Провадження № 2/357/1602/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2025 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді - Бондаренко О. В., за участю секретаря судового засідання - Каплічної Ж.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

28.10.2024 представник позивача, за довіреністю у справі - Лаврів Віталій Павлович, звернувся до суду з вказаним позовом, шляхом направлення через підсистему «Електронний суд», який зареєстрований судом 29.10.2024, обґрунтовуючи тим, що 14.09.2021 між АТ «ТАСКОМБАНК» та ОСОБА_1 було укладено Заяву-договір №2276503-008 про надання кредиту готівкою на власні потреби, відповідно до умов якого позичальнику було надано кредит в розмірі 10690,00 грн, шляхом перерахування на поточний рахунок відповідача № НОМЕР_1 . Відповідно до п. 1 розділу 2 Кредитного договору, Відповідач акцептував Публічну пропозицію АТ «ТАСКОМБАНК», яка розміщена на веб-сайті Банку: www.tascombank.com.ua, на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб і приєднався до умов Договору. У відповідності до змісту Кредитного договору та умов Паспорту споживчого кредиту за продуктом «Зручна готівка МАКСИМУМ», кредитування Відповідача здійснювалось на наступних умовах: строк кредитування - 24 місяці, цільове призначення кредиту - на рефінансування заборгованості в іншій фінансовій установі (споживчі цілі), розмір процентної ставки за користування кредитом - 0,01 % річних, комісія за обслуговування кредитної заборгованості - 6,9 % щомісячно. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши кредитні кошти в обсязі, обумовленому кредитним договором, які отримані останнім у передбачений кредитним договором спосіб, але позичальником було порушено норми чинного законодавства України та умови Кредитного договору, а саме те, що відповідач зобов`язався повертати кредит щомісячно згідно графіку, передбаченого Додатку № 1 до цієї Заяви-договору, що є її невід`ємною частиною. Таким чином, через неналежне виконання відповідачем умов Кредитного договору, станом на 30.09.2024 загальна заборгованість перед позивачем складає 22 393,75 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена)- 8 378,42 грн, заборгованість по процентах - 0,74 грн, заборгованість по комісії - 14 014,59 грн.Позивачем, керуючись ч. 2 ст. 1050, 1048 ЦК України та кредитним договором, відповідачу надіслано повідомлення-вимогу про повернення кредиту та погашення заборгованості за кредитним договором, однак зазначені порушення не були усунені, а заборгованість так і не була погашена. З огляду на те, що позичальником не виконано грошове зобов`язання по поверненню грошових коштів, просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» заборгованість за Заявою-договором № 2276503-008 про надання кредиту готівкою на власні потреби від 14 вересня 2021 року, що станом на 30.09.2024 становить 22393,75 грн та понесені судові витрати.

31.10.2024 судом постановлено ухвалу, якою прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання.

17.12.2024 представник відповідача, адвокат Семенюта Руслан Анатолійович, подав до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що станом на 30.09.2024 загальна заборгованість відповідача перед позивачем складає 22 393,75 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) - 8 378,42 грн, заборгованість по процентах (в т.ч. прострочені)- 0,74 грн, заборгованість по комісії - 14 014,59 грн. Відповідач не заперечує проти суми нарахованого основного боргу - заборгованості по тілу кредиту та нарахованих процентів в сумі 4691,11 грн, але не погоджується із комісією за обслуговування кредиту, вважаючи що ця умова договору є несправедливою та нікчемною відповідно до вимог Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування». 10.06.2017 набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуття чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України "Про споживче кредитування" Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Так як в Заяві-договорі №2276503-008 про надання кредиту готівкою на власні потреби не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія, і АТ «Таскомбанк» не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, тому положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту (комісію за обслуговування кредиту - п.1.4) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». За період існування кредитних правовідносин між сторонами відповідач, згідно до наданого Позивачем Розрахунку заборгованості, сплатив у період з 11.10.2021 по 10.02.2022 кошти на загальну суму 3688,05 грн., які Позивачем були зараховані на погашення комісії. Враховуючи викладене щодо нікчемності умови договору в частині нарахування комісії, то кошти в розмірі 3688,05 грн підлягають зарахуванню до основної заборгованості в порядку ст. 216 ЦК України. Враховуючи наведене, сума заборгованості, яка заявлена позивачем до стягнення має бути зменшена на суму 3688,05 грн та на суму 14 014,59 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення основна сума заборгованості у розмірі 4691,11 грн (22 393,75 грн. - 3688,05 грн. - 14 014,59 грн.), що складається з заборгованість по тілу кредиту та заборгованість по процентах. Тому, просить у задоволенні позову, в частині стягнення 14 014,59 грн - заборгованості по комісії відмовити, зменшити розмір заборгованості по тілу кредиту на 3688,05 грн, що були сплачені ОСОБА_1 та безпідставно віднесені банком на погашення комісії та стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» заборгованість у розмірі 4691,11 грн, що складається із заборгованості по тілу кредиту та заборгованості по процентах.

Представник позивача, за довіреністю у справі - адвокат Лаврів Віталій Павлович, в судове засідання не з`явився, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, в позовній заяві просить розгляд даної справи проводити без участі представника банку.

Представник відповідача, адвокат Семенюта Руслан Анатолійович та відповідач - ОСОБА_1 , у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, 23.01.2025 адвокат Семенюта Руслан Анатолійович подав до суду письмову заяву, в якій просить провести розгляд справи без участі відповідача та його представника, задовольнити відзив на позовну заяву та зменшити витрати на правову допомогу.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків ( ст. 11 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( ст. 627 ЦК України).

Судом встановлено, що 14.09.2021 між Акціонерним товариством «ТАСКОМБАНК» та ОСОБА_1 укладено Заяву-договір №2276503-008 про надання споживчого кредиту, згідно якого банк надає позичальнику кредит в рамках кредитного продукту «Зручна готівка МАКСИМУМ» в розмірі 10 690,00 грн, цільове призначення кредиту: на рефінансування заборгованості в іншій фінансовій установі, шляхом перерахування на поточний рахунок № НОМЕР_1 , строком на 24 місяці, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти в розмірі 0,01% річних за користування кредитом на умовах, встановлених договором та комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 6,9 % щомісячно, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 29-34, 39-44, 45-78).

Згідно п. 1.2.10 Заяви-договору орієнтована реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту визначається відповідно до законодавства та зазначається у Графіку з обчислення платежів загальної вартості кредиту для споживача та реальної відсоткової ставки за заявою-договором про споживчий кредит (Додаток №1).

Згідно п. 1.6 Заяви-договору платежі по погашенню кредитної заборгованості здійснюються із застосуванням ануїтетної схеми погашення.

Згідно п. 2.2. Розділу 2 Заяви-договору шляхом підписанням цієї заяви-договору позичальник підтверджує, що на момент укладення заяви-договору попередньо ознайомлений у письмовій формі з умовами та правилами надання споживчого кредиту, в тому числі з вартістю споживчого кредиту, його особливостями, перевагами, недоліками, інформацією про загальну вартість кредиту урахуванням реальної процентної ставки та загальними витратами за споживчим кредитом.

Згідно п. 3.1 Заяви-договору позичальник зобов`язаний належним чином виконувати всі умови цієї заяви-договору та взяті на себе зобов`язання та у строки встановлені цією заявою-договором, повернути кредит своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, комісійну винагороду за банківські послуги та належним чином виконувати взяті на себе інші зобов`язання.

В додатку №1 до Заяви-договору №2276503-008 про надання споживчого кредиту від 14.09.2021(а.с. 35-37) додано таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, а саме Графік платежів.В даному графіку зазначено, що термін дії договору складає 24 місяці, з 14.09.2021 до 10.09.2023, загальна вартість кредиту в розмірі 29083,75 грн, з яких:10690,00 грн - сума кредиту, 1,11 грн - проценти за користування кредитом, 17702,64 грн - комісія за обслуговування кредитної заборгованості.

Аналогічна інформація міститься і в підписаному відповідачем 14.09.2021 паспорті споживчого кредиту кредит за продуктом «Зручна готівка МАКСИМУМ» (а.с. 38).

Відповідно до приписів ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Передбачено ст. 628 ЦК України, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За ч 2. ст. 638 ЦК України передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Як передбачено ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.

Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

Встановлено, що вказаний заява-договір №2276503-008 про надання споживчого кредиту від 14.09.2021, підписаний сторонами, є чинним, у встановленому законом порядку недійсним не визнавався, сторони визначили всі істотні умови договору, а отже з14.09.2021 між сторонами виникли договірні відносини, щодо користування кредитними коштами у розмірі 10690,00 грн.

Так, шляхом підписання кредитного договору та паспорту споживчого кредиту, якими передбачені всі істотні умови надання кредиту, сплати відсотків та повернення таких коштів позичальником банку, ОСОБА_1 добровільно погодився на визначені в них умови кредитування та взяв на себе відповідні зобов`язання.

Ч. 1 ст. 1046 ЦК України визначено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Кредит у розмірі 10690,00 грн відповідачем було отримано шляхом безготівкового перерахування коштів у спосіб, зазначений в кредитному договорі (п. 1.2.5 Заяви-договору), що підтверджується відповідною випискою по особовому рахунку (а.с. 13-25), отже, кредитодавець виконав свої обов`язки за кредитним договором у повному обсязі.

Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Ст. 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором.

Відповідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму або не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Ч. 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Таким чином, позивач довів факт виникнення зобов`язальних правовідносин між сторонами, шляхом укладання заяви-договору №2276503-008 про надання споживчого кредиту від 14.09.2021 між АТ «ТАСКОМБАНК» та ОСОБА_1 , що не заперечується відповідачем.

З розрахунку заборгованості (а.с. 27-28) вбачається, що заборгованість відповідача за заявою-договором№2276503-008 про надання споживчого кредиту від 14.09.2021 визначена станом на 30.09.2024 та становить 22393,75 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 8378,42 грн, заборгованості за відсотками - 0,74 грн, заборгованості за комісією - 14014,59 грн.

Представник відповідача, адвокат Семенюта Руслан Анатолійович, заперечуючи проти розміру заборгованості зазначає, що відповідач не заперечує проти суми нарахованого основного боргу - заборгованості по тілу кредиту та нарахованих процентів в сумі 4691,11 грн, але не погоджується із комісією за обслуговування кредиту, вважаючи що ця умова договору є несправедливою та нікчемною відповідно до вимог Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування»., так як в заяві-договорі №2276503-008 про надання кредиту готівкою на власні потреби від 14.09.2021 не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія, і АТ «Таскомбанк» не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, тому положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту (комісію за обслуговування кредиту - п.1.4) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Враховуючи викладене щодо нікчемності умови договору в частині нарахування комісії, то кошти в розмірі 3688,05 грн підлягають зарахуванню до основної заборгованості, тому, сума заборгованості, яка заявлена позивачем до стягнення має бути зменшена на суму 3688,05 грн та на суму 14 014,59 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення основна сума заборгованості у розмірі 4691,11 грн (22 393,75 - 3688,05 - 14014,59), що складається з заборгованості по тілу кредиту та заборгованості по процентах.

Суд враховує дані твердження представника відповідача, виходячи з наступного.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Як зазначено вище у рішенні,14.09.2021 між АТ «ТАСКОМБАНК» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, умовами якого визначено щомісячну комісію за обслуговування кредиту у розмірі 6,9 % від суми кредиту (п. 1.4 Заяви-договору)

Встановлена договором комісійна винагорода сплачується позичальником щомісячно у розмірі 737,61 грн в період, встановлений у графіку платежів (розрахунку загальної вартості кредиту для клієнта та реальної річної процентної ставки за цим договором).

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення ч.1, ч.2, ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно із ч.2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до п. 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно із ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 та у постанові Верховного Суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Необхідність внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, пов`язанні з обслуговуванням кредиту, передбачена в розділі 4 «Графік платежів/розрахунок загальної вартості кредиту для клієнта та реальної процентної ставки» заяви-договору (колонка 7 графіка). Загальний розмір комісії за обслуговування кредиту за період з 14.09.2021 по 10.09.2023 складає 17702,64 грн, зі сплатою щомісячної комісії у розмірі 737,61 грн, є суттєвим порівняно із розміром кредиту, отриманого відповідачем (10690,00 грн з урахуванням комісії за видачу кредиту у розмірі 690,00 грн), що вочевидь не можна визнати справедливим і розумним, та вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу.

При цьому в заяві-договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія.

Враховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то положення пункту 1.4Заяви-договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту є нікчемним відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10 січня 2024 року у справі № 727/5461/23 та від 09 лютого 2024 року у справі № 337/3703/22.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Тому, враховуючи вищевикладене, суд не вбачає правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості по комісії в сумі 14014,59 грн.

Як зазначено вище у рішенні, з розрахунку заборгованості за заявою-договором№2276503-008 про надання споживчого кредиту від 14.09.2021 вбачається, що заборгованість відповідача станом на 30.09.2024 становить 22393,75 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 8378,42 грн, заборгованості за відсотками - 0,74 грн, заборгованості за комісією - 14014,59 грн, що також підтверджується випискою по особовому рахунку відповідача (а.с. 13-26).

Також, з розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачем було сплачено в рахунок погашення комісії 3688,05 грн, а тому, враховуючи визнання положення пункту 1.4 Заяви-договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту нікчемним, суд дійшов висновку про зменшення суми боргу по тілу кредиту у розмірі 8378,42 грн на суму 3688,05 грн.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за тілом кредиту та нарахованими відсотками за користування кредитом у загальному розмірі 4691,11 грн (4690,37 грн сума боргу за тілом кредиту та 0,74 грн сума боргу за відсотками), оскільки матеріалами справи встановлено неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань відповідно до умов укладеного кредитного договору.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України невиконання зобов`язання є порушенням зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями ч.1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, тому стягує з відповідача на користь позивача заборгованість за заявою-договором №2276503-008 про надання споживчого кредиту від 14.09.2021 у розмірі 4691,11 грн.

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Позивач, АТ «Таскомбанк» при подачі позову до суду сплатив судовий збір у розмірі 2423,00 грн (а.с. 12).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи довічно, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 123-126).

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: особи з інвалідністю I та II груп.

Згідно положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Тому, враховуючи, що відповідач звільнений від сплати судового збору, судові витрати понесені позивачем не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст. 11, 205, 207, 526, 598, 599, 610, 612, 625-629, 634, 638, 639, 1046, 1048, 1049, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, ст. 4, 12, 76 - 81, 141, 258, 259, 264 - 265, 268, 274-279, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовну заяву Акціонерного товариства «Таскомбанк» (, місцезнаходження: вулиця Симона Петлюри, будинок 30, місто Київ, 01032) до ОСОБА_1 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), про стягнення заборгованості, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» заборгованість станом на 30.09.2024, за Заявою-договором № 2276503-008 про надання кредиту готівкою на власні потреби від 14 вересня 2021 року, у розмірі 4691,11 грн (чотири тисячі шістсот дев`яносто одна гривня 11 копійок).

У задоволені решти вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення. Учасник справи, якому повний текст рішення не був вручений у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 06.02.2025, з урахуванням ч.3 ст. 124, ч.6 ст. 259 ЦПК України.

Суддя :О. В. Бондаренко