Справа №489/1226/24
Провадження №2/489/99/25
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
06 лютого 2025 м. Миколаїв
Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого судді Рум`янцевої Н.О.,
із секретарем судового засідання Ставратій Я.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості
Ухвалою суду від 26.02.2024, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Ухвалою суду від 18.09.2024, заяву представника відповідачки про розгляд справи в порядку загального позовного провадження залишено без задоволення.
Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Від представника позивачки надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. На позовних вимогах наполягає. Просить позов задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідачка у судове засідання не з`явилася по невідомим суду причинам. Про дату, час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином. Причини неявки суду не повідомила.
Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. ст. 280-283 ЦПК України.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення.
Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.
Як вбачається з розписки від 19.11.2020, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 підписали дану розписку в тому, що ОСОБА_2 зобов`язується продати, а ОСОБА_1 купити квартиру АДРЕСА_1 в строк до 28.02.2021.
Суму застави у розмірі 1700 доларів США ОСОБА_2 отримана 19.11.2020.
З розписки від 07.04.2021, вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 підписали дану розписку в тому, що ОСОБА_2 зобов`язується продати, а ОСОБА_1 купити квартиру АДРЕСА_1 в строк до 31.12.2021.
Суму застави у розмірі 5000 доларів США ОСОБА_2 отримана 07.04.2021.
Позивачка зазначає, що станом на теперішній час між нею та відповідачкою не укладено договору купівлі продажу квартири АДРЕСА_1 . Відповідачкою не повернуто суму заборгованості у загальному розмірі 6700 доларів США, що еквівалентно в національній валюті 254411,73 грн.
28 листопада 2023 ОСОБА_1 на адресу ОСОБА_2 направлено листа з пропозицією прибути 11.12.2023 до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Моцарь Ю.С. для укладення договору купівлі продажу квартири АДРЕСА_1 .
Позивачка вказує, що відповідачкою отримано лист, проте, у зазначену дату та час остання не прибула для укладення договору купівлі-продажу.
Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ЦПК України.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно положень ч.1, п.3 ч.1 ст.635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена - у письмовій формі.
Згідно ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.
Отже, до попереднього договору в частині форми застосовуються вимоги як до основного договору.
Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.
Тобто, правовідносини при здійсненні оплатної передачі нерухомого майна його власником за грошові кошти іншій особі, а також відповідні наслідки цих правовідносин виникають лише після укладення в письмовій формі договору купівлі-продажу та його нотаріального посвідчення.
У справі відсутні докази існування між сторонами договірних відносин, як то передбачено вимогами цивільного законодавства, а долучені до справи розписки про отримання грошових коштів у загальному розмірі 6700 доларів США, складені у простій письмовій формі, з огляду на викладені вище обставини не вказують, що правовою природою отриманих відповідачкою коштів є саме завдаток.
На відміну від завдатку, аванс - це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати. У разі видачі авансу кредитор не може бути зобов`язаний до повернення авансу у подвійному розмірі і, відповідно, до відшкодування збитків.
Оскільки договір купівлі-продажу квартири між сторонами у справі укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, про що зазначено в розписках, які долучені до матеріалів справи, передана позивачкою грошова сума відповідачці в еквіваленті 6700 дол. США, є авансом, який підлягає поверненню позивачці, а не завдатком.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 09 грудня 2020 року у справі № 211/5994/17.
Крім того, суд враховує правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 910/1084/18, які є обов`язковими на підставі положень ч.4 ст. 263 ЦПК України, згідно з якими суд зазначив, що аванс є звичайною сумою попередньої оплати за договором, яка не виконує забезпечувальної функції, властивої завдатку. У разі невиконання зобов`язання, по якому передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила.
Частиною 2 статті 533 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язані визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадку, порядку та на умовах, встановлених законом.
Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення з відповідачки суми авансу в розмірі 6700 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 19.02.2024, як того вказує позивачка, еквівалентно 254411,73 грн., суд вважає законними та обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Що стосується стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Відповідно до ст. 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів.
Згідно із ч. 4ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Верховний Суд України у постанові від 22 березня 2017 року у справі № 6-2311цс16 висловив правову позицію та зазначив, що за змістом ч. 2ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Наявність судового рішення про стягнення боргу не позбавляє позивача права на стягнення з відповідача інфляційних втрат за користування грошовими коштами на підставі ч. 2ст. 625 ЦК України.
Вирішуючи питання щодо застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, судом береться до уваги те, що в тексті розписок містяться дати майбутнього укладання договору купівлі продажу, тобто дати виконання зобов`язання. Крім того, позивачка зверталася до відповідачки з вимогою прибути до нотаріальної контори з метою закінчити зобов`язання, а саме укласти договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_1 .
Відповідачка жодних дій щодо укладення договору купівлі продажу не здійснила, чим порушила права позивачки на придбання вищезазначеної квартири.
Враховуючи те, що правовідносини, які склалися між сторонами є грошовими та містять зобов`язальний характер, здійснений позивачкою розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, суд приходить до висновку про стягнення з відповідачки на користь позивачки інфляційних втрат та 3% річних з моменту прострочення зобов`язання по дату зазначену позивачкою 19.02.2024.
Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.
Згідно із ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3642,26 грн.
Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 141, 259, 263-265, 282 Цивільного процесуального кодексу України, суд
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 :
-кошти, отримані згідно розписки від 19 листопада 2020 та розписки від 07 квітня 2021 у розмірі 254411 грн. 73 коп.;
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3642 грн. 26 коп.
Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Апеляційні скарги подаються учасниками справи в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Повний текст судового рішення складено «06» лютого 2025.
Суддя Н.О. Рум`янцева