ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1130/25 Справа № 932/3681/24 Суддя у 1-й інстанції - Кудрявцева Т. О. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 вересня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати аліментів,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2024 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати аліментів.

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, посилаючись на те, що обидва позови взаємопов`язані і їх спільний розгляд є доцільним, правовідносини у цих позовах виникли між тими самими сторонами та з однієї підстави шлюбного договору.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 вересня 2024 року відмовлено представнику ОСОБА_1 адвокату Грищенко Ірині Василівні у задоволенні клопотання про прийняття до спільного розгляду зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів з первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

Ухвала суду мотивована тим, що клопотання представника відповідача за первісним позовом ОСОБА_1 про об`єднання його зустрічного позову до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_2 задоволенню не підлягає, оскільки їх спільний розгляд не є доцільним, зважаючи на те, що у даних позовах різні предмети доказування у первісному позові ОСОБА_2 ставиться питання про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на її користь заборгованості зі сплати аліментів на утримання спільної дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та заборгованості по сплаті аліментів на її позивача утримання за певний визначений у позові період, а саме: з лютого 2023 року по квітень 2024 року, та у відповідності до умов шлюбного договору від 26 січня 2012 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . У зустрічному ж позові позивач ОСОБА_1 просить змінити (зменшити) розмір аліментів, який стягується із нього на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , 2012 року народження, та колишньої дружини ОСОБА_2 , який встановлено пунктами 15 та 16 відповідно Шлюбного договору, укладеного між ним та ОСОБА_2 від 26 січня 2012 року, тобто зустрічні позовні вимоги заявлені на виконання ним умов Шлюбного договору в майбутньому, і тому суд вважає, що від результату розгляду зустрічного позову не залежить результат розгляду первісного позову і навпаки.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та справу направити на продовження розгляду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що правовідносини виникають між тими самими сторонами та з однієї підстави шлюбного договору, укладеного між сторонами.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 29 квітня 2024 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, в якій позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість зі сплати аліментів на утримання спільної дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та заборгованість на її позивача утримання, за період з лютого 2023 року по квітень 2024 року у відповідності до умов шлюбного договору від 26 січня 2012 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2

23 липня 2024 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, в якій позивач просить: змінити розмір аліментів, який стягується із нього - ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , 2012 року народження, який встановлено п.15 Шлюбного договору, укладеного між ним та ОСОБА_2 26 січня 2012 року, визначивши їх в розмірі одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; змінити розмір аліментів, який стягується із нього - ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_2 , який встановлено п.16 Шлюбного договору, укладеного між ним та ОСОБА_2 26 січня 2012 року, визначивши їх в розмірі одного прожиткового мінімуму для особи відповідного віку.

Відмовляючи у прийнятті до спільного розгляду зустрічного позову суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що спільний розгляд не є доцільним, зважаючи на те, що у даних позовах різні предмети доказування у первісному позові ОСОБА_2 ставиться питання про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на її користь заборгованості зі сплати аліментів на утримання спільної дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та заборгованості по сплаті аліментів на її позивача утримання за певний визначений у позові період, а саме: з лютого 2023 року по квітень 2024 року, та у відповідності до умов шлюбного договору від 26 січня 2012 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . У зустрічному ж позові позивач ОСОБА_1 просить змінити (зменшити) розмір аліментів, який стягується із нього на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , 2012 року народження, та колишньої дружини ОСОБА_2 , який встановлено пунктами 15 та 16 відповідно Шлюбного договору, укладеного між ним та ОСОБА_2 від 26 січня 2012 року, тобто зустрічні позовні вимоги заявлені на виконання ним умов Шлюбного договору в майбутньому, і тому суд вважає, що від результату розгляду зустрічного позову не залежить результат розгляду первісного позову і навпаки.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 49 ЦПК України відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

Згідно положень частини 2, 3 статті 193 ЦПК України зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.

Згідно висновку Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі №910/2987/18 взаємопов`язаність зустрічного та первісного позовів може виражатися у підставах цих позовів або поданих доказах, а також у тому, що вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватись. Подання зустрічного позову, задоволення якого виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову, має на меті довести відсутність матеріально-правової підстави для задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом.

Отже, умовами пред`явлення зустрічного позову є: взаємопов`язаність зустрічного позову з первісним, тобто підстави їх виникнення є такими, що виникають з одних правовідносин; доцільність сумісного розгляду основного й зустрічного позовів. Доцільним є сумісний розгляд, коли це дозволяє більш повно і об`єктивно дослідити обставини справи, встановити справжні взаємовідносини сторін, виключити винесення взаємно суперечливих чи взаємовиключних судових рішень.

Доцільним є сумісний розгляд первісного і зустрічного позову, якщо задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Недоцільно розглядати первісний і зустрічний позови, якщо це затягне розгляд справи, істотно розширить предмет доказування, призведе до необхідності залучення нових учасників процесу.

Кожна із зазначених вище умов для прийняття зустрічного позову носить самостійний характер і при наявності будь-якої з них зустрічний позов приймається судом для спільного розгляду з первісним позовом.

Подання зустрічного позову має на меті довести відсутність у позивача матеріально-правової підстави для задоволення первісного позову, однак, у зустрічній позовній заяві жодним чином не обґрунтовано, із посиланням на відповідні докази, про відсутність у позивача за первісним позовом матеріально-правової підстави для задоволення первісного позову.

З огляду на предмет та підстави заявленого зустрічного позову, вони заявлені на виконання ним умов Шлюбного договору в майбутньому, тоді як предметом первісного позову є стягнення заборгованості зі сплати аліментів, а отже взаємної пов`язаності зустрічного та первісного позовів та доцільність їх спільного розгляду відсутня.

Колегія суддів також звертає увагу, що позовні вимоги за первісним та зустрічним позовом не є взаємовиключними, такі позови можуть бути розглянуті в межах різних судових проваджень. При цьому, ОСОБА_4 не позбавлений можливості реалізувати своє право на судовий захист шляхом звернення до суду із окремою позовною заявою.

Дотримання судом першої інстанції норм процесуального права не порушує доступ позивача до правосуддя і гарантує дотримання процесуальних прав обох сторін, їх право на справедливий судовий розгляд.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не містять посилань на такі порушення, що призвели до неправильного вирішення питання щодо повернення зустрічного позову, тому, з огляду на положення статті 376 ЦПК України, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 вересня 2024 року- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова