоп-лист", то відповідно до вищенаведених норм законодавства та умов укладеного між позивачем та відповідачем договору банк не несе відповідальності за такі транзакції. Враховуючи те, що дії позивача призвели до передачі інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції третім особам, то позовні вимоги є безпідставними. Таким чином, в позові слід відмовити повністю.

Зазначав, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що позивач негайно повідомив АТ КБ «ПриватБанк» за контактним телефоном 3700 про несанкціоновані незаконні платіжні операції, з вимогою про блокування рахунків, та надала всю відому їй інформацію про те, що трапилося. Натомість, позивач звернувся до банку лише після проведених фінансових операцій на її рахунках. Таким чином, позивач не надав доказів того, що оспорювані позивачем фінансові операції на її картках були здійснені після повідомлення нею банку про підозру доступу третіх осіб до її платіжних засобів та фінансового номеру. Позивач звернувся до банку з повідомленням вже після проведення фінансових операції, а тому банк не мав правової підстави блокувати оспорювані позивачем платежі та рахунки позивача до такого звернення, так як банк не має права визначати та контролювати напрями використання коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися коштами на власний розсуд. Отже, ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність за фінансові операції, що передували повідомленню до банку несе користувач.

В ході розгляду справи стороною позивача не надано, а судом не здобуто жодних доказів того, що спірні списання коштів з карток, відбулись поза волевиявленням позивача та що такі банківські операції на той момент не відповідали його внутрішній волі. Операції відбулися з ручним веденням номера картки та СVV-коду, вважав, що АТ КБ ПриватБанк не має нести відповідальність за зазначені операції, про які Банк був повідомлений вже після їх здійснення.

Місцевий суд також не надав належної оцінки твердженням позивача про звернення до правоохоронних органів стосовно вчиненого на думку заявника шахрайства стосовно нього. На підтвердження позовних вимог позивач посилається на витяг з ЄДРДР про вчинення кримінального правопорушення стосовно нього. Однак, наявність кримінального провадження не може свідчити, у силу презумпції невинуватості, про вчинення злочину щодо особи до винесення вироку, яким такі обставини будуть встановлені. Однак, таких доказів, які б за наслідками розгляду заяви про вчинення кримінального правопорушення достеменно встановлювали факти здійснення шахрайських дій з картковими рахунками позивача, ним також не надано.

Крім цього, місцевий суд не надав належної оцінки змісту рекомендацій АТ КБ «ПриватБанк» в частині, що Банк рекомендував «звернутись до правоохоронних органів… Банк буде намагатись максимально ефективно співпрацювати з правоохоронними органами та сприяти щонайскорішому розгляду справи». При цьому, від правоохоронних органів до банку відповідних запитів не надходило і саме позивач має сприяти у прискоренні вирішення цього питання. Окремо представниками відповідача також зазначалось у відзиві, що платежі були проведені правильно у відповідності до вимог Інструкції НБУ за № 22 від 21.04.2004 року, і не проводити їх банк не мав права, адже у відповідності до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України мав належним чином виконати передбачене договором зобов`язання.

Окрім того, право власності на кошти, після їх перерахування на розрахункові рахунки набуває одержувач, і в разі безпідставного їх отримання несе відповідальність за ст. 1212 ЦК України.

Таким чином, оскільки обставини вчинення порушень і неправомірних дій з боку банку позивачем не доведено, вказане виключає відповідальність відповідача згідно з умовами договору та вимогами законодавства. Позивачем в своєму позові, взагалі не зазначено, які саме операції та на яку суму, які здійснені 09.12.2022 року з її картки № НОМЕР_5 , є несанкціонованими. Відсутній розрахунок. При цьому, відповідно до виписки по рахунку 09.12.2022 року, переказ з картки Позивача № НОМЕР_3 , на суму 5301 долар 59 центів США, було здійснено на її особисту картку НОМЕР_4 , тобто на її власний рахунок 09.12.2022 року о 09.38 годині.

Стосовно вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, представниками відповідача зазначалось, що позивач не надає жодного розрахунку моральної шкоди. Позивач не зазначив у позовній заяві, якими об`єктивними доказами він може підтвердити свої твердження про те, що в результаті неправомірної бездіяльності відповідача, йому було заподіяно моральну шкоду, і така моральна шкода має причинний зв`язок з бездіяльністю відповідача. Відповідно, позивач не надав таких об`єктивних доказів суду. Враховуючи те, що позивач не підтверджує об`єктивними доказами факт заподіяння йому моральної шкоди в результаті неправомірної бездіяльності відповідача, відповідно і не вбачається підстав для задоволення позову в цій частині. Стверджуючи про те, що відповідачем завдано моральну шкоду, позивачем не обґрунтовано, в чому саме полягає ця шкода, не доведено факту завдання моральних страждань, душевних переживань та психологічного розладу, наявність втрат немайнового характеру, не визначено, якими доказами це підтверджується.

