справа №176/3492/24
провадження №2/176/286/25
РІШЕННЯ

Іменем України

10 лютого 2025 р. Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області в складі головуючого судді Гусейнова К.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2024 року до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування своїх вимог позивач ОСОБА_1 посилається на те, що він з 2002 року працював на Державному підприємстві «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на різних посадах. З 03 жовтня 2022 року на підставі наказу від 03.10.2022 №1355-ос, він був переведений на посаду головного інженера ДП «СхідГЗК». Відповідно до наказу ДП «СхідГЗК» від 14 серпня 2024 року № 393 «Про зміну в організації виробництва і праці та скорочення штату працівників ДП «СхідГЗК» виключено з 01 листопада 2024 року зі штатного розпису керівників, професіоналів, фахівців, технічних службовців управління підприємства посаду головного інженера.

16 вересня 2024 року позивачу було вручено «Попередження про зміну в організації виробництва і праці та наступне вивільнення» від 19.08.2024 №15-10/5670.

Відповідно до Попередження від 19.08.2024 року №15-10/5670 позивача було попереджено про виключення зі штату посади головного інженера та згідно зі статтею 492 КЗпП України запропонована посада технічного директора. Також в Попередженні зазначено, що останній день роботи 16 листопада 2024 року.

Ознайомившись з Попередженням від 19.08.2024 №15-10/5670, позивач погодився на переведення на посаду технічного директора, про що він зазначив у вказаному Попередженні.

24 жовтня 2024 року позивач подав до відділу кадрів заяву про переведення його на посаду директора технічного ДП «СхідГЗК» (вхідний №6860 від 30.10.2024).

Але переведення на посаду директора технічного ДП «СхідГЗК» не було здійснено з невідомих позивачу причин.

18 листопада 2024 року ОСОБА_1 у відділі кадрів ДП «СхідГЗК» видали копію наказу «Про звільнення з роботи ОСОБА_2 » від 18.11.2024 №1487/ос.

Як вбачається з Наказу від 18.11.2024 №1487/ос позивача було звільнено з посади головного інженера ДП «СхідГЗК» у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників на підставі частини 1 статті 40 КЗпП України.

Позивач вважає, що його звільнення з посади головного інженера ДП «СхідГЗК» не відповідає вимогам КЗпП, а Наказ «Про звільнення з роботи Володимира Пільчика» від 18.11.2024 №1487/ос підлягає скасуванню. В свою чергу, на думку позивача, відповідач повинен був перевести його на посаду директора технічного ДП «СхідГЗК», у відповідності до статей 49-1, 32 КЗпП України.

Крім того, позивач вважає, що у разі поновлення його на посаді головного інженера на його користь підлягають стягненню з ДП «СхідГЗК» суми втраченого заробітку за час вимушеного прогулу з часу звільнення з 19.11.2024 по день вирішення даної справи, які слід вирахувати, керуючись положеннями «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.95 року №100.

Відповідно до довідки про доходи від 04.12.2024 року №341, середньоденна заробітна плата з урахуванням податків та зборів складає 5580,68 грн.

Позивач звертає увагу суду на те, що його право на виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу гарантовано положеннями статті 235 КЗпП України, тому просить задовольнити позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу з 19.11.2024 по день прийняття рішення по цій справі, згідно із Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.95 року, взявши за основу при розрахунку середньоденну заробітна плата з урахуванням податків та зборів 5 580,68 грн.

Щодо вимоги про зобов`язання переведення з посади головного інженера ДП «СхідГЗК» на посаду директора технічного позивач ДП «СхідГЗК» позивач зазначає, що відповідно до Попередження від 19.08.2024 №15-10/5670 згідно зі статтею 492 КЗпП України йому була запропонована посада технічного директора.

Ознайомившись з Попередженням від 19.08.2024 №15-10/5670, він погодився на переведення на посаду технічного директора, про що зазначив у вказаному Попередженні. Також згода на переведення на іншу посаду підтверджується заявою про переведення ОСОБА_1 на посаду директора технічного ДП «СхідГЗК» (вхідний №6860 від 30.10.2024).

Але переведення позивача на посаду директора технічного ДП «СхідГЗК» не було здійснено з невідомих йому причин.

