Справа № 164/3/23 Головуючий у 1 інстанції: Ониско Р. В.
Провадження № 22-ц/802/141/25 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

з участю секретаря судового засідання Власюк О.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 , в інтересах якої діє її представник ОСОБА_2 , на заочне рішення Маневицького районного суду Волинської області від 11 травня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення.

Свої вимоги обґрунтував тим, що ухвалою Маневицького районного суду від 22.09.2020 на підставі ст. 46 КК України ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності за дії передбачені ч. 1 ст. 286 КК України, в зв`язку з примиренням обвинуваченої з потерпілим ОСОБА_1 . ОСОБА_3 , обвинувачувалась у тому, що 05.01.2020, біля 14 год. 15 хв., керуючи технічно справним автомобілем «Тойота Авенсіс», рухаючись по автодорозі Київ-Ковель-Ягодин (М07), в напрямку м. Київ, порушивши ряд вимог ПДР України, допустила зіткнення з автомобілем «Рено» р.н.з НОМЕР_1 з саморобним причіпом р.н.з НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , спричинивши таким чином дорожньо-транспортну пригоду та заподіявши ОСОБА_1 тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознакою довготривалого розладу здоров`я. Тобто в прямому причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди, що призвели до спричинення йому тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою довготривалого розладу здоров`я, стало грубе порушення ОСОБА_3 п.11.3 Правил дорожнього руху України. Внаслідок неправомірних дій відповідача йому було спричинено матеріальну та моральну шкоду. На даний час матеріальну шкоду за пошкоджений автомобіль та витрати на лікування йому відшкодовано страховою компанією, частково страховою компанією відшкодовано моральну шкоду в сумі 7128 грн. Однак відповідачем з врахуванням попередніх домовленостей про відшкодування моральної шкоди в повному обсязі свої зобов`язання не виконані, в зв`язку з чим змушений звернутись до суду. Вказує, що відповідач також не відшкодувала збитків в сумі 20 108 грн. (еквівалент 550 доларів США по курсу НБУ 1 долар США- 36,56 грн.), за пошкоджений та належний йому на праві власності автомобільний причіп - платформу (р.н.з. НОМЕР_2 ), який не підлягає до використання в подальшому. Вартість причіпа платформи, сторони визначили за взаємною згодою в присутності адвокатів Міліщука С.Л. та ОСОБА_4 в зазначеній сумі.

Окрім фізичної та матеріальної шкоди, неправомірними суспільно-небезпечними діями обвинуваченої також завдано потерпілому немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які позначили негативні зміни у житті потерпілого: щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, страх можливого повторення подій, негативні переживання та спогади, потреба в униканні аналогічних обставин, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні; важкість виконання повсякденних обов`язків, фіксованість уваги на проблемі одужання та реабілітації, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання, бажання уникати контактів, почуття образи, обурення, приниженої гідності; побоювання щодо майбутнього стану здоров`я.

В момент отримання тілесних ушкоджень та після цього, потерпілий переніс значний фізичний біль, пережив емоційний стрес, який супроводжувався почуттями розгубленості, образи, обурення, приниженої гідності, тривоги, страху за своє здоров`я та життя. Зазначені тривожні емоції тривають до цього часу, раптово виявляючись на тлі загального благополуччя.

Наслідки перенесеної травми призвели до появи негативних психосоматичних та психоемоційних змін: порушення сну, швидка втомлюваність, пасивність, знижений настрій, пригніченість, нервозність, дратівливість, образливість, чутливість, реакції замикання, фіксованість на негативних переживаннях, емоційна напруга, насторога, невпевненість в собі, відчуття власної трудової неповноцінності, тривога з приводу майбутнього. Внаслідок обставин отримання тілесних ушкоджень, досі відчуває почуття приниженої гідності, образи, досади, обурення поведінкою винуватця, переживає щодо своєї соціальної репутації. Були порушені актуальні життєві плани, погіршені можливості побудови та реалізації нових життєвих перспектив і трудових планів, нової продуктивної самореалізації. Дотепер існують проблеми зі здоров`ям і самопочуттям у вигляді виникнення періодичних болів, необхідності дотримуватися лікувальних та реабілітаційних процедур з догляду за шрамами, переломами, обмеження фізичної активності.

В результаті протиправних дій відповідача, ОСОБА_1 встановлена 2-га група інвалідності та протипоказана робота з фізичним перенавантаженням.

