06.02.2025 Справа № 756/6691/24
Унікальний № 756/6691/24
Провадження № 2/756/405/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2025 року Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Шевчука А.В.,

секретаря - Литвиненко М.О.,

за участі: представника позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про виключення запису про батька з актового запису про народження дитини та припинення стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2024 року ОСОБА_3 звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з позовною заявою до ОСОБА_2 про виключення запису про батька з актового запису про народження дитини та припинення стягнення аліментів, у якій просив виключити запис про громадянина України ОСОБА_3 , як про батька з актового запису про народження дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та припинення стягнення аліментів з ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до Судового наказу від 21.02.2024 року, виданого Оболонським районним судом м. Києва.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача ОСОБА_1 вказував, що 06.06.2015 року громадянин України ОСОБА_3 зареєстрував шлюб з громадянкою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася дитина - ОСОБА_4 .

При цьому, звертає увагу суду, що дитина була зареєстрована на позивача у зв`язку з тим, що він на той час перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, а відповідно був чоловіком матері цієї дитини, що відповідно презюмує його батьківство. Як стало відомо набагато пізніше позивач не є біологічним батьком цієї дитини.

У 2024 році позивач пішов до лав Збройних сил України, в свою чергу ОСОБА_2 лише після підняття грошового забезпечення військовослужбовцям звернулася до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини.

Оскільки станом на 2024 рік позивачеві достеменно відомо від ОСОБА_2 та від інших осіб, що дитина відносно якої він записаний батьком, не походить від нього біологічно, відповідно звертається до суду з метою захисту своїх прав та інтересів у спосіб визначений ст.18 СК України, а саме п. 3 ч. 2 СК України (припинення правовідношення, а також його анулювання) та в порядку ст.ст. 136, 140 СК України.

Згодом, представник позивача ОСОБА_1 на виконання ухвали суду про усунення недоліків позовної заяви у якій, за твердженням останнього низка зауважень неконкретизована, а окремі носять занадто формалізований характер, подав нову редакцію позовної заяви у якій змінив обґрунтування позову щодо стосунків ОСОБА_3 з відповідачкою та походження дитини.

При цьому зазначив, що ОСОБА_3 підтримував близькі інтимні стосунки з ОСОБА_5 і ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_5 народилась дитина - ОСОБА_6 .

Інформація про батька була внесена в Свідоцтво про народження дитини зі слів матері і батьком був записаний ОСОБА_7 , актовий запис №1267 від 25.07.2012 року, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві видано Свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 .

Оскільки ОСОБА_3 був переконаний ОСОБА_5 , що дитина ОСОБА_8 народжений нею ІНФОРМАЦІЯ_1 є їх спільною дитиною, ОСОБА_3 погодився зареєструвати шлюб та написати заяву про визнання свого батьківства.

Таким чином, 06.06.2015 року громадянин України ОСОБА_3 зареєстрував шлюб з громадянкою ОСОБА_2 , а 02.09.2015 року малолітня дитина ОСОБА_5 була записана як ОСОБА_4 , про що внесено зміни в актовий запис №1267. Свідоцтво про народження видано повторно Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві 02.09.2015 року.

31.01.2020 року рішенням Голосіївського районного суду м. Києва шлюб між сторонами розірвано.

Лише 21.02.2024 року Оболонським районним судом м. Києва було видано судовий наказ про стягнення з позивача аліментів на утримання ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі частини усіх видів доходу але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.

Разом з тим, позивач переконаний, що він не є батьком дитини відносно якої записаний у відповідних актах цивільного стану, а відтак і обов`язку щодо її утримання у ОСОБА_3 не існує.

За таких обставин, наполягав на задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 заперечував батьківство ОСОБА_3 щодо дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , категорично наполягав на проведенні у даній справі судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи ДНК з метою визначення біологічного споріднення ОСОБА_3 із дитиною ОСОБА_4 саме в Київському науково-дослідному інституті судових експертиз.