Судом першої інстанції на порушення норм процесуального права не було здійснено оцінки доказів. За таких обставин, суд без достатніх на те підстав, допустив однобічність та неповноту судового розгляду, неповне з`ясування обставин справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і, відповідно до ст. 376 Цивільного процесуального кодексу України, є підставою для скасування оскаржуваного рішення (а.с. 178-185).

07 січня 2025 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника ОСОБА_1 - адвоката Ковбасюк В.А., в якому останній просив залишити апеляційну скаргу без задоволення (а.с.230-238).

У судовому засіданні представник АТ КБ «ПриватБанк» - Пономарь С.Г. підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити. Позивачка ОСОБА_1 , її представник - адвокат Ковбасюк В.А. заперечував проти задоволення скарги і просив її відхилити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 є клієнтом АТ КБ «ПриватБанк».

На підставі трьох анкет-заяв від 01.09.2021 року (а.с. 61,62,63), заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 01.09.2021 року (а.с. 65-86) та заяви про відкриття поточного рахунку та приєднання до Умов та правил надання послуги «Інтернет-картка» від 03.03.2022 року (а.с. 87-91), ОСОБА_1 було відкрито картковий рахунок НОМЕР_7 за договором SAMDNWFC7 (валюта USD) від 03.03.2022 року та було видано банківську картку № НОМЕР_5 .

З виписки по картці/рахунку № НОМЕР_5 вбачається, що в ніч на 09.12.2022 року, починаючи з 00:24:29 по 00:46:48 год. відбулись тринадцять транзакцій по списанню грошових коштів з карткового рахунку угода № НОМЕР_8 від 03.03.2022 року на загальну суму 10 000,00 доларів США рівними частинами по 810,73 доларів США, та останнього платежу на суму 247,34 доларів США (а.с. 24-25, 64).

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач ОСОБА_1 зазначала, що вказані платіжні операції були проведені без її згоди та відома, про які вона дізналась вранці 09.12.2022 року, після входу в застосунок «Приват24». При цьому, жодних повідомлень від банку ні про підтвердження операцій, ні про проведення/списання коштів вона не отримувала.

Так, згідно аудіозаписів, доданих відповідачем до пояснень від 12.06.2023 року, позивач ОСОБА_1 одразу після виявлення факту списання коштів, вранці 09.12.2022 року повідомила про це банк, зателефонувавши на «гарячу лінію» за номером 3700, не зі свого фінансового номера НОМЕР_6 , а з польського номера, пояснивши це тим, що наразі вона перебуває в Республіці Польща, і не може з українського номера додзвонитись за номером 3700 (а.с. 109). Також, вказаний польський номер згодом вказано в банку як другий фінансовий. Операторами АТ КБ «ПриватБанк» особу позивача було ідентифіковано за особистими даними в телефонному режимі, за стандартною схемою перевірки. Одночасно позивачем подано заявки про вчинення відносно неї шахрайських дій, які прийняті оператором відповідача та присвоєно відповідні номери (а.с. 109).

Згодом, як вбачається із пояснень відповідача (а.с. 99-107), було проведено перевірку фактів можливого шахрайства відносно позивача, з якої встановлено, що шахрайські дії третіх осіб по відношенню до позивача, в результаті чого 09.12.2022 року з її картки несанкціоновано списано грошові кошти в сумі 363 000 грн., стались як внаслідок в результаті можливих дій клієнта, під впливом шахраїв, вина банку відсутня. З приводу шахрайських дій клієнту ОСОБА_1 рекомендовано звернутися до правоохоронних органів. Факт шахрайства у відношенні клієнта ОСОБА_1 став можливим через порушення клієнтом Умов і правил надання банківських послуг: п.п. 2.1.4.48.1, відповідно до якого клієнт зобов`язується: не передавати карти, ПІН-коди, постійний пароль, одноразові паролі і контрольну інформацію третім особам, не використовувати картки або нанесені на них дані в цілях, не передбачених цим договором, або такі, що суперечать чинному законодавству; вживати необхідних заходів для запобігання втрати, пошкодження, розкрадання карти; нести відповідальність за операціями, здійсненими з використанням ПІН, постійного пароля, одноразових паролів; операціями по зміні ПІНу.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

За змістом ст. 1068 ЦК України банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Відповідно до ч. 2 вказаної статті грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 1 ст. 60 Закону України «Про банки та банківську діяльність» інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним або стала відомою третім особам при наданні послуг банку або виконанні функцій, визначених законом, а також визначена у цій статті інформація про банк є банківською таємницею.

