Провадження № 2/522/277/25
Справа № 522/4541/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі: судді - Бондар В.Я.,

за участю секретаря судового засідання Єрганінової К.В.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 3% річних та інфляційних витрат,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 26.03.2024 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 про стягнення 3% річних та інфляційних витрату розмірі 826 815,71 грн, з яких: -738 158,52 грн інфляційне збільшення; - 88 657,19 грн 3% річних.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 12.07.2008 ОСОБА_1 позичив своєму знайомому ОСОБА_2 грошові кошти у сумі еквівалентній 30 000 доларів США. У зв`язку з невиконанням боргових вимог, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення суми боргу. Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 14.12.2011 по справі №2-12441/2011 позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 239 469 грн та судовий збір 2 394,70 грн. Відкрите виконавче провадження на виконання вищевказаного рішення досі перебуває на виконанні, а відповідач ухиляється від погашення заборгованості. На підставі ст. 625 ЦК України позивач вважає, що відповідач має сплати 3% річних нараховані за період з 27.12.2011 (дата набрання рішенням законної сили 26.12.2011) по 15.03.2024, які становлять 88 657,19 грн. Також нараховує інфляційне збільшення за період з січня 2012 року по лютий 2024 року у розмірі 738 158,52 грн.

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 27.03.2024 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 21.05.2024.

У підготовчому засіданні 21.05.2024 проведеному за участі представника позивача ОСОБА_3 розгляд справи було відкладено на 25.06.2024.

До суду 06.06.2024 надійшов відзив від представника ОСОБА_2 ОСОБА_4 , згідно якого заперечує проти позову.

На обґрунтування відзиву зазначено, що вимоги про стягнення 3% річних вже розглядалися судом у справі №522/10997/15-ц та Одеським апеляційним судом 30.01.2024 відмовлено у задоволені позову. Проте, в порядку виконання цього рішення Приморського районного суду м.Одеси від 18.04.2016 до його скасування, за ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на квартири, яка належить відповідачу, тобто рішення було виконано. Тому, провадження про стягнення 3% річних підлягає закриттю. Стягнення інфляційних нарахувань неможливе у зв`язку з тим, що боргове зобов`язання було у доларах США.

У підготовчому засіданні 25.06.2024 проведеному за участі представника позивача ОСОБА_3 та представника відповідача ОСОБА_4 було прийнято до розгляду відзив та задоволено клопотання представника позивача про відкладення з метою підготовки відповіді на відзив, наступне засідання призначено на 30.07.2024.

До суду 02.07.2024 надійшла відповідь на відзив представника позивача ОСОБА_3 у якій зазначає, що у справі №522/10997/15-ц був інший предмет спору і після скасування рішення суду, ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 05.06.2024 було застосовано поворот виконання рішення суду та скасовано державну реєстрацію права власності за позивачем. ОСОБА_2 досі не повернув борг за розпискою. Стягнення 3% річних за прострочення виконання зобов`язання на підставі ст. 625 ЦК України розглядається вперше, про що вказувала у колегії апеляційного суду. Оскільки борг стягнуто рішенням суду у гривні, то нарахування інфляційних збитків є можливим.

У підготовчому засіданні 30.07.2024 проведеному за участі представника позивача ОСОБА_3 та представника відповідача ОСОБА_4 прийнято відповідь на відзив та в результаті проведених підготовчих дій було закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 27.08.2024.

У зв`язку з відсутністю подачі електроенергії до приміщення суду, розгляд справи у судовому засіданні 27.08.2024 відкладено на 10.10.2024.

Під час судового засідання 10.10.2024 проведеного за участі представника позивача ОСОБА_3 та представника відповідача ОСОБА_4 було оголошено повітряну тривогу в м. Одесі, тому у зв`язку з необхідністю слідувати в укриття, розгляд справи було відкладено на 22.10.2024.

У судовому засіданні 22.10.2024 проведеному за участі представника позивача ОСОБА_3 та представника відповідача ОСОБА_4 сторони надали вступні слова, з метою підготовки до судових дебатів розгляд справи відкладено на 28.11.2024.

Ухвалою від 26.11.2024 повернуто заяву представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 про забезпечення позову.

До суду 28.11.2024 надійшла заява представника відповідача ОСОБА_4 у якій зазначила, що 21.11.2024 ОСОБА_2 сплатив в повному обсязі боргове зобов`язання та звернувся до виконавця з заявою про закінчення виконавчого провадження.

У судовому засіданні 28.11.2024 проведеному за участі представника відповідача ОСОБА_4 прийнято заяву представника відповідача та зобов`язано направити її позивачу, у зв`язку з чим розгляд справи відкладено на 15.01.2025.

Ухвалою від 29.11.2024 задоволено частково заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову. Вжито заходи забезпечення позову по цивільній справі №522/4541/24, шляхом заборони суб`єктам державної реєстрації та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна частини житлового будинку (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100), загальною площею 106,9 кв.м., житловою площею 53,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2 . У частині вимог заяви про накладення арешту відмовлено. Застосовано зустрічне забезпечення позову, визначивши ОСОБА_1 розмір зустрічного забезпечення у сумі 5 000 (п`ять тисяч) гривень.

На виконання вимог ухвали про зустрічне забезпечення представник позивача подав до суду 06.12.2024 заяву разом з платіжною інструкцією від 03.12.2024.

У судовому засіданні 15.01.2025 представник позивача ОСОБА_3 просив задовольнити позову, представник відповідача ОСОБА_4 заперечувала проти позову, вказувала на пропуск строку позовної давності. Представник позивач попросив надати час для надання обґрунтування строку позовної давності. Клопотання було задоволено, розгляд справи відкладено на 30.01.2025.

У судовому засіданні 30.01.2025 представник позивача ОСОБА_3 обґрунтовував строки позовної давності їх зупиненням через ведення на території України карантину, а згодом воєнного стану. Представник відповідача ОСОБА_4 наголошувала на необхідності застосуванні строку позовної давності.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, заслухавши пояснення учасників справи, дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 14 грудня 2011 року Приморським районним судом м. Одеси ухвалено рішення по справі №2-12441/2011, яким стягнуто з ОСОБА_2 на корить ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 239 469 грн та судовий збір у розмірі 2 394,70 грн. Борг стягнуто за розпискою від 12.07.2008 про надання в борг грошової суми у розмірі 30 000 доларів США (а.с.14-16).

На виконання вищевказаного рішення, яке набрало законної сили 26 грудня 2011 року, 19 січня 2012 року Приморським районним судом м. Одеси видано виконавчий лист (а.с.17-18).

Постановою Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції 22.10.2015 було відкрите виконавче провадження №49079996 з приводу виконання виконавчого листа №2-12441/11 від 19.01.2012 (а.с.19).

Станом на 15.03.2024 виконавчий лист знаходиться на примусовому виконанні (а.с.20).

За загальним правилом ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 06 березня 2019 року по справі № 757/44680/15-ц здійснив тлумачення частини першої статті 509, частини першої статті 267, статті 625 ЦК України та дійшов висновку про те, що:

1) натуральним є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набути майном;

2) конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку;

3) кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку.

В указаній справі, дійшовши висновку про натуральний характер зобов`язання, суд касаційної інстанції виходив з того, що вимога кредитора не може бути захищена в судовому порядку за сплином позовної давності.

Разом з тим, в даній справі основна вимога кредитора вже захищена судом у рішенні Приморського районного суду м.Одеси по справі №2-12441/11 року у справі, за яким з відповідачів стягнуто суму заборгованості на користь позивача, а, отже, зобов`язання не можна вважати натуральним.

Можливість нарахування боржникові кредитором наслідків прострочення виконання грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України, після реалізації права на дострокове стягнення усієї суми кредиту, встановлена також постановою Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року по справі №127/15672/16-ц.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.

В даному випадку розмір заборгованості вже встановлений судовим рішенням по справі №2-12441/11, яке набрало законної сили, та складає 239 469 грн.

Тому, доводи відповідача про те, що грошове зобов`язання було визначено у доларах та інфляційне збільшення не підлягає нарахування є не обґрунтованими, адже грошове зобов`язання відповідача визначено рішенням суду у гривні.

Схожий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 28 вересня 2021 року у справі № 759/4755/19 та постанові Верховного суду від 29 листопада 2023 року у справі №753/1527/22.

Тож, оскільки ОСОБА_1 вже скористався судовим захистом та рішенням суду з ОСОБА_5 стягнуто суму основного боргу, то таке зобов`язання вже не є натуральним, а кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України.

Доводи відповідача про повторність стягнення 3% річних є безпідставними з огляду на наступне.

Заочним рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 18.04.2016 у справі №522/10997/15-ц стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 30 000 доларів США з конвертацією цієї суми в національну валюту України по курсу НБУ на день здійснення платежу, зменшивши її на суму 239 469 грн; три відсотки річних за період з 2012 року по лютий 2015 року в сумі 2 700 доларів США, з конвертацією; відсотки за користування чужими коштами за період з 2012 року по лютий 2015 року в сумі 7 946,1 доларів США, з конвертацією (а.с.39-40).

Заочне рішення Приморського районного суду м.Одеси від 18.04.2016 скасовано постановою Одеського апеляційного суду від 30.01.2024 та у задоволенні позову відмовлено. Колегією суддів звернуто увагу, що позивачем не заявлялися вимоги про стягнення 3% річних на підставі ст. 625 ЦПК України як відповідальність за порушення грошового зобов`язання на суму, стягнуту рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 14.12.2011 у національній валюті гривні (а.с.41-45).

Таким чином, вимоги у справі №522/10997/15-ц були іншим ніж у цій справі.

Щодо виконання рішення реєстрацією права власності на частину квартиру за позивачем, то ці доводи відповідача є безпідставними, адже ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 05.06.2024 допущено поворот виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18.04.2016 року по цивільній справі №522/10997/15-ц за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу. В порядку повороту виконання рішення суду скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , здійснену на підставі рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Жосан Т.І., індексний номер: 67003035 від 30.03.2023 року, та припинити право власності ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначення представника відповідача про сплату заборгованості у повному обсязі 21.11.2024 на суму 266 419,10 грн, відповідно до квитанції №ПН833 (а.с.129) не позбавляє права позивача отримати 3% річних та інфляційне нарахування за період невиконання рішення суду.

Щодо строків позовної давності.

У Цивільному кодексі України позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частин першої та п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

При цьому визначення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і правильність обчислення позовної давності, і захист порушеного права.

Згідно частини четвертої статті 267 наведеного Кодексу, сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У цій справі позивач звернувся до суду з позовом 26.03.2024 та просить тягнути 3% річних за період з 27.12.2017 по 15.03.2024 та інфляційне нарахування за період з 01.01.2012 по 29.02.2024.

Разом з тим, суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин. В подальшому постановами Кабінету Міністрів України карантин продовжувався та був відмінений з 24 год. 00 хв. 30 червня 2023 року на всій території України постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Відповідно до ч. 12 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Крім того, згідно з ч. 19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року№ 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Отже, 30.06.2023, коли було відмінено карантин, вже діяв воєнний стан, на період дії якого також зупиняються строки позовної давності.

Прострочення виконання зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання, підтвердженого судовим рішенням, до моменту його повного виконання і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Відповідні висновки неодноразово висловлювалися Верховним Судом, зокрема містяться і в постановах Верховного Суду від 19 січня 2022 року в справі № 204/3530/17, від 17 лютого 2021 року в справі № 303/7132/18.

Таким чином, заявлені позивачем вимоги нараховані до 12.03.2017 (за три роки до зупинення строків внаслідок встановленого карантинну) є такими, що не підлягають задоволенню, адже в цій частині ОСОБА_1 допустив пропущення строку позовної давності.

У частині позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань за період з 12.03.2017 по 15.03.2024 позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

З розрахунку суду, інфляційні втрати за період з 12.03.2017 по 15.03.2024 нараховані на суму заборгованості у розмірі 241 863,70 грн (237 469 грн основного боргу + 2 394,70 грн судового збору) становить 236 436,70 грн. Розмір 3% річних за цей період на цю ж суму становить 50 910,65 грн.

Тож, позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, однак у зв`язку з пропуском строку позовної давності підлягають задоволенню виключно за період з 12.03.2017 по 15.03.2024, які в загальному становлять 287 347,35 грн.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 1 та 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач при зверненні до суду оплатив судовий збір у розмірі 8 268,16 грн, що підтверджується квитанцією від 13.03.2024 (а.с.6).

У зв`язку з частковим задоволенням позову, сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 2 753,58 грн, що становить 33,30%, тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 27, 64, 76, 81, 95, 258-259, 263-265, 268, 274, 279, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 3% річних та інфляційних витрат задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) грошові кошти у розмірі 287 347 (двісті вісімдесят сім тисяч триста сорок сім) гривень 35 (тридцять п`ять) копійок, з яких:

- 236 436,70 грн інфляційне нарахування;

- 50 910,65 грн 3% річних.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) сплачений судовий збір у розмірі 2 753 (дві тисячі сімсот п`ятдесят три) гривні 58 (п`ятдесят вісім) копійок.

В іншій частині позову відмовити.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 07 лютого 2025 року.

Суддя: В.Я. Бондар