При цьому, представник позивача ОСОБА_1 не зміг пояснити суду доцільність та потребу проведення судово-медичної і біологічної експертизи на предмет визначення кровного споріднення між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 методом ДНК аналізу після повідомлення суду 17.01.20125 року Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз про неможливість вирішення порушених питань, оскільки останні не входять до компетенції судових експертів КНДІСЕ, та після підтвердження і визнання ОСОБА_2 у судовому засіданні того, що ОСОБА_3 не є біологічним батьком дитини.

Відповідач у судовому засіданні пояснила, що біологічним батьком її сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є інший чоловік, який був набагато старший за неї і не мав намірів створювати сім`ю та подавати заяву про реєстрацію дитини. Таким чином, після народження дитини реєстрація відбулася 25.07.2012 року зі слів матері в порядку ст. 135 СК України, а тому запис про батька дитини був вчинений за прізвищем матері « ОСОБА_10 », а ім`я та по батькові батька дитини записані за її вказівкою « ОСОБА_11 », актовий запис №1267.

Також позивач зазначила, що з ОСОБА_3 познайомилась на сайті знайомств у листопаді 2012 року, до речі коли останній ще перебував у шлюбі з іншою жінкою, а перший раз із ним побачились у грудні 2012 року, коли дитині вже було 6 місяців. При цьому, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було зареєстровано лише 06.06.2015 року, а спільну заяву про батьківство подано 02.09.2015 року, тобто коли її сину ОСОБА_12 вже було більше 3 років. Очевидним є те, що ОСОБА_3 не міг бути біологічним батьком дитини народженої до знайомства з ОСОБА_5 , а тому остання не розраховувала та не наполягала на зміні актових записів про народження свого сина.

Більше того, за твердженням відповідача, у вересні 2015 року саме ОСОБА_3 , достовірно знаючи про походження дитини від іншого чоловіка, ініціював питання про визнання свого батьківства та зміну прізвища і по батькові дитини на ОСОБА_4 , мотивуючи своє рішення бажанням створити повноцінну родину.

Таким чином ОСОБА_2 не заперечувала того, що ОСОБА_3 не є біологічним батьком її сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , спростовувала отримання від ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини та не наполягала на продовженні їх стягнення, при цьому заперечувала обґрунтування та підстави позову, в тому числі, щодо введення позивача в оману, начебто про його батьківство.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні трактував позицію ОСОБА_2 , як визнання позову і вимагав від суду прийняти рішення про задоволення позовних вимог у зв`язку з визнанням відповідачем позову, при цьому не заперечував перейти до розгляду справи по суті.

У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободу чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання позову відповідачем позову і продовжує розгляд.

З огляду на зазначене, зміст ст. 206 ЦПК України суд не розцінює пояснення ОСОБА_2 як визнання позову, більше того переконаний, що трактування адвокатом ОСОБА_1 пояснень відповідача саме, як визнання позову, порушує права та суперечить інтересам малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За правилами ст. 82 ЦПК України, обставини які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи.

Враховуючи відомості позивача та підтвердження ОСОБА_2 в судовому засіданні того, що ОСОБА_3 не є біологічним батьком її сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд вважає зазначену обставину встановленою і такою, що не підлягає доведенню шляхом проведення судово-медичної і біологічної експертизи на предмет визначення кровного споріднення методом ДНК аналізу.

За таких обставин, вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши надані докази та матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне.

Як вбачається з свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 25.07.2012 року видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві актовий запис №1267, ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_6 . У графі мати стоїть запис ОСОБА_5 , у графі батько - ОСОБА_7 (а.с 6).

Згідно з Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 01.11.2024 року №9, державна реєстрації народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проведена відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (за вказівкою матері), у відомостях про батька вказано - ОСОБА_7 (а.с. 92).

Судом встановлено, та підтверджено сторонами в судовому засіданні, що 06.06.2015 року ОСОБА_5 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного тсану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №981, прізвище ОСОБА_5 після реєстрації шлюбу змінено на « ОСОБА_13 ».