Особи, винні в порушенні порядку розкриття та використання інформації, що становить банківську таємницю, несуть кримінальну та іншу відповідальність згідно з законом (ст. 61 Закону України «Про банки та банківську діяльність»).

Поняття та загальний порядок виконання платіжних операцій в Україні, обов`язки та відповідальність учасників платіжного ринку України, визначено Законом України «Про платіжні послуги».

Статтею 1 Закону України «Про платіжні послуги» визначено, що автентифікація - процедура, що дає змогу надавачу платіжних послуг установити та підтвердити особу користувача платіжних послуг та/або належність користувачу платіжних послуг певного платіжного інструменту, наявність у нього підстав для використання конкретного платіжного інструменту, у тому числі шляхом перевірки індивідуальної облікової інформації користувача платіжних послуг; користувач платіжних послуг (далі -користувач) - фізична особа або юридична особа, яка отримує чи має намір отримати платіжну послугу як платник або отримувач (або обидва одночасно) та/або є власником електронних грошей (цифрових грошей Національного банку України), а в разі надання послуг банком - клієнт банку; неналежна платіжна операція - платіжна операція, внаслідок якої з вини особи, яка не є ініціатором або надавачем платіжних послуг, здійснюється списання коштів з рахунку неналежного платника та/або зарахування коштів на рахунок неналежного отримувача чи видача йому коштів у готівковій формі; неналежний платник - особа, з рахунку якої списано кошти без законних підстав (помилково або неправомірно); платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді пластикової чи іншого виду картки; платіжна операція - будь-яке внесення, переказ або зняття коштів незалежно від правовідносин між платником і отримувачем, які є підставою для цього.

Відповідно до ст. 29 Закону надання платіжних послуг (у тому числі виконання окремих або разових платіжних операцій, відкриття та обслуговування рахунків тощо) здійснюється на підставі договору, що укладається між надавачем платіжних послуг та користувачем відповідно до вимог законодавства, на узгоджених сторонами умовах.

Згідно з ст. 68 Закону електронна взаємодія надавача платіжних послуг із користувачем здійснюється лише після автентифікації користувача, який є фізичною особою, або уповноваженого представника користувача, який є юридичною особою.

Під час виконання автентифікації надавачі платіжних послуг зобов`язані виконувати вимоги Національного банку України щодо захисту конфіденційності та цілісності індивідуальної облікової інформації користувачів.

Надавачі платіжних послуг зобов`язані застосовувати посилену автентифікацію користувача під час: 1) отримання користувачем доступу до рахунку за допомогою засобів дистанційної комунікації; 2) ініціювання дистанційної платіжної операції; 3) будь-яких інших дій у разі підозри вчинення шахрайства (або існування ризику шахрайства) чи інших неправомірних дій (або існування ризику вчинення інших неправомірних дій).

Надавачі платіжних послуг зобов`язані розробити та застосовувати елементи посиленої автентифікації, які мають бути незалежними, щоб виявлення факту несанкціонованого доступу до одного захищеного елемента або його розголошення не загрожувало надійності інших елементів, а також запровадити заходи із забезпечення захисту конфіденційності даних автентифікації.

Для проведення дистанційних платіжних операцій надавачі платіжних послуг зобов`язані застосовувати посилену автентифікацію платника, що включає використання унікальних для кожної окремої операції даних, які дають змогу пов`язувати (в результаті виконання алгоритму співставляти контрольний показник з даними операції) операцію на певну суму і конкретного отримувача.

Статтями 86, 87 Закону України «Про платіжні послуги» визначена відповідальність надавачів платіжних послуг та платників під час виконання платіжних операцій.

Так, надавач платіжних послуг несе відповідальність перед користувачами за невиконання або неналежне виконання платіжних операцій відповідно до закону та умов укладених між ними договорів, якщо не доведе, що платіжні операції виконані цим надавачем платіжних послуг належним чином.

