Справа № 752/2343/25
Провадження № 2/752/3902/25
У Х В А Л А

Іменем України

31 січня 2025 року суддя Голосіївського районного суду м. Києва Слободянюк А.В., при прийнятті позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю "Артхаус Груп", треті особи: Мале приватне підприємство "Сейко", Приватне підприємство "Бестстоун", Товариство з обмеженою відповідальністю "Моноліт", Приватний нотаріус Житомирського районного нотаріального округу Демецька Світлана Леонідівна, Приватний нотаріус Житомирського районного нотаріального округу Сєтак Віктор Ярославович, Державний реєстратор відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень департаменту реєстрації Житомирської міської ради Харченко Аліна Володимирівна, про визнання правочину недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння, стягнення грошових коштів,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю "Артхаус Груп", треті особи: Мале приватне підприємство "Сейко", Приватне підприємство "Бестстоун", Товариство з обмеженою відповідальністю "Моноліт", Приватний нотаріус Житомирського районного нотаріального округу Демецька С.Л., Приватний нотаріус Житомирського районного нотаріального округу Сєтак В.Я., Державний реєстратор відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень департаменту реєстрації Житомирської міської ради Харченко А.В., про визнання правочину недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння, стягнення грошових коштів.

Суддя, вивчивши матеріали заяви, прийшов до висновку про повернення позовної заяви, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої - другої статті 188 Цивільного процесуального кодексу України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги). Суд з урахуванням положень частини першої цієї статті може за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи об`єднати в одне провадження декілька справ за позовами: 1) одного й того самого позивача до одного й того самого відповідача; 2) одного й того самого позивача до різних відповідачів; 3) різних позивачів до одного й того самого відповідача.

Під вимогою слід розуміти матеріально - правову вимогу позову, яка складає його предмет.

Підставою позову є фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача.

Предмет і підстава позову сприяють з`ясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов`язку.

Як роз`яснено у пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», позовні вимоги кількох осіб до одного й того ж відповідача або позивача до кількох відповідачів можуть бути об`єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов`язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об`єднання не допускається, коли відсутня спільність предмета позову.

Виходячи із системного аналізу вищевказаних норм процесуального права, є підстави вважати, що умовою об`єднання позовів позивача в одному провадженні є однорідність позовних вимог, спільність предмета позову позивача, спільність підстав позову, прав і обов`язків відповідача/ів та процесуальна доцільність.

За своїм процесуальним призначенням інститут об`єднання позовних вимог забезпечує правильність і одностайність розгляду та вирішення окремих позовних вимог, які можуть бути розглянуті як самостійні справи, але об`єднуються однорідністю вимог, тобто вимог, які випливають з одних і тих же правовідносин.

Крім того, об`єднання позовних вимог дає можливість досягти процесуальної економії, ефективніше використати процесуальні засоби для відновлення порушеного права, а також унеможливити винесення різних рішень за однакових обставин.

Отже, порушенням правила об`єднання вимог, є об`єднання неоднорідних вимог, тобто таких, які не пов`язані між собою підставами виникнення або доказами, що підтверджують ці вимоги.

Однорідними позовними вимогами є такі, що виникають з одних і тих самих або з аналогічних підстав і водночас пов`язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2019 у справі № 911/414/18, провадження № 12-231гс18).

Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Згідно із ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За правилами ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка); до обов`язкової частки у спадщині зараховується вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу, встановленого на користь особи, яка має право на обов`язкову частку, а також вартість інших речей та майнових прав, які перейшли до неї як до спадкоємця. Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, перелік осіб, при визначенні розміру обов`язкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги, увесь склад спадщини, зокрема, право на вклади в банку (фінансовій установі), щодо яких вкладником було зроблено розпорядження на випадок своєї смерті, вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу. За згодою особи, яка має право на обов`язкову частку у спадщині, належна їй частка визначається з майна, не охопленого заповітом. У разі незгоди ця частка визначається з усього складу спадщини.

Суд може зменшити розмір обов`язкової частки у спадщині з урахуванням відносин між спадкоємцем та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення, зокрема майнового стану спадкоємця.

Також, відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Водночас статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У статті 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Таким чином, підстави виникнення позовних вимог не пов`язані між собою та мають різний обсяг доказів.

Так, підставою для визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, стягнення часток в статутному капіталі що становить 100%, витребування земельної ділянки та об`єктів нерухомого майна, а також стягнення грошових коштів, а також заяви позивача №3 від 10.01.2022 про відмову від видачі свідоцтв про право на спадщину на обов`язкову частку, є та обставина, що, як вказує позивач, вказана заява позивача №3 від 10.01.2022 про відмову від видачі свідоцтв про право на спадщину на обов`язкову частку була вчинена нею під впливом помилки через похилий вік, наявність тяжких захворювань та дій відповідача ОСОБА_2 .

Підставою ж визнання недійсним договору про відступлення прав на квартиру АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_2 , ТОВ "Артхаус Груп" та померлим ОСОБА_3 , є підроблення підпису відповідачем ОСОБА_2 та відсутність згоди позивача на розпорядження майном.

Таким чином, кожна із наведених вимог є самостійною вимогою.

Судом встановлено, що предметом спору є неоднорідні права та обов`язки, право позивача на пред`явлення вимоги до відповідача виникло з різних підстав.

При цьому, частина вимог не пов`язана з іншими заявленими у позові вимогами ані підставою виникнення, ані поданими доказами, вони не є основними та похідними одна до одної.

Сумісний розгляд об`єднаних позивачем вимог не лише суперечить приписам ст. 188 ЦПК України, але й перешкоджатиме з`ясуванню прав і взаємовідносин сторін, значно утруднить та сприятиме затягуванню учасниками судового процесу вирішення спору по суті.

Тобто, заявлені позивачем позовні вимоги не підпадають під дію ч.1 ст.188 ЦПК України, оскільки зумовлені різними підставами їх виникнення, доказово не пов`язаними між собою.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 4 ст. 185 ЦПК України, заява повертається у випадку, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 188 цього Кодексу).

Згідно ч. 1 ст. 188 ЦПК України, порушення правил об`єднання позовних вимог має місце у випадках, якщо заявлені в одній позовній заяві вимоги не пов`язані підставою виникнення або поданими доказами (не є однорідними); не співвідносяться між собою як основна та похідна.

Крім того, не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які можуть і відповідати критеріям, наведеним у ч. 1 ст. 188 ЦПК України, проте підпадають під заборони, прямо визначені в частинах 4 та 5 вказаної статті.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позивачем порушено правила об`єднання позовних вимог, що є підставою повернення позовної заяви.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до суду в загальному порядку, після усунення вказаних недоліків.

Керуючись ст.ст. 185, 260, 354 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю "Артхаус Груп", треті особи: Мале приватне підприємство "Сейко", Приватне підприємство "Бестстоун", Товариство з обмеженою відповідальністю "Моноліт", Приватний нотаріус Житомирського районного нотаріального округу Демецька Світлана Леонідівна, Приватний нотаріус Житомирського районного нотаріального округу Сєтак Віктор Ярославович, Державний реєстратор відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень департаменту реєстрації Житомирської міської ради Харченко Аліна Володимирівна, про визнання правочину недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння, стягнення грошових коштів, повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її підписання відповідно до ч.2 ст.261 ЦПК України та може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя А.В. Слободянюк