К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2025 року місто Київ

справа № 363/3172/23

апеляційне провадження № 22-ц/824/3773/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Головачова Я.В.,

суддів: Нежури В.А., Невідомої Т.О.,

за участю секретаря судового засідання: Мазурок О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Вишгородського районного суду Київської області у складі судді Шубочкіної Т.В. від 24 вересня 2024 року у справі за позовом керівника Вишгородської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Держгеокадастру у місті Києві та Київській області, про відшкодування шкоди,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2023 року керівник Вишгородської окружної прокуратури Київської області звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області про відшкодування шкоди.

ОСОБА_1 є власником земельної ділянки з кадастровим номером :20:011:0182, площею 7,9288 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться на території Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області.

У 2020 році ОСОБА_1 , без зміни цільового призначення земельної ділянки, із застосуванням техніки, незаконно облаштував (заасфальтував) дорогу (трек) для картингу, розмістив споруди модульного типу у кількості 4 штук, навіс, стоянку для автотранспорту та проїзди.

Безгосподарське використання земельної ділянки спричинило виведення вказаної земельної ділянки із сільськогосподарського обороту.

Посилаючись на викладене, керівник Вишгородської окружної прокуратури Київської області просив стягнути з ОСОБА_1 на користь держави в особі Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області шкоду, завдану безгосподарським використанням земельної ділянки, що спричинило виведення її з сільськогосподарського обороту, в сумі 256 670 грн 54 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 24 вересня 2024 року позов керівника Вишгородської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави в особі Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області 256 670 грн 54 коп. шкоди, завданої безгосподарським використанням земельної ділянки, що спричинило виведення землі з сільськогосподарського обороту. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в сумі 3 850 грн. 06 коп.

Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 використовував земельну ділянку не за цільовим призначення, що спричинило її виведення із сільськогосподарського обороту.Такими діями державі завдана шкода, яка пдіялгає стягненню в примусовому порядку. При цьому, суд зазначив, що Димерська селищна рада не вчинила жодних дій, пов`язаних із зверненням до відповідача про відшкодування шкоди, а тому у прокуратури були об`єктивні підстави для звернення з цим позовом у межах позовної давності.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Зазначає, що прокурором не надано належних доказів на підтвердження розміру завданої шкоди державі, а висновок експерта за результатами проведення судової експертизи з питань землеустрою від 1 серпня 2022 року № 22/10.20/2022 не може вважатися таким доказом, адже визначення майнової шкоди не входить до компетенції експерта з правом проведення будівельно-технічних та земельно-технічних експертиз, та експертизи з питань землеустрою. Крім того, висновок експерта від 1 серпня 2022 року № 22/10.20/2022 ґрунтується виключно на припущеннях.

Суд також не врахував, що протокол огляду місця події від 15 червня 2022 року є недопустимим доказом, оскільки огляд був проведений з порушенням, а саме: без ухвали слідчого судді на проведення такого огляду; без повідомлення власника земельної ділянки; без понятих, що є порушенням права особи на захист. Недослідження доказів у судовому засіданні та посилання на них як на підставу для задоволення позову є грубим порушенням процесуального права, зокрема статті 229 ЦПК України

У діях відповідача відсутній елемент цивільного правопорушення, тобто відсутня вина ОСОБА_1 у заподіянні шкоди, спричиненої нецільовим використанням земельної ділянки, а тому позовні вимоги є необґрунтованими. Крім того, позивачем пропущено строк позовної давності, заяви про його поновлення не подано, а сам лише факт запровадження карантину не є достатнім для його поновлення.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Учасники справи не подали відзив на апеляційну скаргу.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу з наведених у ній підстав та просив її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином. З урахуванням положень частини 2 статті 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом установлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки з кадастровим номером :20:011:0182, площею 7,9288 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться на території Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області.

Відповідно до витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-022 від 30 червня 2022 року, земельна ділянка з кадастровим номером :20:011:0182 відноситься до категорії земель сільськогосподарського призначення та, згідно класифікації видів цільового призначення земель, її цільове призначення - 01.03 Для ведення особистого селянського господарства. Вид використання земельної ділянки - Для ведення особистого селянського господарства.

Згідно з висновком експерта за результатами проведення судової експертизи з питань землеустрою від 1 серпня 2022 року № 22/10.20/2022 частина земельної ділянки з кадастровим номером :20:011:0182 площею 7,9288 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Димерської територіальної громади Вишгородського району Київської області, використовується не за цільовим призначенням. Площа частини земельної ділянки, що використовується не за цільовим призначенням становить 4,3635 га; використання земельної ділянки з кадастровим номером :20:011:0182 площею 7,9288 га не за цільовим призначенням призвело до виведення земель з сільськогосподарського обороту і є наслідком безгосподарського використання земельної ділянки; розмір заподіяної шкоди, спричиненої нецільовим використанням земельної ділянки з кадастровим номером :20:011:0182, площею 7,9288 га, становить 256 670 грн 54 коп.

Вишгородська окружна прокуратура направила до Димерської селищної ради лист № 54-4779 вих-22 від 24 листопада 2022 року з метою вжиття відповідним органом заходів для відшкодування завданої шкоди.

Відповідно до інформації Димерської селищної ради № 2941/03-18 від 14 грудня 2022 року орган місцевого самоврядування не вбачає підстав для використання повноважень щодо звернення до суду з позовом про відшкодування завданої шкоди.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 23 травня 2023 року № 363/353/23 у кримінальному провадженні № 0000501 від 15 червня 2022 року ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення

кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 254 КК України, на підставі статті 49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності, кримінальне провадження щодо нього закрито з підстав, передбачених пунктом 1 частини 2 статті 284 КПК України.

Як вбачається з вказаної ухвали, ОСОБА_1 діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків і хоча не бажаючи, але свідомо припускав їх настання, без зміни цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером :20:011:0182, загальною площею 7,9288 га, у 2020 році (точний час досудовим розслідуванням не встановлено) на вказаній земельній ділянці, із застосуванням техніки, незаконно облаштував (заасфальтував) дорогу (трек) для картингу, розмістив споруди модульного типу у кількості 4 штук, навіс, стоянку для автотранспорту та проїзди. Вказані дії ОСОБА_1 що виразилися у безгосподарському використанні земельної ділянки спричинили виведення вказаної земельної ділянки із сільськогосподарського обороту, внаслідок чого завдано збитків Димерській селищній раді Вишгородського району Київської області у розмірі 256 670 грн 54 коп. Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за частиною 1 статті 254 КК України, як безгосподарське використання земель, що спричинило виведення земель з сільськогосподарського обороту.

Згідно з висновком експертів за результатами проведення будівельно-технічної, земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою від 15 грудня 2022 року № 959/12/2022, складеним судовими експертами Свістуновим І.С., Коваленко Л. А., яка була проведена на замовлення відповідача, - встановити функціональне призначення вище наведених будівель та споруд, а також їх фактичне використання та земельної ділянки, виходячи із обсягу наданих на дослідження матеріалів не вбачається за можливе; площа земельної ділянки із кадастровим номером :20:011:0182, яка перебуває під асфальтобетонним покриттям, визначена за результатами візуально- інструментального обстеження та складає: 9036,0 кв.м, що становить 11,4% від загальної площі земельної ділянки із кадастровим номером :20:011:0182, яка розташована на території Димерської територіальної громади Вишгородського району Київської області; встановлення факту зниження або втрату родючості ґрунту можливо встановити порівнянням показників родючості ґрунту до та після виконання певних заходів. Оскільки в наданих на дослідження матеріалах відсутні відомості щодо родючості ґрунту досліджуваної земельної ділянки з кадастровим номером :20:011:0182 площею 7,9288 га на попередні дати, встановити на скільки змінилися показники родючості ґрунту не вбачається за можливе; питання щодо встановлення майнової шкоди внаслідок використання частини земельної ділянки, що знаходиться під асфальтним покриттям на земельній ділянці з кадастровим номером :20:011:0182 площею 7,9288 га, що розташована на території Димерської територіальної громади, Вишгородського району Київської області, відповідно до Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 №53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 26.12.2012 № 1950/5), не входить до компетенції експерта із правом проведення будівельно-технічних та земельно-технічних експертиз; відповідно до законодавства, на землях з цільовим призначенням "для ведення особистого селянського господарства" передбачається можливість влаштування будівель і споруд для ведення сільськогосподарської діяльності і в т.ч. асфальтування доріжок; встановлення розміру майнової шкоди, яка завдана внаслідок використання частини земельної ділянки, що знаходиться під асфальтним покриттям, не відноситься до експертизи з питань землеустрою.

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини 1 статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Власники і землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок при здійсненні господарської діяльності зобов`язані: дотримуватися вимог земельного та природоохоронного законодавства України; забезпечувати використання земельних ділянок за цільовим призначенням та дотримуватися встановлених обмежень (обтяжень) на земельну ділянку (частина 1 статті 35 Закону України "Про охорону земель").