Наслідки події, що сталася, потягли за собою нераціональне витрачання життєвого часу (на лікування, проведення правових заходів), обумовили необхідність залучання значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, дотепер вимагають компенсаторних можливостей задля їх подолання. На даний час знову виникає потреба у проведенні додаткового оперативного втручання внаслідок отриманої під час ДТП травми.

В зв`язку з викладеним позивач просить стягнути з відповідача 20108 гривень майнової шкоди та 180 000,00 гривень моральної шкоди.

Заочним рішенням Маневицького районного суду Волинської області від 11 травня 2023 року позов задоволено частково.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_3 , на користь ОСОБА_1 , заподіяні матеріальні збитки за пошкоджений причіп-платформу в сумі 20 108, 00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 , на користь ОСОБА_1 , заподіяну моральну шкоду в сумі 120 000, 00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 , на користь ОСОБА_1 , витрати на правову допомогу в сумі 5 000, 00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави з зарахуванням до спеціального фонду Державного бюджету України, згідно ст. 9 ЗУ «Про судовий збір» - 1 073 гривні 60 копійок судового збору за вимогою про стягнення матеріальної шкоди на користь позивача ОСОБА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави з зарахуванням до спеціального фонду Державного бюджету України, згідно ст. 9 ЗУ «Про судовий збір» - 2 684 гривні судового збору за вимогою про стягнення моральної шкоди на користь позивача ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі відповідач, в інтересах якої діє її представник, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши позивача, представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково.

Судом встановлено, що ухвалою Маневицького районного суду від 22.09.2020 на підставі ст. 46 КК України ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності за дії передбачені ч. 1 ст. 286 КК України, в зв`язку з примиренням обвинуваченої з потерпілим ОСОБА_1 . ОСОБА_3 обвинувачувалась у тому, що 05.01.2020, біля 14 год. 15 хв., керуючи технічно справним автомобілем «Тойота Авенсіс», рухаючись по автодорозі Київ-Ковель-Ягодин (М07), в напрямку м. Київ, порушивши ряд вимог ПДР України, допустила зіткнення з автомобілем «Рено» р.н.з НОМЕР_1 з саморобним причіпом р.н.з НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , спричинивши таким чином дорожньо-транспортну пригоду та заподіявши ОСОБА_1 тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознакою довготривалого розладу здоров`я. Тобто в прямому причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди, що призвели до спричинення йому тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою довготривалого розладу здоров`я, стало грубе порушення Відповідачем (обвинуваченою) п.11.3 Правил дорожнього руху України.

При зверненні до суду позивач вказав, що матеріальну шкоду за пошкоджений автомобіль та витрати на лікування йому відшкодовано страховою компанією, частково страховою компанією відшкодовано моральну шкоду в сумі 7128 грн.

Згідно з частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань).

Положення цивільного законодавства свідчить про зобов`язання учасників цивільних правовідносин діяти в межах закону, не порушуючи права інших осіб у спосіб передбачений законом, добросовісно здійснюючи свої права та обов`язки.

Звертаючись до суду з даним позовом, в частині стягнення майнової шкоди в розмірі 20108 гривень, позивач вказував, що вартість причіпа платформи в зазначеному розмірі, сторони визначили за взаємною згодою в присутності адвокатів Міліщука С.Л. та Хомича Ю.В. під час вирішення питання про закриття кримінального провадження. При цьому відповідачем заперечувались будь-які домовленості щодо відшкодування пошкодженого причіпа, з вказівкою про те, що така шкода була відшкодована страховою компанією.

За приписами ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В матеріалах справи відсутні докази вартості матеріального збитку, який був спричинений позивачу внаслідок ДТП, що стосується причіпа.

Натомість наявна у справі довідка МТСБУ свідчить про те, що ОСОБА_1 було виплачено 55653,19 грн відшкодування шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу. Позивач не надав належних та допустимих доказів, які б свідчили, що сума виплаченого страхового відшкодування, була недостатньою для відновлення пошкодженого під час ДТП причіпа.

Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, якими суд керувався при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Відповідно до положень статей 12 і 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

З врахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість та недоведеність вимог позивача в частині стягнення майнової шкоди, а тому такі вимоги не підлягають до задоволенню.

Щодо висновків суду про стягнення моральної шкоди.

Відповідно до статті 23 ЦК України кожна особа, має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою зокрема щодо членів її сім`ї.