Позивач вважає, що відповідач ДП «СхідГЗК» зобов`язаний був виконати свій обов`язок з дотримання гарантій працівника при вивільненні, що виникли у зв`язку зі зміною в організації праці, зокрема, перевести позивача на вакантну посаду, яка була йому запропонована та яка існувала з моменту попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, відповідала кваліфікації позивача, та з якою він погодився. Але відповідач не виконав вказаний обов`язок, передбачений ДП «СхідГЗК» статтями 5-1, 40, 49-2 КЗпП України.

Крім того, позивач вважає, що своїми неправомірними діями відповідачем порушений принцип визначеності та принцип легітимного очікування.

Так відповідач, запропонувавши позивачу вакантну посаду директора технічного, та у відповідності до КЗпП України, зобов`язаний був за згодою позивача перевести його на вказану посаду, однак безпідставно не вчинив дії щодо подальшої реалізації прийнятого рішення.

Позивач вчинив відповідні дії - надав згоду на переведення та подав заяву на переведення на іншу посаду, тобто мав легітимне очікування. Але відповідач не вчинив дії, які повинен був вчинити у відповідності до норм законодавства та свого ж акта індивідуальної дії.

Отже, на підставі викладеного, для остаточного захисту прав позивача на працю, позивач вважає, що вимога щодо зобов`язання ДП «СхідГЗК» перевести його з посади головного інженера на посаду директора технічного є обґрунтованою, відповідає не тільки вимогам КЗпП України, а й визначеності сторін, що підтверджені відповідними доказами.

У зв`язку з вищевикладеним позивач звернувся до суду із зазначеним позовом та просить:

- скасувати наказ Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» «Про звільнення з роботи Володимира Пільчика» від 18.11.2024 №1487/ос та поновити ОСОБА_1 на посаді головного інженера Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат»;

- стягнути з Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 19.11.2024 по день прийняття рішення по цій справі, згідно із Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.95 року №100, взявши за основу при розрахунку середньоденну заробітна плата з урахуванням податків та зборів - 5 580,68 грн;

- зобов`язати Державне підприємство «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» перевести ОСОБА_1 з посади головного інженера ДП «СхідГЗК» на посаду директора технічного Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат»;

- рішення в частині поновлення на роботі та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць звернути до негайного виконання;

- розподілити судові витрати.

Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2024 року по справі було відкрито провадження, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Позивач про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін повідомлений належним чином, заперечень щодо розгляду справи без повідомлення сторін не подав.

Представнику відповідача ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» відповідно до вимог ЦПК України, направлено копію ухвали суду про відкриття провадження у справі. Надано строк для подачі заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження, відзиву на позовну заяву з наданням суду доказів в обґрунтування свого відзиву. Заперечень щодо розгляду справи без повідомлення сторін від відповідача не надходило.

02 січня 2025 року від відповідача ДП «СхідГЗК» на адресу суду надійшов відзив, в якому відповідач просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, оскільки вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними.

Відповідач у відзиві зазначає, що відповідно до наказу ДП «СхідГЗК» від 14 серпня 2024 року № 393 «Про зміну в організації виробництва і праці та скорочення штату працівників ДП «СхідГЗК» виключено з 01 листопада 2024 року зі штатного розпису керівників, професіоналів, фахівців, технічних службовців управління підприємства посаду головного інженера.

16 вересня 2024 року позивачу було вручено «Попередження про зміну в організації виробництва і праці та наступне вивільнення» від 19.08.2024 №15-10/5670.

Відповідно до Попередження від 19.08.2024 №15-10/5670 позивача було попереджено про виключення зі штату посади головного інженера та, на виконання ст.49-2 КЗпП України, запропоновано посаду технічного директора. Також в Попередженні зазначено, що останній день роботи 16 листопада 2024 року.

Ознайомившись з Попередженням від 19.08.2024 №15-10/5670, позивач погодився на переведення на посаду технічного директора. 24 жовтня 2024 року позивач подав до відділу кадрів заяву про переведення його на посаду директора технічного ДП «СхідГЗК» (вхідний №6860 від 30.10.2024). Після надходження, вказана заява, була передана на погодження до відповідних служб та відділів підприємства.

Однак узгодити переведення позивача з усіма службами та відділами підприємства не вдалося, зокрема вказана заява залишилася не погоджена начальником відділу ВОПтаЗП.

Таким чином, у зв`язку з непогодженням заяви позивача на переведення, відповідними службами підприємства було прийнято рішення про його звільнення, про що 18 листопада 2024 видано наказ «Про звільнення з роботи ОСОБА_2 » від 18.11.2024 №1487/ос.

Відповідач зазначає, що з огляду на відсутність погодження заяви на переведення позивача усіма відповідним службами і відділами підприємства у керівника підприємства була відсутня можливість перевести позивача на раніше запропоновану йому посаду.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Згідно зі ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Приписами ст.43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Так, відповідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що відповідно до трудової книжки позивача ОСОБА_1 , він дійсно з 22.01.2002 року по 18.11.2024 року перебував у трудових відносинах з Державним підприємством «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» (а.с.15-16).

Наказом №1355/ос від 03.10.2022 року ОСОБА_1 було переведено з 03.10.2022 року на посаду головного інженера Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» (а.с.11).

Наказом №393 від 14.08.2024 року було виключено з 01.11.2024 року зі штатного розпису керівників, професіоналів, фахівців, технічних службовців управління ДП «СхідГЗК» посаду головного інженера (а.с.12).

16 вересня 2024 року позивачу ОСОБА_1 було вручено «Попередження про зміну в організації виробництва і праці та наступне вивільнення» від 19.08.2024 №15-10/5670 (а.с.17).

В даному Попередженні від 19.08.2024 №15-10/5670 було зазначено про виключення з 01.11.2024 року зі штатного розпису посади головного інженера та згідно зі ст.49-2 КЗпП України, ОСОБА_1 запропоновано посаду технічного директора. В Попередженні також зазначено, що останній день роботи ОСОБА_1 16 листопада 2024 року.

Позивач ОСОБА_1 погодився на запропоновану пропозицію роботодавця, а саме на посаду технічного директора, про що поставив свій особистий підпис у Попередженні від 19.08.2024 №15-10/5670 (а.с.17).

Крім того, 24 жовтня 2024 року ОСОБА_1 звернувся із письмовою заявою до генерального директора ДП «СхідГЗК», в якій просив перевести його на посаду директора технічного ДП «СхідГЗК» (а.с.9).

Наказом №1487/ос від 18.11.2024 року ОСОБА_1 було звільнено у зв`язку зі скороченням чисельності штату працівників (а.с.13).

Частинами 1, 2, 6 статті 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Пунктом 1 ч.1 статті 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1,2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (ч.2 ст.40 КЗпП України).

Відповідно до ч.ч.1-3 статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Верховний суд України в п.19 постанови пленуму «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 р. № 9 зазначив, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Позивач стверджує, що відповідач діяв протиправно, звільнивши його та не виконавши зобов`язання щодо його працевлаштування.

Аналізуючи наведені твердження, суд відхиляє доводи відповідача про неможливість переведення позивача на іншу посаду, оскільки як зазначено вище, та відповідно до приписів ст.42 КЗпП України, саме відповідач мав забезпечити позивачу переважне право у працевлаштуванні шляхом переведення на рівнозначну посаду. Крім того, позивач мав переважне та безумовне право на переведення, адже письмово виявив таке своє бажання.

Відповідач у відзиві не заперечує той факт, що посада технічного директора була вакантною на час звільнення позивача.

Відповідно до ч.2 ст.40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою на іншу роботу.

Враховуючи викладене, із досліджених судом доказів вбачається, що позивач погоджувався на переведення його на іншу посаду, однак відповідач не виконав свого зобов`язання, фактично незаконно позбавляючи його права у такому переведенні. Тому, за вказаних обставин, його звільнення є незаконним, а наказ про звільнення підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог про поновлення позивача на посаді головного інженера Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат», суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивача було звільнено незаконно, а тому наказ ДП «СхідГЗК» №1487/ос від 18.11.2024 року «Про звільнення з роботи Володимира Пільчика» слід скасувати та поновити ОСОБА_1 на посаді головного інженера ДП «СхідГЗК».

Також суд зазначає, що відповідно до ч.7 ст.235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Згідно з частиною 2 статті 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі, орган, який розглядає судовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно довідки про доходи №478-р від 26.11.2024 року, виданої ДП «СхідГЗК», середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 з урахуванням податків та зборів складає 5580,68 грн (а.с.7).

У зв`язку з зазначеним, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19 листопада 2024 року по 10 лютого 2025 року (60 робочих днів), розрахований відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року та на підставі довідки про середній доходи ОСОБА_1 , наданої Державним підприємством «Східний гірничо-збагачувальний комбінат». Враховуючи, що його середньоденна заробітна плата на момент звільнення становила 5580,68 гривень, а кількість робочих днів 60, то заробітна плата, що підлягає стягненню на користь позивача за час вимушеного прогулу становить 334840,8 гривень (60 робочих днів * 5580,68 гривень).

Щодо вимоги позивача про зобов`язання ДП «СхідГЗК» перевести ОСОБА_1 з посади головного інженера на посаду директора технічного ДП «СхідГЗК» суд зазначає наступне.

Згідно з ч.3 ст.64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Частиною другою статті 65 ГК України передбачено, що власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства чи інших установчих документів.

При цьому саме втручання в господарську та іншу діяльність підприємства не допускається, крім випадків, передбачених законодавством України. Отже, право роботодавця самостійно визначати чисельність працівників і штатний розпис не потребує додаткового доведення, і судові органи не можуть вимагати обґрунтування доцільності скорочення чисельності або штату та саме в рамках розгляду спору про поновлення на роботі й вирішується питання про правомірність звільнення з роботи, тому до повноважень суду входить перевірка правильності проведення та дотримання роботодавцем процедури звільнення, у тому числі за скороченням, конкретного працівника.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово наголошував, що закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту прав, ніж зазначений в частині першій статті 235 КЗпП України, а отже, установивши, що звільнення відбулося із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.

При цьому, повноваження суду при вирішенні трудового спору про поновлення працівника на попередній роботі не слід ототожнювати із процедурою призначення на посаду, що належить до компетенції роботодавця.

Так, повноваження щодо призначення працівника в порядку переведення на відповідну посаду, згідно із затвердженим штатним розписом в новоствореній юридичній особі, яка є правонаступником роботодавця, є винятковою компетенцією роботодавця і суд, як орган, що розглядає трудовий спір, не повинен і не може втручатися у здійснення дискреційних повноважень державного органу.

Обов`язок по працевлаштуванню незаконно звільненого працівника покладений на роботодавця, яким у випадку реорганізації державної установи є її правонаступник, якому передані відповідні завдання і функції.

Аналогічну правову позицію неодноразово висловлював Верховний Суд, зокрема, у постановах від 19 грудня 2018 року №807/2391/15, від 26 травня 2021 року у справі №260/261/20, від 27 квітня 2021 року в справі №826/8332/17, від 20 січня 2021 року у справі №640/18679/18, від 20 січня 2021 року у справі №804/958/16, від 11 лютого 2021 року у справі №640/21065/18, від 31 травня 2021 року у справі №0840/3202/18, від 06 липня 2021 року у справі №640/3456/20, від 06 липня 2021 року у справі №640/1627/20, від 03 червня 2020 року у справі №817/3431/14, від 21 жовтня 2021 року у справі № 809/2894/13-а.

Отже, ураховуючи вищенаведену практику Верховного Суду щодо застосування положень статті 235 КЗпП України, позивач повинен бути поновленим саме на посаді, з якої його було протиправно звільнено, тобто на посаді головного інженера Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат».

При цьому, якщо посада, на якій працював незаконно звільнений працівник, була скорочена, то для виконання рішення суду роботодавець вимушений буде поновити працівника на рівнозначній посаді або внести відповідні зміни до штатного розкладу - ввести (відновити) скорочену посаду.

Згідно зі ст.141 ЦПК України, із відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати у розмірі 1211 грн 20 коп. за вимогу про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також стягнути з відповідача 1211,2 грн на користь держави за вимогу про поновлення на роботі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 116,117 КЗпП, ст.ст. 12, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити частково.

Скасувати наказ Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» (, адреса: Дніпропетровська область, м.Жовті Води, вул.Горького, 2) «Про звільнення з роботи Володимира Пільчика» від 18 листопада 2024 року № 1487/ос.

Поновити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на посаді головного інженера Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат».

Стягнути з Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» (, юридична адреса: Дніпропетровська область, Кам`янський район, місто Жовті Води, вулиця Горького, 2, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19 листопада 2024 року по 10 лютого 2025 року в розмірі 334840 (триста тридцять чотири тисячі вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Рішення в частинні поновлення на роботі та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць допустити до негайного виконання.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» (, адреса: Дніпропетровська область, м.Жовті Води, вул.Горького, 2), на користь держави судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Стягнути з Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» (, адреса: Дніпропетровська область, м.Жовті Води, вул.Горького, 2), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя Жовтоводського міського суду

Дніпропетровської області Кімал ГУСЕЙНОВ