ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2025 року м.Суми

Справа №583/822/24

Номер провадження 22-ц/816/178/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Філонової Ю. О. , Собини О. І.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 12 квітня 2024 року, у складі судді Соколової Н.О., ухвалене в м. Охтирка,

в с т а н о в и в :

16 лютого 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів.

Позовні вимоги мотивовано тим, що на підставі судового рішення від 23 липня 2021 року у справі №583/1998/21 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягувалися аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Заборгованість зі сплати аліментів відсутня. Із 06 вересня 2022 року син проживає разом з ним, повністю перебуває на його утриманні, однак аліменти стягувалися в тому числі з 06 вересня 2022 року по січень 2024 року включно. Рішенням суду від 19 травня 2023 року у справі №583/802/22, яке набрало законної сили 26 червня 2023 року, визначено місце проживання сина разом з ним. У ході розгляду справи №583/802/22 відповідачка не заперечувала, що ОСОБА_5 з 06 вересня 2022 проживає з батьком, та пояснювала, що всі перераховані аліменти вона знімає з картки та зберігає їх для дитини.

Рішенням суду від 30 листопада 2023 року у справі №583/4873/23, яке набрало законної сили 04 січня 2024 року, припинено стягнення аліментів з позивача з 26 червня 2023 року та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина.

Отже, за період з 06 вересня 2022 року по січень 2024 року включно, протягом якого ОСОБА_6 проживав разом з батьком та повністю перебував на його утриманні, відповідачка отримувала аліменти на утримання сина, проживаючи окремо. Всього за вказаний період відповідачка отримала в рахунок аліментів 35152,90 грн, які не були використані в інтересах дитини. Добровільно ОСОБА_2 не бажає повертати безпідставно отримані аліменти за період не проживання сина з нею, просив стягнути з неї безпідставно отримані кошти за період з 07 вересня 2022 року по січень 2024 року включно у вигляді аліментів на утримання ОСОБА_4 в сумі 35152 грн, а також стягнути судові витрати.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 12 квітня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 14333,33 грн, а також судовий збір в сумі 493,93 грн.

Додатковим рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 19 квітня 2024 року заяву ОСОБА_1 про відшкодування судових витрат задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 815,60 грн в рахунок відшкодування судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі.

Вказує, що кошти у сумі 35152 грн були стягнуті з позивача в межах виконавчого провадження по виконанню рішення Охтирського міськрайонного суду від 23 липня 2021 року у справі №583/1998/21, а в силу ст. 129-1 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання. Виконавчий лист №583/1998/21 таким, що не підлягає виконанню не визнавався. Вважає помилковим висновок суду першої інстанції про можливість повернення аліментних виплат у сумі 14333,33 грн у порядку, визначеному ст. 1215 ЦК України, тому належним способом захисту порушених прав є звернення до суду із заявою на підставі ст. 432 ЦПК України про поворот виконання рішення в порядку, передбаченому ст. 444 ЦПК України. Обрання позивачем неналежного способу захисту є самостійною підставою для відмови у позові.

Звертає увагу, що зобов`язання з повернення безпідставно набутих коштів не застосовується до аліментів.

Відзив на апеляційну скаргу позивачем не подано.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом правильно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що за даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 20 липня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Охтирка Охтирського міськрайонного управління юстиції у Сумській області, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 15).

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 23 липня 2021 року у справі №583/1998/21, яке набрало законної сили 01 жовтня 2021 року, змінено розмір аліментів, які стягувалися з ОСОБА_1 на підставі рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 28 березня 2017 року у справі №583/3390/17, та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн щомісячно на утримання сина ОСОБА_4 до досягнення ним повноліття, починаючи стягування з дня набрання законної сили цим рішенням суду.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 19 травня 2023 року у справі №583/802/22, яке набрало законної сили 26 червня 2023 року, визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_4 з батьком ОСОБА_1 .

Заочним рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 30 листопада 2023 у справі №583/4873/23, яке набрало законної сили 04 січня 2024 року, припинено з 26 червня 2023 року стягнення аліментів з ОСОБА_1 , які стягувалися за рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 23 липня 2021 року №583/1998/21 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн щомісячно, та стягнуто з ОСОБА_2 аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше 10 (десяти) прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, на утримання ОСОБА_4 , до досягнення ним повноліття, починаючи стягування з 26 червня 2023 року, та аліменти сплачувати на користь батька ОСОБА_1 (а.с. 17)

З довідок про розмір сплачених аліментів вбачається, що ОСОБА_1 з січня 2022 року по січень 2024 року сплачував аліменти на користь ОСОБА_2 щомісячно по 2000 грн. (а.с. 15 зв., 16, 29).

Вказані факти правильно встановлено судом першої інстанції на підставі належним чином зібраних, досліджених та оцінених доказів, на які суд послався у рішенні.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку, що у зв`язку з припиненням рішенням суду від 30 листопада 2024 року стягнення аліментів з ОСОБА_1 з 26 червня 2023 року, які стягувалися за рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 23 липня 2021 №583/1998/21 на користь ОСОБА_2 , відпала правова підстава отримання відповідачкою аліментів на утримання сина і отримані нею кошти за період з 26 червня 2023 року по січень 2024 року є безпідставно набутими.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції ухвалене правильне по суті рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Главою 83 ЦК України визначаються загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є правовідносини, які виникають у зв`язку з безпідставним утриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають при наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності правової підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але в подальшому відпала.

Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню інший стороні на підставі ст. 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Отже, у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі, у тому числі у виді розірвання договору.

Права особи, яка вважає себе власником майна (носія іншого цивільного права), підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця (набувача майна) з використанням правового механізму, установленого ст. 1212 ЦК України, у разі наявності цивільних відносин безпосередньо між власником та володільцем майна.

Згідно зі ч. 1 ст. 1213 ЦК України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Тобто, для застосування до спірних правовідносин у справі ст. 1212 ЦК України, необхідно встановити факт наявності або відсутності між сторонами у справі правовідносин, які б свідчили про наявність або відсутність правових підстав для передачі заявлених до стягнення грошових коштів.

Виходячи з викладеного та положень ст.ст. 1212, 1213 ЦК України, за наявності доказів безпідставного набуття відповідачкою коштів позивача, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення безпідставно набутих грошових коштів.

Так, суд правильно вважав, що після ухвалення рішення суду від 30 листопада 2024 року про припинення з 26 червня 2023 року стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , які стягувалися за рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 23 липня 2021 року, справа №583/1998/21, відпала правова підстава отримання відповідачкою аліментів на сина, тому отримані нею кошти за період з 26 червня 2023 року по січень 2024 року є безпідставно набутими.

При цьому судом правильно зазначено, що у даному випадку аліменти позивачем надавалися не добровільно, а стягувалися примусово, тому ст. 1215 ЦК України не може бути застосована.

Так, за загальним правилом, передбаченим ч. 1 ст. 1215 ЦК України, безпідставно набуті аліменти не підлягають поверненню.

Аналіз ч. 1 ст. 1215 ЦК України свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

Схожий за змістом висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14 та підтриманий сталою судовою практикою (постанова Верховного Суду від 04 листопада 2020 року у справі № 382/1728/18).

При цьому Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15 вказала, що правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Категорія добросовісності визначається через етичні та моральні категорії. Категорія «добросовісність» закріплена в документах міжнародної уніфікації права: добросовісність здійснення прав і виконання обов`язків проголошується принципом міжнародного договірного права.

ЦК України закріплює презумпцію добросовісності і розумності дій особи, яка здійснює власне право (частина п`ята статті 12 ЦК України). Ця презумпція діє, поки інше не буде встановлено рішенням суду. Добросовісне здійснення особою свого цивільного права передбачає реалізацію правомочностей відповідного права з урахуванням інтересів інших учасників відносин, публічних інтересів держави тощо. Добросовісність здійснення цивільного права завжди проявляється в такій поведінці особи-носія такого права, яка знаючи (повинна була знати), що здійснення нею прав або виконання обов`язків може призвести до негативних наслідків, не вжила доступних їй заходів для їх усунення. В іншому випадку така особа має вважатися недобросовісною з настанням для неї тих чи інших правових наслідків.

На підставі ст. 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті аліменти, якщо їх виплата проведена добровільно, за відсутності рахункової помилки і недобросовісності з боку набувача.

У справі, що переглядається, відповідачка отримала грошові кошти за рішенням суду, тобто в примусовому порядку, а не проведенням добровільної виплати.

Щодо посилань в апеляційній скарзі про обрання позивачем неналежного способу захисту шляхом подачі такого позову, а необхідність звернення із заявою про поворот виконання рішення, апеляційний суд зазначає наступне.

Поворот виконання рішення це процесуальна гарантія захисту майнових прав учасників справи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням.

Тому суди на забезпечення такої гарантії відновлення прав учасників процесу, як поворот виконання рішення мають задовольняти відповідні заяви та повертати відповідачеві стягнуті кошти за скасованим судовим рішенням, у разі відсутності обмежень, установлених законом.

Кондикційний позов (позов про повернення безпідставно набутого майна) урегульовано нормами матеріального права, а поворот виконання рішення процесуального права. За змістом кондикційний позов та поворот виконання рішення схожі, проте не перетинаються та регулюються різними нормами права.

Апеляційний суд погоджується, із наданням критичної оцінки доводам відповідача про безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 та висновком про відсутність підстав для застосування у даному випадку постанови Верховного Суду № 336/9595/14 від 20 червня 2019 року, в якій ідеться про поворот виконання рішення, та постанова Верховного Суду № 337/642/22 від 22 листопада 2023 року, предметом спору в якій є відновлення права позивача на повернення переплачених коштів на утримання сина, який набув повноліття, шляхом їх зарахування в рахунок виконання інших зобов`язань.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Аргументи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанцій, зводяться до переоцінки доказів у справі та незгоди відповідача з ухваленим у справі судовим рішенням.

Таким чином, посилання та доводи осіб, які подали апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 384, 389 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 12 квітня 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: Ю. О. Філонова

О. І. Собина