П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2025 року

м. Рівне

Справа № 555/389/24

Провадження № 22-ц/4815/190/25

Головуючий у Березнівському районному суді

Рівненської області: суддя Старовецька Ю.В.

Час, дата і місце ухвалення рішення суду першої інстанції

(вступної і резолютивної частин):

14 год. 55 хв. 19 вересня 2024 року в м. Березне

Рівненського району Рівненської області

Дати складення повного тексту не зазначено.

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючий: Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 19 вересня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

У лютому 2024 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди в розмірі 30 000 гривень.

Мотивуючи свої вимоги, позивач покликався на те, що 22 листопада 2020 року близько 01 год. 03 хв. ОСОБА_1 , перебуваючи на території автозаправної станції № РН19 (далі - АЗС) Товариства з обмеженою відповідальністю "Окко-Драйв" (далі ТОВ "Окко-Драйв") по вул. Андріївська, 95, в м. Березне Рівненського району Рівненської області, завдав ОСОБА_2 один удар в нижню щелепу, чим спричинив йому фізичний біль, не завдавши тілесних ушкоджень.

На підставі його заяви про вчинення кримінального правопорушення слідчим відділом Відділу поліції №4 Рівненського районного управління поліції Головного управління Головного управління Національної поліції України в Рівненській області розпочате кримінальне провадження №0000338 від 07 жовтня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП. Ухвалою Березнівського районного суду Рівненської області від 22 березня 2023 року задоволено клопотання ОСОБА_1 та звільнено його від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.126 КК України на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження закрито. Однак внаслідок протиправних дій відповідача позивачу було завдано моральної шкоди, яка полягала у фізичному болю та душевних стражданнях, пов`язаних з порушенням нормального ритму життя, погіршення стану здоров`я тощо.

Рішенням Березнівського районного суду Рівненської області від 19 вересня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, у розмірі 4 000 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 161 гривні.

На рішення суду відповідачем подано апеляційну скаргу, де покликався на його незаконність та необґрунтованість, які полягали в неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності встановлених судом обставин, невідповідності викладених висновків обставинам справи, порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначав про те, що суд першої інстанції не повинен був застосовувати пільгову норму про сплату судового збору щодо позивача та призначати справу до розгляду, а мав зобов`язати сплатити встановлену законом суму судового збору при зверненні до суду, оскільки відповідно до п.6 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" таку пільгу мають позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків.

Також у позовній заяві необхідно було вмотивувати причинно-наслідковий зв`язок між протиправними діями правопорушника та отриманою шкодою потерпілої сторони. Однак в ході розгляду кримінального провадження № 0000338 від 07 жовтня 2021 року про обвинувачення відповідача, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, встановлено, що ним не спричинено каліцтва позивачу чи жодних тілесних ушкоджень або інших ушкоджень здоров`ю.

Крім того, рамках зазначеного кримінального провадження судом відповідача не визнано винуватим та не притягнуто до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження закрито. Позивачем не було надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували завдання йому відповідної шкоди, не зазначено, в чому така шкода полягає та не обґрунтовано сам розмір моральної шкоди. Тобто позовні вимоги є безпідставними.

Відповідач погоджувався з тим, що особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, мала право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Проте якщо обвинуваченого виправдано за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, суд має залишити такий позов без розгляду.

На переконання заявника, судом помилково застосовано норму п. 3 ч. 1 ст. 268 ЦК України про обчислені позовної давності до вимог позивача.

З наведених підстав просить скасувати рішення суду першої інстанції та закрити провадження в справі.

Правом надання відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався, хоча йому про це роз`яснювалось ухвалою Рівненського апеляційного суду від 17 грудня 2024 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Відповідно до ст. ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК).

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Судом попередньої інстанції з`ясовано, що ухвалою Березнівського районного суду Рівненської області від 22 березня 2023 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000338 від 07 жовтня 2021 року про обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КК України, закрито, а обвинуваченого звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Зі встановленого в цій ухвалі змісту обвинувачення видно, що ОСОБА_1 22 листопада 2020 року близько 01 години 03 хвилини, перебуваючи на території АЗС ТОВ "Окко-Драйв", по вул. Андріївська,95, м. Березне Рівненського району Рівненської області, на ґрунті особистих неприязних відносин, вступив у словесну суперечку із ОСОБА_2 під час якої у нього виник умисел, спрямований на умисне спричинення ОСОБА_2 побоїв. Реалізуючи вказаний умисел, передбачаючи і бажаючи настання суспільно-небезпечних насідків у вигляді завдання шкоди здоров`ю ОСОБА_2 , стоячи навпроти останнього, ОСОБА_1 умисно кулаком правої руки наніс один удар в нижню щелепу потерпілого, чим спричинив ОСОБА_2 фізичний біль, не завдавши тілесних ушкоджень.

Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою.

Оскільки зазначена ухвала суду набрала законної сили, тому встановлені у ній обставини в силу положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України мають преюдиційне значення при розгляді спору у цій справі.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2018 року у справі № 398/571/15-ц (провадження № 61-1059св20) зроблено висновок про те, що звільнення від кримінальної відповідальності в контексті розглядуваного правового інституту не свідчить про виправдання особи, про визнання її невинною у вчиненні злочину. У такому випадку Кримінальний кодекс України виходить із встановлення факту вчинення особою кримінально-караного діяння, а тому вказані підстави звільнення від кримінальної відповідальності є нереабілітуючими.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 серпня 2022 року у справі № 346/4425/18 (провадження № 61-7008св21) суд касаційної інстанції переконався у тому, що звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч.2 ст. 284 КПК України є нереабілітуючими обставинами, тому відповідач повинен відшкодувати позивачу заподіяну з його вини шкоду.

За правилами ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Повно і правильно встановивши обставини справи та застосувавши при вирішенні спірних правовідносин норми матеріального права, які підлягали застосуванню, суд першої дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Так, статтею 284 КПК України передбачено вичерпний перелік підстав для закриття кримінального провадження. Вони, у свою чергу, класифікуються за критеріями реабілітуючих та нереабілітуючих. Реабілітуючі пов`язані з констатацією того факту, що підозрюваний/обвинувачений не вчинив злочину. На противагу цьому нереабілітуючі позитивно вирішують питання про вчинення особою злочину. До перших належать лише три підстави: встановлено відсутність події кримінального правопорушення; встановлено відсутність у діянні складу кримінального правопорушення; не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та вичерпано можливості їх отримати.

Коли йдеться про реабілітуючі підстави закриття кримінального провадження, слід виходити з того, що особа не вчинила протиправного діяння, передбаченого кримінальним законом, i, як результат, має право на реабілітацію. До таких підстав належать ті, які свідчать про повну невинуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, що їй інкримінується, і мають наслідки зняття підозри, відновлення доброго імені, гідності та репутації.

Нереабілітуючі підстави означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак через певні обставини кримінальне провадження щодо цієї особи виключається.

Обставини завдання ОСОБА_1 удару (побоїв) ОСОБА_2 , які завдали останньому фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень, підтверджені належними та достатніми доказами.

Щодо обов`язку відшкодувати завдану шкоду, то він виникає у її завдавача за умови, що його дії були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та вина зазначеної особи.

При цьому всупереч твердженням заявника закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України не означає відсутності вини для цивільно-правової відповідальності.

В даному випадку саме ухвала про закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України.

Отже звільнення від кримінальної відповідальності відповідача у зв`язку із закінченням строків давності є нереабілітуючою підставою у відповідності до норм Кримінального кодексу України, а тому позивач має право на відшкодування моральної шкоди.

Згідно з ч. ч. 1, 2, 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Між тим, визначений розмір відшкодування моральної шкоди позивачу відповідає засадам виваженості, законності та справедливості, є достатнім для розумного задоволення завданої потерпілій особі шкоди і не призведе до її збагачення.

Покликання заявника на пропуск позовної давності та неправильне його обчислення колегією суддів відхиляються, виходячи з такого.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30 березня 2020 року № 540-IX розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено пунктом 12 такого змісту: під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст.ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Карантин на всій території України установлювався з 12 березня 2020 року по 30 червня 2023 року.

Крім того, Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19 такого змісту: у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії".

Законом України "Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини" у розділі "Прикінцеві та перехідні положення" пункт 19 викладено в такій редакції: у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану".

З огляду на вказані матеріально-правові норми, а також на те, що ОСОБА_1 завдав ОСОБА_2 фізичного болю в листопаді 2020 року, позовна давність для вирішення існуючого цивільного спору не сплила.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів бере до уваги і те, що згідно з абз. другим ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Однак будь-яких фактів про процесуально-правові порушення, що потягли би помилкове розв`язання цивільно-правового спору, заявник не надав, а апеляційним судом здобуто не було.

Правильним по суті рішення є в тому випадку, коли воно відповідає вимогам законності й обґрунтованості, оскільки порушення останніх має наслідком зміну або скасування оскарженого судового рішення. Оскаржене судове рішення належить залишати без змін за наявності незначних порушень закону, які вже були усунені при розгляді справи, або ж таких, які можуть бути виправлені судом апеляційної інстанції. Правило про те, що "не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань" стосується випадків, коли такі недоліки не призводять до порушення основних засад (принципів) цивільного судочинства (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 522/18010/18 (провадження № 61-13667сво21)).

Отже, аргументи заявника про незаконність і необґрунтованість рішення суду на увагу не заслуговують і спростовуються правильністю висновків суду.

Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення у справах Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Спонуканням для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 19 вересня 2024 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: Н.М. Ковальчук

С.С. Шимків