Справа №333/6665/24
Провадження №2/333/401/25
27 січня 2025 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі:
головуючого судді Холода Р.С.,
за участю секретаря судового засідання Марченко В.С.,
представника позивача Мірошник О.П.,
представника Шевченківської окружної
прокуратури м. Запоріжжя Александрової С.М.,
31.07.2024 року на адресу Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява заступника керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області Хіврича Р.М., який діє в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області до ОСОБА_1 про припинення права власності на земельну ділянку шляхом її конфіскації на користь держави.
Позовна заява обґрунтована тим, що Шевченківською окружною прокуратурою за результатами вивчення питання щодо законності володіння громадянкою Російської Федерації ОСОБА_1 земельною ділянкою сільськогосподарського призначення, розташованою на території Запорізької міської територіальної громади, встановлені порушення вимог Земельного кодексу України, які полягають у такому.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на вказану земельну ділянку зареєстровано 29.11.2013 року за громадянкою Російської Федерації ОСОБА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: НОМЕР_3 ) на підставі договору купівлі-продажу, серії та номер: 5587, виданий 29.11.2013 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Півняком О.С.
Згідно з інформацією Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Державної міграційної служби України від 16.04.2024 року рішення про встановлення, оформлення належності до громадянства України, набуття громадянства України, оформлення паспорта громадянина України, оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в установленому порядку не приймалися. Подання про втрату громадянства ОСОБА_1 територіальними органами ДМС не ініціювалося.
Дані про припинення права власності ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні.
Таким чином, ОСОБА_1 , будучи іноземною громадянкою, упродовж року після набуття права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення (з 29.11.2013 року по теперішній час) не виконала обов`язок щодо її відчуження, у зв`язку з чим заступник керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області Хіврич Р.М. звернувся до суду з відповідним позовом щодо припинення права власності на вказану земельну ділянку шляхом її конфіскації.
Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05.08.2024 року провадження по справі відкрито, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження.
06.11.2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження по справі, призначено до судового розгляду по суті та зобов`язано уповноважену особу Управління Державної міграційної служби України надати на адресу суду інформацію щодо оформлення ОСОБА_1 посвідки на постійне проживання та звернення останньої з заявою про вступ до громадянства України.
12.12.2024 року ухвалою суду повторно зобов`язано уповноважену особу Управління Державної міграційної служби України надати на адресу суду інформацію щодо оформлення ОСОБА_1 посвідки на постійне проживання та звернення останньої з заявою про вступ до громадянства України.
Згідно з наявними обліками відділу з питань громадянства УДМС у Запорізькій області, ОСОБА_1 з питань набуття громадянства України не зверталась.
У судовому засіданні представник Шевченківської окружної прокуратури м. Запоріжжя Александрова С.М. позовну заяву підтримала з підстав, викладених у ній, та просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Представник позивача Мірошник О.П. у судовому засіданні підтримала думку представника прокуратури та просила задовольнити позовні вимоги.
Відповідач ОСОБА_1 до зали судового засідання жодного разу не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, у встановлений судом строку відзив не надала.
На підставі викладеного, керуючись ч.4 ст.223 ЦПК України, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності відповідача на підставі наявних у ній доказів та відповідно до ст.280 ЦПК України, за згодою позивача, ухвалити заочне рішення.
Заслухавши думку представника Шевченківської окружної прокуратури м. Запоріжжя та представника позивача, дослідивши та оцінивши докази, суд прийшов до такого.
Підставою для реєстрації за ОСОБА_1 права приватної власності на вказану земельну ділянку став договір купівлі-продажу, від 29.11.2013 року, зареєстрований в реєстрі за №5587, видавник: Півняк О.С., приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу, розмір частки 1/1 (а.с.11).
27.05.2024 року заступник керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Запоріжжя Хіврич Р.М. звернувся з листом №57-101-3102ВИХ-24 до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, в якому зазначив про те, що Шевченківською окружною прокуратурою міста Запоріжжя встановлюються підстави для представництва інтересів держави в суді щодо конфіскації земель сільськогосподарського призначення, невідчужених іноземними громадянами та /або особами без громадянства протягом встановленого законом строку.