02.09.2015 року сторони подали до відділу Державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві спільну заяву про визнання батьківства.

На підставі цієї заяви відділ Державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві 02.09.2015 року вніс зміни до актового запису про народження дитини, запис №3, суть змін:

- відомості про дитину, прізвище « ОСОБА_10 » змінено на « ОСОБА_13 »; - по батькові « ОСОБА_14 » змінено на « ОСОБА_15 »; - відомості про батька, прізвище « ОСОБА_10 » змінено на « ОСОБА_13 »; - ім`я « ОСОБА_16 » змінено на « ОСОБА_17 »; - по батьокві « ОСОБА_18 » змінено на « ОСОБА_15 »; дата народження інформація відсутня змінена на « ІНФОРМАЦІЯ_3 »; - місце проживання інформація відсутня змінено на « АДРЕСА_1 ; державна реєстрація народження проводяться «Відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (за вказівкою матері» змінено на «Відповідно до ст. 126 СК України».

Ці обставини підтверджуються Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 01.11.2024 року №9 (а.с. 93).

При цьому видано повторне свідоцтво про народження Серія НОМЕР_2 від 02.09.2015 року із вказаним змінами, у якому дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у графі мати стоїть запис ОСОБА_2 , у графі батько - ОСОБА_3 (а.с 7).

Рішенням Голосівського районного суду м. Києва від 31.01.2020 року, яке набрало законної сили, шлюб між сторонами розірвано (а.с. 8,9).

21.02.2024 року Оболонським районним судом м. Києва видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі від усіх видів доходу (а.с. 11). Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 04.03.2024 року виправлено описку у судовому наказі.

Позивач вважаючи, що він не є біологічним батьком малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що визнається і самою відповідачкою в справі, звернувся до суду з позовом в якому оспорює своє батьківство.

Відповідач заперечує позов в частині введення ОСОБА_3 в оману щодо його батьківства, оскільки дитина народилася до їх знайомства, на момент реєстрації себе батьком дитини він достовірно знав, що не є її батьком.

Відтак, суд встановив, що між сторонами виник спір про оспорювання позивачем батьківства.

Спірні правовідносини регулюються Главою 12 Сімейного кодексу України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 126 СК України, походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно з положеннями ст. 136 СК України, особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122,124,126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини.

У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження.

Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття.

У п.п. 11, 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст.136 СК - шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст.138 СК), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини.

На підставі ст. 136 СК України позивач оспорює своє батьківство, оскільки не є батьком дитини, а відповідач, начебто, ввела його в оману щодо батьківства.

Відповідач не заперечує того, що позивач не є батьком її сина, однак в момент реєстрації його як батька, він про це достовірно знав.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 136 СК України, не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу.

З огляду на положення вказаної статті Закон позбавляє можливості оспорювати батьківство того, хто знав, що не є батьком дитини, але за його згодою був зареєстрований ним. Неможливість у такому разі оспорити батьківство стимулює до виваженості, чіткого усвідомлення правових наслідків такого запису.

З урахуванням викладеного, на позивача покладається тягар доведення того, що він не є біологічним батьком дитини, а відповідач у справі повинна довести належними та допустимими доказами, що позивач в момент реєстрації себе батьком дитини знав, що не є батьком дитини, або за встановленими обставинами справи не міг про це не знати.

Оскільки, відсутність кровного споріднення між ОСОБА_3 та дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 сторони не оспорюють, тому цей факт не вимагає доказування відповідно ч.1 ст. 82 ЦПК України.

Таким чином, під час вирішення спору про оспорювання батьківства в цій справі, перевірці підлягають обставини, на які в заперечення позову покликається відповідач, а саме те, чи позивач, як особа, яка оспорює батьківство, знав в момент реєстрації його батьком дитини, що він не є батьком дитини, або за встановленими обставинами справи не міг про це не знати.