За змістом статті 1167 ЦК України, якщо моральної шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду, завдану внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок.

Потерпілий має надати докази, що підтверджують факт завдання шкоди внаслідок ДТП, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Згідно з частинами третьою-четвертою статті 23 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у порушенні психологічного благополуччя, переживаннях, стражданнях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, фізичному та психологічному пристосуванні до порушень у стані здоров`я.

Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт завдання позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони завдані, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює завдану йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого; тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках; можливість, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Разом з тим, суд має виходити із засад розумності, пропорційності та справедливості.

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.

Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), від 23 листопада 2022 року в справі № 686/13188/21 (провадження № 61-3943св22).

Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21)).

Таким чином розмір моральної шкоди не є конкретно визначеною сумою, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

З огляду на обставини справи, беручи до уваги вказані принципи, які повинні враховуватись при стягненні моральної шкоди, апеляційний суд приходить до висновку, що розмір моральної шкоди, стягнутий судом першої інстанції є адекватним нанесеній моральній шкоді позивачу, з врахуванням того, що вина відповідача доведена, позивач отримав інвалідність, що свою чергу позбавляє позивача на повноцінне життя.

При частковому задоволенні вимог позивач про відшкодування моральної шкоди судом першої інстанції врахована та обставина, що ОСОБА_3 частково в добровільному порядку відшкодувала її частину, що стверджується її поясненнями та письмовими доказами, що наявні в матеріалах справи.

Також при стягненні моральної шкоди судом враховано, що за наслідками ДТП ОСОБА_1 отримав другу групу інвалідності, тривалий час перебував на лікуванні у зв`язку з чим суттєво були змінені звичні устрої його життя. Крім того, в судовому засіданні позивач ствердив, що отриманні ушкодження здоров`я внаслідок ДТП турбують його постійно, він погано ходить та є необхідність проведення повторного хірургічного втручання.

А тому рішення суду, в частині стягнення моральної шкоди, є правильним та не підлягає скасуванню.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат ( ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

На думку колегії суддів, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача в користь позивача витрат за надання правничої допомоги в сумі 5000 гривень не відповідає вимогам закону в частині їх доведеності.

Зокрема, як вбачається з наданої до позовної заяви квитанції до прибуткового касового ордеру (а.с. 13) 15 000 гривень ОСОБА_1 було сплачено ОСОБА_4 22.01.2020 року на підставі відповідного договору про надання правової допомоги, при тому, що з даною позовною заявою ОСОБА_1 звернувся лише 03.01.2023 року.

Аналізуючи наведене необхідно вважати, що витрати на правничу допомогу в розмірі 15000 гривень були понесені ОСОБА_1 не у даній цивільній справі, а відтак такі не можуть бути стягненні в межах даного цивільного провадження. .

В матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо детального розрахунку наданої правової допомоги.

Таким чином рішення суду першої інстанції, в частині стягнення з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 5000 гривень витрат на правову допомогу необхідно скасувати.

У зв`язку з частковим задоволенням апеляційної скарги, з відповідача ОСОБА_3 в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1200 гривень, відповідно до розміру задоволених позовних вимог, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір».

Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

З позивача на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати за надання правничої допомоги в розмірі 2140, 50 гривень, відповідно до задоволених вимог апеляційної скарги.

Компенсувати ОСОБА_3 за рахунок держави у порядку встановленому КМУ 804, 18 гривень судового збору за подання апеляційної скарги, оскільки ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ « Про судовий збір».

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з порушенням норм матеріального то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду в частині стягнення майнової шкоди та розподілу судових витрат, з ухваленням в цій частині нового судового рішення. Рішення суду, в частині стягнення моральної шкоди, залишити без змін.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 , в інтересах якої діє її представник ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Заочне рішення Маневицького районного суду Волинської області від 11 травня 2023 року, в частині вирішення позовних вимог про відшкодування майнової шкоди в розмірі 20108 гривень та в частині стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 5000 гривень, скасувати та ухвалити в цих частинах нове судове рішення.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди відмовити.

Рішення суду, в частині вимог про стягнення моральної шкоди, залишити без змін.

Рішення суду, в частині розподілу судового збору, змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави 1200 гривень судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 2140, 50 гривень витрат за надання правничої допомоги.

Компенсувати ОСОБА_3 за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України 804,18 гривень судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя:

Судді: