РІШЕННЯ

іменем України

Справа № 621/152/25

Провадження № 2-о/621/37/25

10 лютого 2025 року м. Зміїв Харківська область

Зміївський районний суд Харківської області в складі:

головуючого - судді В.Філіп`євої,

за участі - секретаря судового засідання К.Сосницької,

учасники справи:

заявник ОСОБА_1 ,

заінтересована особа ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 ,

про видачу обмежувального припису,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до Зміївського районного суду Харківської області з заявою, в якій просила суд видати обмежувальний припис на строк 6 (шість місяців) із забороною ОСОБА_2 перебувати в місці проживання заявниці та її доньки ОСОБА_4 , а також забороною наближення на 50м до місця їх перебування, навчання, роботи та інших місць частого відвідування, листування, телефонних розмов та контактування з заявницею особисто чи через третіх осіб.

В обґрунтування заяви зазначено, що вона та ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В зареєстрованому шлюбі між собою вони не перебували. З дня народження дитини й по теперішній час їхнє сімейне життя фактично припинено. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Під приводом спілкування із дитиною ОСОБА_5 навмисно намагається спілкуватись з нею. На фоні постійних непорозумінь почали виникати сварки, які переросли в серйозні конфлікти, під час яких поведінка ОСОБА_6 безпідставно почала бути занадто агрессивною. ОСОБА_5 почав погрожувати їй та її рідним фізичною розправою, а також відібранням дитини, систематично цькувати, погрожувати, психологічно тиснути, виражатися на їх адресу нецензурною лайкою. Заявниця зазнає постійного психологічного тиску та потерпає від фізичного та сексуального насильства з боку ОСОБА_6 , все відбувається у присутності дитини. На її адресу та членів її родини постійно надходять погрози. На дитину, друзів та співробітників також, періодично здійснюється тиск з боку ОСОБА_6 . 08.01.2025 року заявниця за допомогою сусідів, звернулась до чергової лінії «102», в результаті чого на ОСОБА_6 було накладено адміністративний штраф та винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника. Сварки були систематичними, проте, не всі зафіксовані у встановленому чинним законодавством порядку. На даний час вона, турбуючись за здоров`я й життя своєї доньки, за своє життя, змушена переховуватися від ОСОБА_6 та уникати спілкування з ним. В свою чергу, ОСОБА_5 очікує її з донькою у найбільш відвідуваних місцях, чергує біля будинку, де вони мешкають, біля офісу її роботи, намагається використовувати сторонніх. Тобто, ОСОБА_5 систематично вчиняє над нею психологічне, фізичне та сексуальне насильство, в зв`язку з чим просить видати обмежувальний припис строком на 6 місяців.

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 28.01.2025 року відкрито провадження за заявою та призначено справу до розгляду в порядку окремого провадження.

В судовому засіданні ОСОБА_3 наполягала на задоволенні заяви та пояснила, що ОСОБА_5 постійно намагається вчинити над нею сексуальне насильство, відштовхує та проти її волі намагається потрапити до її житла, в якому вона живе з донькою, "обливає її брудом" на роботі й перед сусідами. 08 січня 2025 року вона викликала поліцію за телефоном "102", однак на теперішній час жодних постанов суду чи інших процесуальних рішень про притягнення ОСОБА_6 до відповідальності за вчинення домашнього насильства не існує.

ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви та пояснив, що між ним та заявницею склалися неприязні стосунки з приводу виховання спільної дитини, існує спір щодо його участі у спілкуванні з дитиною, в зв`язку з чим приблизно 08-10 січня 2025 року він звернувся до Служби у справах дітей Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області з заявою про встановлення відповідних годин побачення з дитиною. Тому заявниця викликала поліцію та звернулася до суду з цією заявою, щоб мати рішення суду, яке б унеможливило розгляд Службою його заяви. Зазначив, що жодного насильства щодо заявниці не вчиняє, а хочке просто приймати участь у вихованні дитини як батько. До адміністративної відповідальності за домашнє насильство не притягався.

Заслухавши учасників справи, дослідивши письмові докази, подані на її обґрунтування, судом встановлено:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають неповнолітню дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Зміївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис №43 від 12.02.2021 року (а. с. 12).

Заявник ОСОБА_1 та неповнолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання як ВПО: АДРЕСА_2 , що підтверджується паспортом громадянина України серія НОМЕР_2 , виданого 26.11.1996 року Зміївським РВ УМВС України в Харківській області, Довідками №6309- та №6309- від 30.04.2025 року (а.с. 6-10, 47, 48).

До матеріалів справи надано роздруківку копій термінового забороненого припису стосовно кривдника серії АА № 249613, з якої вбачається підпис працівника уповноваженого органу поліції В.Повєткіна, однак зміст, дату винесення та особу кривдника встановити неможливо. (а.с.43

Крім того, до матеріалів заяви в якості доказу додано роздруківку скрін-шотів електронного листування між невстановленими особами, з якої вбачається наявність неприязних відносин між абонентами (а.с.13-42)

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України, у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд зазначає наступне:

Відповідно до пунктів 1-4 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд має вирішити, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ч.4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст.ст.76-81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України "Про запобігання та протидію домашньому насильству".

Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 14 та 17 частини 1 статті 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру (пункт 4 частини першої статті 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству").

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (пункт 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Згідно з частинами третьою та четвертою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 цього Закону визначено, що оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Отже, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Верховний Суд зазначає, що Закон не вимагає надавати обґрунтування та перелік факторів, розглянутих у рамках оцінки ризиків, проте стандартом верховенства права є вмотивоване рішення суду. Метою використання інструментів оцінки ризиків є оцінювання летальності та серйозності домашнього насильства з метою запобігання подальшому насильству й керування ризиками.

У постанові від 09 березня 2023 року у справі № 711/3693/22 Верховний Суд зазначив, що «докази, що додають до заяви про видачу обмежувального припису, мають стосуватись місця вчинення домашнього насильства, ризиків безпеки постраждалої особи, вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи, тобто докази мають стосуватись обґрунтованих побоювань з приводу того, що особа (кривдник) здатний вдатися до небезпечних проявів домашнього насильства у будь-якому його вигляді психологічному, фізичному, економічному, тощо.

Це можуть бути докази застосування психологічного насильства, приниження гідності, жорстокого поводження з боку заінтересованої особи до заявника, катування, нелюдського поводження, що передбачає спричинення сильних фізичних та душевних страждань, тривалість та системність протиправної поведінки кривдника та докази того, що останній не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії у відношенні до заявника, не бажає змінювати свою поведінку, а тому існує ризик продовження кривдником таких дій, а отже і необхідність застосування обмежувального припису є обґрунтованими.

Як докази до заяви можуть додаватись, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення, складений уповноваженою особою органів Національної поліції; терміновий заборонювальний припис стосовно кривдника, винесений працівником уповноваженого підрозділу поліції; обмежувальний припис, винесений судом у кримінальному провадженні; інші документи, які засвідчують факт насильства; витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Саме по собі звернення заявника до органів поліції, служби у справах дітей та внесення відомостей про кримінальні провадження до Єдиного реєстру досудових розслідувань не є належними доказами на підтвердження факту вчинення домашнього насильства при розгляді заяви у порядку цивільного судочинства»

До заяви про видачу обмежувального припису ОСОБА_7 не надано належних і допустимих доказів вчинення з боку заінтересованої особи щодо неї чи дитини домашнього насильства (процесуальних рішень суду чи правоохоронних органів про вчинення ОСОБА_8 домашнього насильства, інші документи що засвідчують факти насильства, їх повторюваність чи систематичність), доказів агресивної протиправної поведінки, погроз, залякування, іншої протиправної діяльності, які б давали можливість визначити форму домашнього насильства такого ступеня, що вимагала б втручання в права і інтереси особи у виді обмежувального припису.

З доводів заяви вбачається наявний тривалий конфлікт між сторонами, пов`язаних з участю у вихованні дитини. Рішень за вказаними фактами або іншими конфліктними ситуаціями між сторонами компетентними органами не приймалося, але обставини справи не вказують на необхідність застосування обмежувального припису

За таких обставин, суд вважає заяву ОСОБА_9 такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 265, 268, 293-294, 350-5, 350-6 ЦПК України суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису відмовити.

Судові витрати у справі віднести на рахунок держави.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Заінтересована особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_4 .

Повний текст рішення складено та підписано 11.02.2025 року.

Суддя В. Філіп`єва