При цьому, встановлено, що ОСОБА_1 станом на день складання листа, не відчужила зазначену земельну ділянку на користь третіх осіб та залишається її власником. Отже, наявні підстави для вжиття заходів, спрямованих на припинення права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку, шляхом її конфіскації на користь держави. На підставі зазначеного листа, Головному управлінню Держгеокадастру у Запорізькій області надано строк для надання на адресу Шевченківської окружної прокуратури м. Запоріжжя інформації про вжиті заходи, щодо усунення поршень вимог земельного законодавства (а.с.12-13).
01.07.2024 року на адресу Шевченківської окружної прокуратури м. Запоріжжя надійшов лист за підписом в.о. начальника Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 19.06.2024 року №10-8-0.6-2343/2-24, з якого вбачається, що заходів державного контролю Головним управлінням щодо вказаної земельної ділянки не проводилось, позов щодо конфіскації зазначеної земельної ділянки не подавався (а.с.10).
29.07.2024 року заступником керівника Шевченківської окружної прокуратури м. Запоріжжя Хівричем Р.М. направлено до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій Шевченківської окружної прокуратури м. Запоріжжя області лист, в якому було зазначено про те, що Шевченківською окружною прокуратурою м. Запоріжжя в порядку цивільного судочинства буде скеровано до суду позовну заяву в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції у спірних правовідносинах: Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області до ОСОБА_1 про припинення права приватної власності на земельну ділянку шляхом її конфіскації на користь держави (а.с.16).
Щодо правомірності звернення прокуратури до суду із даним позовом
Пунктом 2 частини 1 статті 2 ЗУ «Про прокуратуру» передбачено, що на прокуратуру покладаються функції, зокрема представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом та главою 12 розділу III ЦПК України.
Згідно з ч.ч.3, 4 ст.23 ЗУ «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.
Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.
Отже, винятковими випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття «інтерес держави».
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень ст. 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави» висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).
Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.
З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
Таким чином, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічні позиції викладені у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 зі справи №806/1000/17 та від 08.02.2019 №915/20/18).
Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.
Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
Аналогічні правові висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 (провадження № 12-194гс19). У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду уточнила свої висновки, зроблені в постанові від 15 жовтня 2019 року у справі № 903/129/18 та у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 927/246/18, від 16 квітня 2019 року у справах № 910/3486/18 та № 925/650/18, від 17 квітня 2019 року у справі № 923/560/18, від 18 квітня 2019 року у справі № 913/299/18, від 13 травня 2019 року у справі № 915/242/18, у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 440/6738/18, вказавши, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.
У даній справі, прокурор зазначав, що підставою для представництва інтересів держави в особі ГУ Держгеокадастру є те, що ОСОБА_1 , будучи громадянкою Російської Федерації та набувши у власність на підставі договору купівлі-продажу земельну ділянку сільськогосподарського призначення, порушила визначену ст.ст.13, 14, 41 Конституції України та ст.ст.80, 81, 145 ЗК України, процедуру використання спірної земельної ділянки, не відчуживши її упродовж року після набуття права власності.
На підтвердження зазначених обставин, Шевченківською окружною прокуратурою м. Запоріжжя долучено до матеріалів справи лист, адресований Головному управлінню Держгеокадастру, з зазначенням необхідності вжити відповідні заходи та лист Головного управління Держгеокадастру про те, що жодних заходів вчинено не було, позов до суду не скеровано.
Враховуючи викладене, вважаю, що наявними підстави, визначені ч.3 ст.23 ЗУ «Про прокуратуру» для пред`явлення цього позову Шевченківською окружною прокуратурою м. Запоріжжя.
Щодо вимоги про припинення права власності ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку
За змістом положень статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.
Близькі за змістом приписи викладені також у ст.321 ЦК України.
Суб`єктами права власності на землі приватної власності згідно зі статтею 80 Земельного кодексу України визначено громадян України та юридичних осіб.
Проте, з урахуванням змісту частини другої статті 81 та інших норм Земельного кодексу України, суб`єктами права приватної власності на землю визнаються також іноземні громадяни та особи без громадянства.
Так, частиною другою статті 81 Земельного кодексу України передбачено, що іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності.
Згідно з частиною третьою статті 81 Земельного кодексу України, іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини.
Відповідно до вимог статті 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції).
Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право.
Втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними.
Якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів.
Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.
Особливості правових підстав набуття та припинення права власності на об`єкти нерухомого майна іноземцями (особами без громадянства) встановлені нормами розділу V Закону України «Про міжнародне приватне право», положеннями ЦК України, Земельного кодексу України.
Так, відповідно до частин першої, другої статті 38 Закону України «Про міжнародне приватне право», право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом. Належність майна до нерухомих або рухомих речей, а також інша класифікація майна визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться.
Згідно з частиною першою статті 39 даного Закону виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало в момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.
Відтак, якщо спірні земельні ділянки, які належать до нерухомого майна (ч.1 ст.181 ЦК України), знаходяться на території України, то на них поширюється дія права України.
Відповідно до частини п`ятої статті 22 Земельного кодексу України, набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог статті 130 цього Кодексу, а саме: іноземцям, особам без громадянства та юридичним особам заборонено набувати частки у статутному (складеному) капіталі, акції, паї, членство у юридичних особах (крім як у статутному (складеному) капіталі банків), які є власниками земель сільськогосподарського призначення.
Водночас, за змістом частини четвертої статті 81 Земельного кодексу України, землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню.
Згідно з пунктом «е» частини першої статті 140 Земельного кодексу України, однією з підстав примусового припинення права власності на земельну ділянку є невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.
За змістом частин другої, четвертої статті 145 ЗК України, у разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель.
Пунктом 10 частини першої статті 346 ЦК України визначено конфіскацію як одну з підстав припинення права власності.
Згідно з вимогамист.354 ЦК України, до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, крім випадків, визначених законом. Обсяг та порядок конфіскації майна встановлюються законом.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги заступника керівника Шевченківської окружної прокуратури м. Запоріжжя Хіврича Р.М. в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області про припинення права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку шляхом її конфіскації підлягає задоволенню.
На переконання суду, у даному випадку позбавлення відповідача ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку не порушуватиме принцип пропорційності втручання у право мирного володіння майном.
В даному випадку наявна справедлива рівновага між державним (суспільним) інтересом та приватним інтересом власника оспорюваних земельних ділянок, оскільки такий мав достатньо часу та засобів для реалізації свого права та виконання свого обов`язку, однак у встановлений законом строк земельні ділянки не відчужив, що порушує вимоги земельного законодавства та потребує невідкладного втручання уповноваженого органу.
Вказане узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у справі №513/444/15-ц від 23 січня 2018 року.
Отже, суд вважає, оскільки відповідач ОСОБА_1 , будучи іноземною громадянкою, в порушення вимог ч.4 ст.81 ЗК України, упродовж року після набуття права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , добровільно її не відчужила, тому слід припинити її право власності, шляхом конфіскації на користь держави.
Крім того, суд зазначає про необхідність зазначення уповноваженого органу на користь якого необхідно конфіскувати спірну земельну ділянку - Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області, оскільки саме він є належним позивачем, якому належить право вимоги.
Щодо розподілу судових витрат
Відповідно до вимог ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача.
На підставі вищевикладеного, сплачений Шевченківською окружною прокуратурою м. Запоріжжя судовий збір у розмірі 2 638,16 грн. підлягає стягненню з відповідача.
На підставі викладеного, керуючись ст.4, 10, 12, 13, 76-83, 89, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд, -
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на поданні заяви про його поновлення якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Повний текст рішення складено 06.02.2025 року.
Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя Р.С. Холод