Так, у ході судового розгляду справи суд встановив, що 02.09.2015 року сторони у справі на підставі ст. 126 СК України (визначення походження дитини від батька за заявою жінки та чоловіка) добровільно, за власним рішенням подали до органу реєстрації актів цивільного стану спільну заяву про визнання батьківства.

На підставі цієї заяви, 02.09.2015 року внесено зміни до актового запису про народження дитини та цього ж дня видано нове свідоцтво про народження.

Суд також не залишає поза увагою той факт, що більше трьох років після народження ОСОБА_4 , мав прізвище і відомості про батька відмінні від прізвища позивача, а саме ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батько ОСОБА_7 .

Крім того, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було зареєстровано лише 06.06.2015 року, тобто коли її сину ОСОБА_12 вже було більше 3 років.

Відтак, позивач достовірно знав, що не є батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому, перед тим як подати відповідну заяву, у нього було достатньо часу, щоб врахувати всі можливі правові наслідки визнання батьківства як для себе так і для дитини.

Твердження позивача про те, що підписуючи заяву про визнання батьківства, він вважав себе біологічним батьком дитини, суд відхиляє як неспроможні.

Також, в судовому засіданні не подано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження недобросовісної поведінки ОСОБА_5 , як до реєстрації шлюбу так і після реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 , аби добитися запису його батьком її дитини.

Суд приймає до уваги заперечення відповідача проти позову щодо того, що позивач у момент реєстрації себе батьком дитини знав, що не є її батьком, так як такі знайшли свої підтвердження в ході судового розгляду справи.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відтак, здійснивши оцінку доводів та заперечень сторін у справі, письмових доказів у їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що на час подання заяви про визнання батьківства позивачу ОСОБА_3 було достовірно відомо про відсутність кровного споріднення між ним та дитиною - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і в момент реєстрації себе батьком дитини він знав, що не є її батьком.

Отже, беручи до уваги те, що позивач завідомо знав, що він не є батьком дитини, особисто виявив бажання, щоб запис щодо батьківства був здійснений державними органами, тому в силу вимог ч. 5 ст. 136 СК України він не вправі оспорювати запис про своє батьківство, оскільки жодного порушення його прав не було.

Суд звертає увагу на те, що положення ч. 5 ст. 136 СК України захищають законні інтереси дитини, а тому подальша зміна позивачем свого первинного рішення про визнання батьківства не допускається незалежно від мотивів такої зміни. Це відповідає принципу правової визначеності як складової верховенства права, що вимагає забезпечення стабільного правового становища дитини.

З рахуванням викладеного, суд дійшов висновку про те, що позов в частині виключення відомостей про батька та зобов`язання виключити такі відомості з актового запису про народження до задоволення не підлягає.

Що стосується позовних вимог про припинення стягнення аліментів на дитину суд приходить до наступних висновків.

Позивач у позовній заяві посилається на те, що встановлення або доведення відсутності кровної спорідненості пов`язане з виникненням підстав припинення виконання обов`язку по сплаті аліментів оскільки такий обов`язок виникає тільки у рідних батьків дітей та дітей, або усиновлених.

Таким чином, факт того, що ОСОБА_3 не є біологічним батьком дитини, позивач вважає підставою для припинення стягнення аліментів.

При цьому, оскільки під час розгляду справи судом встановлено відсутність права позивача на оспорювання батьківства, а інших обставин, щоб свідчили на користь припинення стягнення аліментів позивач не наводить, суд не вбачає обставин, що мають істотне значення для звільнення його від сплати аліментів чи припинення їх стягнення.

Крім того, відповідно до ст. 190 СК України, власне припинення права на аліменти на дитину, як просить у позовній заяві позивач, допускається лише у зв`язку з набуттям права власності на нерухоме майно.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позову у цій частині.

З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати позивача у вигляді судового збору, витрат на правничу професійну допомогу необхідно покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 126, 135, 136 СК України, ст.ст. 12, 13, 76-82, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про виключення запису про батька з актового запису про народження дитини та припинення стягнення аліментів - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 06.02.2025 року.

Суддя А.В. Шевчук