Надавачі платіжних послуг несуть відповідальність, визначену цим Законом, за виконання помилкової, неакцептованої платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених цим Законом строків.

Користувачі мають право на відшкодування в судовому порядку шкоди, заподіяної надавачем платіжних послуг внаслідок помилкової, неналежної, неакцептованої платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених цим Законом строків.

Надавач платіжних послуг у разі виконання помилкової, неналежної, неакцептованої платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених цим Законом строків зобов`язаний на запит користувача, якого він обслуговує, невідкладно вжити заходів для отримання всієї наявної у надавача платіжних послуг інформації про платіжну операцію та надати її користувачу без стягнення плати.

Надавачі платіжних послуг, що обслуговують платників, несуть перед ними відповідальність за неакцептованими платіжними операціями.

У разі виконання неакцептованої платіжної операції надавач платіжних послуг зобов`язаний негайно після виявлення факту виконання неакцептованої платіжної операції або після отримання повідомлення платника (залежно від того, що відбулося раніше) повернути за рахунок власних коштів суму неакцептованої платіжної операції на рахунок платника, а також сплатити йому пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день від дня списання з рахунку платника коштів за неакцептованою платіжною операцією до дня повернення коштів на рахунок платника.

Надавач платіжних послуг зобов`язаний також відшкодувати платнику суму утриманої/сплаченої неналежним платником комісійної винагороди за виконану неакцептовану платіжну операцію (за наявності такої комісійної винагороди).

Платник зобов`язаний негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити надавача платіжних послуг у визначеному договором порядку про факт виконання з його рахунку неналежної або неакцептованої платіжної операції для отримання відшкодування за такою операцією.

Платник має право вимагати відшкодування коштів за неналежною платіжною операцією, за умови повідомлення про це надавача платіжних послуг протягом 90 календарних днів з дати списання коштів за такою операцією з його рахунку.

Зазначений у цій частині строк не застосовується, якщо надавач платіжних послуг не дотримався свого обов`язку щодо інформування платника про виконані платіжні операції згідно з вимогами цього Закону.

До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації відповідно до статті 38 цього Закону ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на платника. З моменту повідомлення платником емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента. Момент, з якого настає відповідальність емітента, має бути чітко визначений умовами договору, укладеного між користувачем та емітентом.

Відповідно до пунктів 143, 144 Положення «Про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів», затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 29 липня 2022 року № 164, надавач платіжних послуг у разі виконання помилкової платіжної операції з рахунку неналежного платника, якщо власник рахунку/держатель невідкладно повідомив про платіжні операції з використанням платіжного інструменту, які ним не виконувалися, зобов`язаний негайно після виявлення помилки або після отримання повідомлення (залежно від того, що відбулося раніше) переказати за рахунок власних коштів суму платіжної операції на рахунок неналежного платника. Надавач платіжних послуг зобов`язаний також відшкодувати неналежному платнику суму утриманої/сплаченої неналежним платником комісійної винагороди за виконану помилкову платіжну операцію (за наявності такої комісійної винагороди).

Надавач платіжних послуг повинен сприяти власнику рахунку/держателю в поверненні коштів за неналежною платіжною операцією з використанням платіжного інструменту шляхом негайного надання доступної йому інформації про таку операцію (без стягнення плати), уключаючи інформацію, отриману на його запит від надавача платіжних послуг, що обслуговує неналежного отримувача.

Надавач платіжних послуг, який обслуговує неналежного отримувача, для встановлення правомірності платіжної операції з використанням платіжного інструменту в разі опротестування неналежної платіжної операції власником рахунку та/або держателем та/або на вимогу емітента зобов`язаний після отримання відповідного повідомлення негайно заблокувати кошти в сумі неналежної платіжної операції на рахунку неналежного отримувача на строк до 30 календарних днів.

Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності.

Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Відповідно до положень п. 146 Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 29 липня 2022 року № 164, власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Наведені вище нормативні положення вказують на те, що лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення його до цивільно-правової відповідальності. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними.

Указані висновки відповідають висновкам Верховного Суду, які викладені у постанові від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22 (провадження № 61-8249св23).

Відповідно до розділу 1.1.2. Умов і правил надання банківських послуг в Приватбанку, яким визначені права та обов`язки клієнта - клієнт зобов`язаний негайно інформувати банк, а також правоохоронні органи про факти втрати картки, стікера РауРаss, ПІН-кода, SІМ-картки мобільного телефону або отримання повідомлення про їх незаконне використання. У разі настання вищезазначених випадків необхідно звернутися до відділення банку або за телефонами 3700 (безкоштовно) по Україні, негайно повідомляти банк шляхом дзвінка до Колл-центру (протягом 15 хвилин) інформацію, що стала відома Клієнту про втрату/викрадення карти, стікера РауРаss, SІМ-картки мобільного телефону, несанкціоновані транзакції за його рахунками (а також за рахунками 3-х осіб).

Відповідно до п. 1.1.5.29 Умов і правил держатель картки несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією до моменту звернення власника карти в банк та блокування карти, і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки картки в СТОП-ЛИСТ в разі, якщо його дії або бездіяльність призвели до втрати електронного платіжного засобу, розголошенню ПІНа або іншої інформації, яка дає можливість ініціювати платіжну операцію.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини перша-четверта статті 12 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Так, позивачка ОСОБА_1 у своєму позові посилалась на те, що спірні платіжні операції проведені вночі 09.12.2022 року без її згоди та відома, а про їх здійснення вона дізналася зразку 09.12.2922 року, відкривши додаток інтернет-банкінгу «Приват24».

При цьому, позивач зазначала, що жодних повідомлень та/або дзвінків від банку не зафіксовано, тобто ніяких підтверджень чи інших заходів ідентифікації особи-власника рахунку не було. Також, вона не отримувала від банку повідомлення про їх проведення та списання коштів з рахунку.

Виявивши, що з її банківського рахунку було списано значну суму коштів, позивач одразу звернулась до відповідача з заявою щодо спірних транзакцій, повідомленням про шахрайські дії відносно неї, подання відповідної заяви на відшкодування, що не заперечується сторонами у справі та підтверджується наявним в матеріалах справи аудіозаписом телефонної розмови в АТ КБ «Приватбанк» (а.с. 109).

Відповідачем надано до суду пояснення, з яких вбачається, що останнім було проведено перевірку фактів можливого шахрайства відносно позивача, з якої встановлено, що шахрайські дії третіх осіб по відношенню до позивача, в результаті чого 09.12.2022 року з її картки несанкціоновано списано грошові кошти в сумі 363 000 грн., стались як внаслідок в результаті можливих дій клієнта, під впливом шахраїв, вина банку відсутня. З приводу шахрайських дій клієнту ОСОБА_1 рекомендовано звернутися до правоохоронних органів. Факт шахрайства у відношенні клієнта ОСОБА_1 став можливим через порушення клієнтом Умов і правил надання банківських послуг: п.п. 2.1.4.48.1, відповідно до якого клієнт зобов`язується: не передавати карти, ПІН-коди, постійний пароль, одноразові паролі і контрольну інформацію третім особам, не використовувати картки або нанесені на них дані в цілях, не передбачених цим договором, або такі, що суперечать чинному законодавству; вживати необхідних заходів для запобігання втрати, пошкодження, розкрадання карти; нести відповідальність за операціями, здійсненими з використанням ПІН, постійного пароля, одноразових паролів; операціями по зміні ПІНу (а.с. 99-107).

Проте, колегія суддів звертає увагу, що відповідачем АТ «КБ «Приватбанк» жодних доказів, які б безспірно доводили, що позивач своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанні ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, до суду не надано.

При цьому, картка, з якої було здійснено спірні платежі, є віртуальною (Digital картка), що свідчить про те що картка позивача не використовувалась фізично, а тому її не можливо загубити або викрасти. Така картка використовувалась позивачкою для отримання заробітної плати за кордоном, позаяк була валютною. Вказані обставини не спростовано відповідачем.

Позивачка відразу після виявлення нею факту списання з її картки кредитних грошових коштів звернулася до банку з відповідною заявою. Вказані обставини свідчать про відсутність її доброї волі на вчинення таких перерахувань.

Також, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідачем не надано до суду доказів вжиття банком заходів щодо запобігання порушенню прав позивача та їх поновлення, зокрема, щодо здійснення СМС-інформування позивача про всі операції, сповіщення позивача в додатку «Приват24» та інше.

Суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги нерівний стан сторін у зазначених договірних відносинах, які є споживчими за своєю правовою природою, а тому за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції залишив поза увагою факт порушення позивачкою Умов та правил надання банківських послуг, що призвело до несанкціонованого перерахування коштів з її карткового рахунку, оскільки вона своїми діями сприяла незаконному використанню інформації, яка б дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, не заслуговують на увагу, оскільки вони ґрунтуються виключно на припущеннях, що не мають доказового підтвердження.

Крім того, колегія суддів вважає безпідставним посилання в апеляційній скарзі на неврахування судом висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі № 564/2153/16, від 07 грудня 2020 року у справі № 182/5175/16.

Так, у справі № 564/2153/16 Верховний Суд вказав, що користувачка повинна нести відповідальність за вчинення нею платіжних операцій, так як такі операції вчинено нею особисто за вказівками невідомих осіб, що виключає вину банку. У постанові від 07 грудня 2020 року у справі № 182/5175/16 Верховний Суд встановив, що позичальник підтвердив факт надходження на його телефон відповідних повідомлень від АТ КБ «ПриватБанк» про списання коштів з його карткового рахунку, а тому дійшов висновку, що банк не повинен нести відповідальність за таку операцію. Отже, зазначене свідчить про різні фактичні обставини у згадуваних справах та справі, яка переглядається.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 10 000 доларів США неналежного переказу, що у гривневому еквіваленті, станом на 09.12.2022 року ставить 365 684, 00 грн.

Згідно ч. 9 ст. 86 Закону України Закону України «Про платіжні послуги» у разі виконання помилкової платіжної операції на рахунок неналежного отримувача надавач платіжних послуг зобов`язаний негайно після виявлення помилки переказати за рахунок власних коштів суму платіжної операції отримувачу, а також сплатити йому пеню в розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення від дня завершення помилкової платіжної операції до дня переказу коштів на рахунок отримувача, але не більше 10 відсотків суми платіжної операції.

Суд першої інстанції також дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з банку пені у розмірі 0,1 % від суми неналежного переказу за 39 днів прострочення, від дня неналежного переказу до дня подання позову до суду. При цьому, суд вірно врахував, що строк прострочення неналежного переказу від дня його вчинення до дня ухвалення рішення, 09.10.2024 року, становить 671 день. В той же час, суд в силу ч. 2 ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення не може виходити за межі позовних вимог, а тому задовольнив вказані вимоги позову в заявлених межах, а саме за 39 днів прострочення неналежного переказу, в сумі 15 678 грн. (еквівалент 390 доларів США).

Щодо моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається статтею 23 ЦК України. Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових, особистих немайнових прав особи, а також зобов`язань у випадках, передбачених договором або законом.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за ст. ст. 1166, 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Стосовно задоволення судом позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, то колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про доведеність моральних страждань позивачки.

Позивач зазначала моральних страждань через шахрайські дії невстановлених осіб дотичних до роботи банківської системи АТ КБ «Приватбанк», бездіяльності банку, позивач зазнала душевних страждань в зв`язку з втратою значної суми коштів, неможливістю їх використання в іншій країни, фактичного залишення без засобів до існування з дитиною в чужій країні. Такі дії спричинили хвилювання позивачки, обґрунтовані побоювання щодо непорушності своїх прав на власні грошові кошти, які зберігаються на рахунку. Це спонукало позивачку вживати додаткових зусиль на захисту своїх прав.

Проте, колегія суддів апеляційного суду не погоджується з розміром присудженої компенсації за завдану моральну - 50000,00 грн., вважає, що вона не відповідає глибині доведених позивачем моральних страждань, а також принципів розумності і справедливості. Тож, розмір компенсації підлягає зменшенню до 20 000 грн. шляхом зміни оскаржуваного рішення у цій частині.

Інші доводи апеляційної скарги вказаних висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Щодо судового збору.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

На підставі ст. 141 ЦПК України стягнуту суму судових витрат по сплаті судового збору за розгляд справи районним судом необхідно зменшити (пропорційно до частини задоволених вимог) з 5 230,45 грн. до 4 930,45 грн.

Також, з позивача на користь відповідача необхідно стягнути судовий збір пропорційно до частини задоволених вимог апеляційної скарги у розмірі 360 грн.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2024 року в частині стягнення із Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_9 ) моральної шкоди у розмірі 50 000, 00 грн. та в частині стягнення із Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_9 ) судового збору у розмірі 5 230,45 грн. - змінити, зменшивши розмір моральної шкоди до 20 000 грн. та розмір судового збору до 4 930,45 грн.

В іншій частині рішення Печерського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2024 року - залишити без змін.

Стягнути на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_9 ) судовий збір у розмірі 360 грн. за розгляд справи апеляційним судом.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 07 лютого 2025 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова