_________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 947/5290/25
Провадження № 2-о/947/171/25
УХВАЛА

про залишення заяви без руху

11.02.2025 року м. Одеса

Суддя Київського районного суду м. Одеси Бескровний Я.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України, про встановлення факту спільного проживання та перебування на утриманні, -

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду надійшла заява ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України, про встановлення факту спільного проживання та перебування на утриманні.

Ознайомившись зі змістом заяви та доданих до неї документів, суддя вбачає наявність підстав для залишення вказаної заяви без руху, виходячи із наступного.

І. Відповідно до частини другої статті 293 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

За змістом частини третьої статті 294ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Так, заява про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду у порядку, передбаченому главою 6 розділу ІV ЦПК України та повинна відповідати як загальним вимогам, передбаченим у статтях 175, 177 ЦПК України, так і спеціальним, які передбачені статтею 318 ЦПК України.

Згідно з приписами статті 318 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт.

Відтак заява має містити чітко визначені та зрозумілі вимоги, які формулю ються заявником в прохальній частині заяви, та зазначення мети встановлення кожного з фактів. Проте у вказаній заяві не обґрунтовано, з якою метою заявник звертається до суду з відповідною заявою.

Частиною третьою статті 42 ЦПК України визначено, що у справах окремого провадження учасниками справи є заявники, інші заінтересовані особи.

Згідно з частиною четвертою статті 294 ЦПК України, справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказується, що для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справ про встановлення фактів, які мають юридичне значення, у кожній справі після її порушення суддя зобов`язаний провести підготовчі дії, зокрема з`ясувати, які фізичні особи чи організації можуть бути заінтересовані у вирішенні даної справи і підлягають виклику в судове засідання, у необхідних випадках запропонувати заявнику та заінтересованим особам подати додаткові докази на підтвердження заявлених вимог чи заперечень проти них.

До заінтересованих осіб належать особи, які беруть участь у справі та мають у ній юридичну заінтересованість. Коло заінтересованих осіб визначається взаємовідносинами із заявником у зв`язку з обставинами, які підлягають встановленню і які можуть вплинути на їх права та обов`язки. Участь у справі цих осіб зумовлюється тим, що із установленням окремих обставин заявник може реалізувати свої права у правовідносинах, у яких беруть участь і заінтересовані особи. Для цих осіб характерним є те, що їхні суб`єктивні права та обов`язки мають юридичний зв`язок із суб`єктивними правами і обов`язками заявників.

Суд роз`яснює, що до заінтересованих осіб віднесено:

1) осіб, взаємовідносини яких із заявником залежать від мети факту, що підлягає встановленню;

2) організації і установи, в яких заявник реалізовуватиме рішення про встановлення юридичного факту, тобто в яких будуть здійснені права осіб, що виникли внаслідок судового встановлення юридичного факту.

Саме ці групи заінтересованих осіб притягуються до участі у справах окремого провадження. Права заінтересованих осіб перебувають у юридичному зв`язку із суб`єктивними правами заявників і зумовлюються встановленням юридичного факту. Інтереси заінтересованих осіб можуть суперечити інтересам заявника. Отже, притягнення (вступ) цих заінтересованих осіб має важливе практичне значення, оскільки вони мають можливість у процесі розгляду справи про встановлення юридичного факту своєчасно заявити про порушення чи оспорювання їх суб`єктивних прав у зв`язку із встановлюваним судом фактом.

Водночас відсутність у заяві чітко сформульованої мети встановлення вказаних фактів не дає змоги з`ясувати, на виникнення яких саме прав чи обов`язків спрямоване встановлення таких фактів, де саме ОСОБА_1 має намір використати рішення суду у разі задоволення її заяви. Відтак заявником не визначено, яке саме юридичне значення для заявника має встановлення відповідних фактів, що в свою чергу позбавляє суд можливості визначити коло заінтересованих осіб у справі.

Відсутність зазначеної у заяві мети також не дає можливості суду визначити наявність чи відсутність спору, відповідно - можливість розгляду вимог заяви у порядку окремого провадження.

Так, якщо метою встановлення даних юридичних фактів є отримання заявником одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця ОСОБА_2 , слід звернути увагу на таке.

Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

У статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з частиною першою статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.

Статтею 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.

Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Частиною дев`ятою статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

Відповідно до пункту 12 цього Порядку призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

Згідно з пунктом 13 цього Порядку керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого обов`язково додаються документи, зазначені в пунктах 10 та 11 цього Порядку. Розпорядник бюджетних коштів у місячний строк після надходження всіх зазначених документів приймає рішення про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову в її призначенні, або про повернення документів на доопрацювання (у разі, коли документи подано не в повному обсязі, потребують уточнення чи подано не за належністю) і надсилає зазначене рішення разом з документами уповноваженому органу для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, а в разі відмови чи повернення документів на доопрацювання - для письмового повідомлення заявника з обґрунтуванням мотивів відмови чи повернення документів на доопрацювання.

У пункті 4.6 Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і забезпечення соціальними виплатами осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2014 №530, передбачено, що документи на одержання одноразової грошової допомоги в разі загибелі ( смерті) оформлюються та подаються в Департамент фінансів Міністерства оборони України обласними ТЦКСП.

Обласні ТЦКСП для призначення одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) подають у Департамент фінансів Міністерства оборони України висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги членам сім`ї, батькам або утриманцям особи, зазначеної в пунктах 1-3 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Таким чином, Київський районний ТЦКСП є уповноваженим державним органом щодо розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та, як спеціально уповноважений суб`єкт, який готує висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги. Крім цього, Міністерство оборони України є органом, який призначає вищевказану одноразову матеріальну допомогу.

Згідно з позицією Верховного Суду, яка була висловлена в постанові від 22.04.2020 у справі №200/14136/17, суди повинні встановлювати, чи є інші, окрім заявника, особи, заінтересовані у вирішенні цієї справи, та перевірити, чи не впливатиме встановлений факт на права та обов`язки цих осіб.

У заяві як заінтересовану особу зазначено лише Головне управління Пенсійного фону України та не вказано про взаємовідносини цієї особи із заявником, в залежності від фактів, що підлягають встановленню, і яким чином встановлення таких фактів може вплинути на права та обов`язки Головне управління Пенсійного фону України.

У зв`язку з наведеним заявнику слід окреслити мету звернення до суду із даною заявою та визначитись із колом заінтересованих осіб, яких належить залучити до участі у справі.

Якщо метою встановлення вказаних юридичних фактів є отримання ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця ОСОБА_2 , їй необхідно зазначити всіх осіб, які можуть бути одержувачами відповідної одноразової грошової допомоги після загибелі ОСОБА_2 та уповноважених державних органів щодо розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги (наприклад, Міністерство оборони України, відповідний Територіальний центр комплектування та соціальної підтримки тощо).

У разі залучення всіх належних заінтересованих осіб до участі у справі, заявнику необхідно зазначити дані щодо цих осіб відповідно до вимог пункту 2 частини третьої статті 175 ЦПК України.

ІІ. Згідно з пп. 4 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду заяви у справах окремого провадження, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (тобто, 605,60 грн. станом на дату направлення позову до суду).

Ч. 3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» визначає, що у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Отже, у разі коли в заяві в порядку окремого провадження об`єднано дві вимоги і більше, судовий збір має сплачуватися за кожну таку вимогу окремо.

ОСОБА_1 просить встановити два окремі факти, що мають юридичне значення. Отже, сума судового збору має складати 1 211,20 грн. (605,60 + 605,60).

В зв`язку з цим, слід усунути недоліки заяви шляхом сплати судового збору, що складає 1 211,20 грн.

ІІІ. Згідно ч. 1 ст. 177 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

Однак, судом встановлено, що позивачем подано до суду заяву в одному екземплярі, та не надано достатню кількість екземплярів заяви з додатками для заінтересованих осіб.

ІV. Відповідно до ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Порядок засвідчення копій документів, станом на момент подання позивачем позовної заяви, визначений п. 5.26 Національного стандарту ДСТУ 4163:2020 "Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів", відповідно до якого відмітка про засвідчення копії документа складається з таких елементів: слів "Згідно з оригіналом" (без лапок), найменування посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її власного імені та прізвища, дати засвідчення копії. У випадках, визначених законодавством, копії документів засвідчують відбитком печатки юридичної особи, структурного підрозділу (служби діловодства, служби кадрів, бухгалтерії тощо) юридичної особи або печатки "Для копій".

Оскільки під засвідченням копії документа слід розуміти саме засвідчення відповідності копії оригіналу відповідного документу, відсутність на копії напису про її засвідчення "Згідно з оригіналом" чи в іншому словесному виразі дає підстави вважати її такою, що не посвідчена в установленому порядку. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08 травня 2019 року у справі N 160/7887/18.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 11.07.2018 у справі N 904/8549/17, від 27 вересня 2021 року N 5026/886/2012, незасвідчені копії документів визнаються недопустимими доказами.

З викладеного вбачається, що кожний аркуш додатків має бути засвідчено заявником, однак в порушенням ч. 1 ст. 177 ЦПК України, копії додані до позовної заяви позивачем не засвідчені.

Згідно з вимогами частин першої та другої статті 185ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

У відповідності до статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що провадження у справі неможливо відкрити до усунення вказаних недоліків, а тому заяву слід залишити без руху, а заявнику надати строк для їх усунення.

Керуючись ст.ст. 175, 177, 259, 260 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України, про встановлення факту спільного проживання та перебування на утриманні - залишити без руху.

Надати заявнику строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків заяви десять днів з дня отримання даної ухвали суду.

Роз`яснити, що у разі невиконання ухвали суду у зазначений строк заява буде вважатися неподаною та повернута заявникам.

У разі подання уточненої заяви чи додаткових документів у зв`язку із виконанням ухвали судді, надати їх у кількості сторін визначених у заяві відповідно до вимог ч. 1 ст. 177 ЦПК України.

Копію ухвали направити заявникам для виконання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Бескровний Я. В.