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про землеустрій" цільовим призначенням земельної ділянки є допустимі напрями використання земельної ділянки відповідно до встановлених законом вимог щодо використання земель відповідної категорії та визначеного виду цільового призначення.

Відповідно до частин 1, 3 статті 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: землі сільськогосподарського призначення; землі житлової та громадської забудови; землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; землі оздоровчого призначення; землі рекреаційного призначення; землі історико-культурного призначення; землі лісогосподарського призначення; землі водного фонду; землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення. Земельна ділянка, яка за основним цільовим призначенням належить до відповідної категорії земель, відноситься в порядку, визначеному цим Кодексом, до певного виду цільового призначення, що характеризує конкретний напрям її використання та її правовий режим.

Відповідно до статті 22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. До земель сільськогосподарського призначення належать, зокрема, сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги).

При встановленні цільового призначення земельних ділянок здійснюється віднесення їх до певної категорії земель та виду цільового призначення. При зміні цільового призначення земельних ділянок здійснюється зміна категорії земель та/або виду цільового призначення (частина 1 статті 20 ЗК України).

Земельні ділянки сільськогосподарського призначення використовуються їх власниками або користувачами виключно в межах вимог щодо користування землями

певного виду використання, встановлених статтями 31, 33-37 цього Кодексу (частина 5 статті 20 ЗК України).

Облік земельних ділянок за видами цільового призначення у державному земельному кадастрі забезпечується Класифікацією видів цільового призначення земель, затвердженою наказом Держкомзему від 23 липня 2010 року № 548.

Відповідно до витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку, земельна ділянка з кадастровим номером :20:011:0182 відноситься до категорії земель - землі сільськогосподарського призначення та згідно класифікації видів цільового призначення земель її цільове призначення - 01.03 для ведення особистого селянського господарства. Види використання земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства.

Статтею 33 ЗК України та статті 1 Закону України "Про особисте селянське господарство" передбачено перелік можливих видів діяльності та використання земельних ділянок для особистого селянського господарства: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства без зміни цільового призначення цих земельних ділянок, без створення юридичної особи фізичною особою індивідуально або особами, які перебувають у сімейних чи родинних відносинах і спільно проживають, з метою задоволення особистих потреб шляхом виробництва, переробки і споживання сільськогосподарської продукції.

Чинне законодавство передбачає можливість будівництва об`єктів нерухомості на землях сільськогосподарського призначення, але за умови, що подальше функціональне використання цих об`єктів відповідатиме цільовому призначенню земельної ділянки, яке визначено Класифікацією видів цільового призначення земель, затвердженою наказом Держкомзему від 23 липня 2010 року № 548. За цією Класифікацією землі сільськогосподарського призначення можуть використовуватись для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства, особистого селянського господарства, підсобного сільського господарства, індивідуального садівництва, колективного садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, дослідницьких і навчальних цілей тощо.

Згідно з Державним класифікатором будівель і споруд ДК 018-2000, затверджених наказом Держстандарту від 17 серпня 2000 року № 507, до будівель сільськогосподарського призначення, лісництва і рибного господарства належать: будівлі для тваринництва, птахівництва, зберігання зерна, садівництва, виноградарства і виноробства, силосні і сінажні, будівлі для тепличного, рибного господарств, будівлі підприємств лісництва і звірівництва, а також інші об`єкти сільськогосподарського призначення. До цього класу будівель також відносяться: корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади і надвірні споруди, підвали, винокурні, винні ємкості, теплиці, силосні ями тощо.

Встановлено, що на земельній ділянці з кадастровим номером :20:011:0182 побудовано картинг-трек з допоміжними спорудами для його обслуговування та ведення діяльності з надання послуг спортивно-розважального характеру, що відповідає виду цільового використання 07.02 - Для будівництва та обслуговування об`єктів фізичної культури та спорту.

В результаті використання земельної ділянки не за цільовим призначенням, при будівництві траси (треку) для картингу відбулося зняття родючого шару ґрунту під

полотном траси, що порушило структуру ґрунту та втрату родючості, призвело до виведення земель з сільськогосподарського обороту.

Відповідно до пунктів а, б частини 1 статті 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані забезпечувати використання їх за цільовим призначенням та додержуватись вимог законодавства про охорону довкілля.

Статтею 211 ЗК України та статтею 56 Закону України "Про охорону земель" громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства, зокрема, за невиконання вимог щодо використання земель за цільовим призначенням. Застосування заходів дисциплінарної, цивільно-правової, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від відшкодування шкоди, заподіяної земельним ресурсам. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства України про охорону земель, підлягає відшкодуванню в повному обсязі.

Відповідно до статті 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації шкоди, заподіяної забрудненням навколишнього природного середовища та погіршенням якості природних ресурсів.

У пункті 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" судам роз`яснено, що у випадках самовільного зайняття земельних ділянок, псування, забруднення земель чи вчинення інших порушень земельного законодавства шкода відшкодовується відповідно до статей 211, 212 ЗК, статей 22, 623, 1166, 1172, 1192 ЦК особами, що її заподіяли.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частини 1, 2 статті 1166 ЦК України).

Висновком експерта за результатами проведення судової експертизи з питань землеустрою від 1 серпня 2022 року № 22/10.20/2022 встановлено, що частина земельної ділянки з кадастровим номером :20:011:0182 площею 7,9288 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства використовується не за цільовим призначенням. Площа частини земельної ділянки, що використовується не за цільовим призначенням становить 4,3635 га; використання земельної ділянки не за цільовим призначенням призвело до виведення земель з сільськогосподарського обороту і є наслідком безгосподарського використання земельної ділянки; розмір заподіяної шкоди, спричиненої нецільовим використанням земельної ділянки становить 256 670 грн 54 коп.

Суд першої інстанції, встановивши, що ОСОБА_1 на земельній ділянці з кадастровим номером :20:011:0182 площею 7,9288 га, призначеній для ведення особистого селянського господарства, із застосуванням техніки незаконно облаштував (заасфальтував) картингову трасу, розмістив чотири модульні споруди, навіс, стоянку для

автотранспорту та проїзди, що призвело до виведення цієї земельної ділянки з сільськогосподарського обороту, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача шкоди, завданої нецільовим використанням землі, у розмірі 256 670 грн 54 коп.

Доводи апеляційної скарги про те, що прокурором не надано належних доказів на підтвердження розміру завданої шкоди державі, а висновок експерта за результатами проведення судової експертизи з питань землеустрою від 1 серпня 2022 року № 22/10.20/2022 не може вважатися таким доказом, адже визначення майнової шкоди не входить до компетенції експерта з правом проведення будівельно-технічних та земельно-технічних експертиз, та експертизи з питань землеустрою, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Розмір матеріальної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням визначено у висновку експерта від 1 серпня 2022 року № 22/10.20/2022 за результатами проведення судової експертизи з питань землеустрою, призначеної постановою Вишгородської окружної прокуратури від 29 червня 2022 року у кримінальному провадженні.

Як вбачається з висновку експерта за результатами проведення судової експертизи з питань землеустрою від 1 серпня 2022 року № 22/10.20/2022 розрахунок розміру шкоди здійснювався із застосуванням Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, псування земель, порушення режиму, нормативів і правил їх використання, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 25 липня 2007 року № 693 та виходячи із площі земельної ділянки, яка використовується не за цільовим призначенням - 4 3635 га.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що є доказами у цивільній справі, а саме: будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статті 77, 78, 79 ЦПК України визначають вимоги щодо належності, допустимості та достовірності доказів.

Отриманий відповідно до вимог закону висновок експерта у кримінальній справі, є допустимим і достовірним доказом у цивільній справі, якому суд має надати оцінку та мотивувати, чи визнає доказ, чи відхиляє його.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 10 липня 2019 року у справі № 686/23256/16-ц (провадження № 61-32980св18) та від 25 березня 2021 року у справі № 752/21411/17 (провадження № 61-10929св20).

Статтею 110 ЦПК України визначено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Якщо експертиза, яка проведена у кримінальному провадженні, містить інформацію щодо предмета доказування у цивільному провадженні, то незважаючи на те,

що на момент розгляду справи вирок у кримінальній справі не ухвалений така експертиза може бути допустимим доказом.

Висновок, підготовлений у рамках кримінального провадження особою, яка є атестованим судовим експертом, відповідає положенням статті 102 ЦПК України.

Експертний висновок № 22/10.20/2022 від 1 серпня 2022 року підготовлено експертом, який має кваліфікацію судового експерта: 10.20 - Дослідження з питань землеустрою, 10.14 - Оцінка земельних ділянок, 12.1 - Визначення вартості машин, обладнання, сировини та споживчих товарів, який здійснює діяльність на підставі свідоцтва від 20 квітня 2021 року № 15-21/п, виданого на підставі рішення Кваліфікаційної палати Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України від 20 квітня 2021 року № 4 та якого попереджено про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Верховний Суд неодноразово робив висновок про допустимість висновку експерта, який проведений в рамках кримінального провадження. Зокрема, такі правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 11 жовтня 2018 року у справі № 761/12898/16-ц, від 05 лютого 2020 року у справі № 461/3675/17, від 25 березня 2021 року у справі № 752/21411/17, від 15 квітня 2021 року у справі № 759/15556/18.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що відсутні підстави вважати висновок експерта № 22/10.20/2022 від 1 серпня 2022 року недопустимим доказом, оскільки особа яка проводила цю експертизу є атестованим судовим експертом, обізнана про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок за статтями 384, 385 КК України, сам висновок є в достатній мірі інформативним щодо предмета доказування, а отже є допустимим письмовим доказом у справі, який суд належно оцінив у сукупності із іншими доказами у справі.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає, що наданий відповідачем висновок експертів за результатами проведення будівельно-технічної, земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою від 15 грудня 2022 року № 959/12/2022, складений судовими експертами Свістуновим І.С., Коваленко Л. А., не спростовує встановлені обставини та факт нецільового використання земельної ділянки, а також розміру завданої шкоди.

Доводи апеляційної скарги про недослідження судом першої інстанції допустимості наявних у справі доказів колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ці докази були належним чином оцінені та визнані такими, що відповідають вимогам допустимості.

Суд апеляційної інстанції відхиляє посилання у апеляційній скарзі на відсутність у діях відповідача елементів цивільного правопорушення, зокрема вини ОСОБА_1 у заподіянні шкоди через нецільове використання земельної ділянки, а також твердження про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для відшкодування майнової шкоди, оскільки ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 23 травня 2023 року у справі № 363/353/23 ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 254 КК України, на підставі статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження щодо нього закрито на підставі пункту 1 статті 284 КПК України, що не є реабілітуючою підставою та не звільняє особу від обов`язку відшкодувати завдану її діями шкоду.

Відповідно до частини 6 статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, обставини, встановлені ухвалою Вишгородського районного суду від 23 травня 2023 року щодо вчинення ОСОБА_1 дій, кваліфікованих за частиною 1 статті 254 КК України як безгосподарське використання земель, що призвело до їх виведення з сільськогосподарського обороту, мають преюдиційний характер і не потребують додаткового доказування під час розгляду цивільної справи.

Доводи апеляційної скарги щодо пропуску позивачем строку позовної давності також є безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Частиною 1 статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина 4 статті 267 ЦК України).

Тлумачення наведених норм права дає підстави для висновку, що позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права.

При цьому, незалежно від того, чи позов пред`являється безпосередньо особою, право якої порушене, чи іншою уповноваженою особою в її інтересах, перебіг позовної давності обчислюється з однакового моменту - з часу, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права чи про особу, яка його порушила.

З ухвали Вишгородського райсуду Київської області від 23 травня 2023 року у справа № 363/353/23 вбачається, що кримінальний проступок, згідно обвинувального акту, було вчинено у 2020 році, точна дата та час не встановлені, а тому суд виходив з того, що датою вчинення кримінального проступку слід вважати 1 січня 2020 року. На підставі цього ОСОБА_1 був звільнений від кримінальної відповідальності.

Прокурор звернувся із даним позовом до суду 14 червня 2023 року.

За загальним правилом, строк позовної давності закінчився 2 січня 2023 року, проте цей строк є продовженими з огляду на такі обставини.

2 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (КОВІД-19)", відповідно до якого розділ "Прикінцеві положення" ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (КОВІД-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Законом України від 15 березня 2022 № 2120-розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України було доповнено пунктом 19 такого змісту: "У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні"від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні"від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.".

Отже, строк позовної давності за вимогою про відшкодування шкоди в силу приписів пункту 19 Розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України продовжено на строк дії воєнного стану.

Таким чином, позовна давність для пред`явлення позовних вимог по даній справі станом на день звернення до суду не сплила, її перебіг був зупинений до кінця дії карантину. Після припинення дії карантину строк, що залишився до кінця спливу позовної давності продовжується на строк дії воєнного стану в Україні.

Інші доводи апеляційної скарги не відповідають встановленим обставинам справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального та процесуального права, а тому відхиляються судом апеляційної інстанції як необґрунтовані.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Ураховуючи встановлені судом обставини, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до статі 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись статтями 367, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 24 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: