К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2025 року місто Київ

справа № 760/23610/23

апеляційне провадження № 22-ц/824/3934/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Головачова Я.В.,

суддів: Нежури В.А., Невідомої Т.О.,

за участю секретаря судового засідання: Мазурок О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду міста Києва у складі судді Хайнацького Є.С. від 24 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позов мотивовано тим, що з 27 травня 2020 року він обіймав посаду начальника сектору інформаційної безпеки департаменту фінансово-економічного контролю та аудиту в АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України".

24 травня 2021 року наказом в.о. голови правління АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" № 513-к його звільнено на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників.

Зазначав, що у відповідача був ініційований процес зміни штатної структури і 12 лютого 2021 року всіх працівників ознайомили з наказом про введення нового штатного розпису, проте з самим штатним розписом не ознайомлювали.

3 березня 2021 року він отримав персональне попередження від 2 березня 2021 року, відповідно до якого його посада скорочувалася, а йому запропоновано зайняти одну з вакантних посад згідно з додатком.

Проте, ОСОБА_1 надали лише перелік вакантних посад, які існували станом на 3 березня 2021 року та 24 травня 2021 року, а інформацію про вакансії, які з`явилися у період з 4 березня 2021 року до 23 травня 2021 року йому не надавали. Також, йому не запропонували вакансію начальника відділу інформаційної безпеки департаменту безпеки та охорони.

Посилаючись на те, що відповідач при його звільненні допустив порушення норм трудового законодавства, позивач просив судвизнати незаконним та скасувати наказ АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" від 24 травня 2021 року № 513-К "Про звільнення ОСОБА_1 "; поновити на посаді начальника відділу інформаційної безпеки департаменту безпеки та охорони АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України";стягнути з АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу на день ухвалення рішення у справі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 24 вересня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Скасовано наказ АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" від 24 травня 2021 року № 513-К "Про звільнення ОСОБА_1 ". У задоволенні іншої частини позову - відмовлено. Стягнуто з АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" на користь держави судовий збір в розмірі 908 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач своєчасно та належним чином повідомив позивача про наступне вивільнення, але не виконав обов`язок щодо надання позивачу пропозицій про всі наявні у АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" вакансії, які з`являлися на підприємстві протягом двох місяців і які існували на день звільнення позивача. АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" порушило вимоги статті 49-2 КЗпП України, що свідчить про неналежне виконання відповідачем вимог трудового законодавства щодо гарантування права ОСОБА_1 на працю та сприяння збереження ним роботи. Так як звільнення позивача не відповідає вимогам закону, а саме статті 49-2 КЗпП України, то наказ АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" від 24 травня 2021 року № 513-к "Про звільнення ОСОБА_1 " є таким, що підлягає скасуванню з моменту його видання.

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про поновлення на роботі, суд першої інстанції виходив із того, що позивач працював на посаді начальника управління інформаційної безпеки департаменту безпеки та 24 травня 2021 року був звільнений із цієї посади. Водночас вимог про поновлення саме на посаді, з якої його було звільнено, позивач не заявляв. Поновлення позивача на посаді начальника відділу інформаційної безпеки департаменту безпеки та охорони АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України", тобто на посаді, яка, на його думку, була вакантною у період із 4 березня 2021 року до 23 травня 2021 року, але не була йому запропонована, є виходом за межі позовних вимог. Натомість при ухваленні рішення суд не може виходити за їхні межі. Оскільки суд відмовив у задоволенні вимог про поновлення на роботі, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу відсутні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення цих позовних вимог в повному обсязі.

Зазначає, що, встановивши факт звільнення позивача з порушенням частини другої статті 40 та частини третьої статті 49-2 КЗпП України, дійшовши висновку про незаконність звільнення позивача та скасування наказу про його звільнення, суд першої інстанції мав повною мірою захистити порушене право позивача і відновити його шляхом поновлення на роботі. Це є прямим наслідком звільнення без законної підстави, а такий обов`язок суду прямо випливає з положень частини першої статті 235 КЗпП України.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зауважувала, що у кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо, суд має встановити, якого саме результату позивач хоче досягнути унаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи у межах заявлених вимог, але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених ЦПК України. Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально. Тому, суд першої інстанції не врахував висновки Великої Палати Верховного Суду у постановах від 30 червня 2021 року у справі № 9901/172/20, від 1 липня 2021 року у справі № 9901/381/20, від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18, від 1 лютого 2022 року у справі № 750/3192/14, від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц, від 4 липня 2023 року у справі № 233/4365/18, від 20 червня 2023 року у справі № 554/10517/16-ц.

Наголошував, що позивачем заявлялася вимога про поновлення на роботі, тобто він просив відновити порушене право шляхом поновлення його на роботі, і саме на це була спрямована мета позивача.

За таких обставин, вважає, що судом при вирішенні позову в частині поновлення на роботі не вірно застосовано положення статті 235 КЗпП України, не враховано висновків щодо застосування цієї норми права, викладених у постановах Верховного Суду від 27 квітня 2021 року у справі № 826/8332/17, від 21 лютого 2024 року № 638/14165/21, від 13 квітня 2023 року № 540/3994/20, у зв`язку з чим дійшов помилкових висновків про відмову у задоволенні позовних вимог про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції фактично оскаржується в частині відмови у поновленні на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, тому в іншій частині судове рішення в апеляційному порядку не переглядається.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Представник АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" - Уманець С.Г. у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що позивач просив поновити його на посаді, яку він не обіймав та яка була створена у іншому структурному підрозділі відповідача, тоді як законодавством не передбачена можливість поновлення на посаді, відмінній від тієї, з якої працівника було незаконно звільнено.

Звертав увагу на те, що звільнення позивача відбулося з дотримання вимог трудового законодавства, при прийнятті наказу про звільнення позивача не було порушено його прав, а тому висновки суду першої інстанції не відповідають дійсності, оскільки позивачу надавалися усі вакантні посади протягом періоду його попередження, що були на підприємстві, з урахуванням його освіти, кваліфікації та досвіду, та від яких він відмовився.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

Представник ОСОБА_1 - Авраменко О.В.в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу з наведених в ній підставах та просив її задовольнити.

Представник АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" - Григорян О.О. заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

З 27 травня 2020 року ОСОБА_1 працював в АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" на посаді начальника управління інформаційної безпеки департаменту безпеки.

Згідно із наказом від 12 лютого 2021 року № 5-шр "Про зміни в організації виробництва і праці та введення в дію штатного розпису апарату управління АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" з метою оптимізації чисельності персоналу, підвищення ефективності управління акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" на виконання наказу від 29 січня 2021 року № 6 "Про затвердження організаційної структури "Державна продовольчо-зернова корпорація України" та протоколу засідання правління АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" від 10 лютого 2021 року було затверджено штатний розпис АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" згідно із додатком, та введено його в дію з 15 лютого 2021 року. Також наказано керівникам структурних підрозділів надати до управління персоналу письмові пропозиції щодо переведення працівників у підпорядковані підрозділи з урахуванням змін в організації виробництва та праці та введенням в дію штатного розпису; управлінню персоналу забезпечити проведення заходів відповідно до штатного розпису, згідно статей 43, 49-2 КЗпП України, Закону України "Про професійні спілки, їх пава та гарантії діяльності"; у разі відмови або ненадання згоди працівників продовжити роботу на нових умовах здійснити вивільнення таких працівників згідно вимог чинного законодавства про працю України.

4 березня 2021 року ОСОБА_1 було повідомлено, що відповідно до погодженої Міністерством розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України організаційної структури АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" та наказу АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" від 12 лютого 2021 року № 5-шр був затверджений та введений у дію з 15 лютого 2021 року новий штатний розпис, у якому скорочена посада, яку він обіймає. У зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників попереджено, що позивач може бути звільнений з посади за пунктом 1 статті 40 КЗпП України не раніше двох місяців з дня отримання цього попередження, а також запропоновано зайняти вакантні посади згідно із додатком з прийняттям рішення щодо переведення на одну з вказаних посад, а також зазначено, що протягом 3-х днів слід прийняти рішення щодо переведення на одну з вакантних посад.Наголошено, що в разі позитивного рішення щодо переведення та відповідності кваліфікаційним вимогам до запропонованої вакансії, треба звернутись до відділу кадрів управління персоналу ( кабінет 318) із заявою про переведення .

До персонального попередження було долучено перелік вакантних посад АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" станом на 1 березня 2021 року, з якими позивач ознайомився 3 березня 2021 року і підтверджується його підписом.

11 та 13 травня 2021 року позивач отримав запрошення від Первинної профспілкової організації АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України"взяти участь у засіданні профспілкового комітету, на порядку денному якого розгляд подання в.о. голови Правління щодо надання згоди на його звільнення згідно пункту 1 статті 40 КЗпП України з посади начальника управління інформаційної безпеки департаменту безпеки АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України".

19 травня 2021 року отримана згода Профкомітету Первинної профспілкової організації АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України"на звільнення ОСОБА_1 із займаної посади на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату та чисельності - згідно подання від 30 квітня 2021 року в.о. голови Правління АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України".

Згідно акту від 24 травня 2021 року, складеного трьома посадовими особами відповідача, станом на 24 травня 2021 року до управління персоналу заява від ОСОБА_1 про переведення на запропоновані вакантні посади не надходила.

Наказом в.о. голови правління АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" А. Власенко від 24 травня 2021 року № 513-К ОСОБА_1 звільнено з посади начальника управління інформаційної безпеки департаменту безпеки АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" з 24 травня 2021 року у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку.

На наступний день після звільнення, 25 травня 2021 року з позивачем було проведено повний розрахунок при звільненні.

Встановлено, що у відповідача відбулася зміна штату працівників, внаслідок чого займана ОСОБА_1 посада начальника управління інформаційної безпеки департаменту безпеки АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" була скорочена.

Позивачу були запропоновані вакантні посади, наявні у відповідача станом на 1 березня 2021 року та 24 травня 2021 року.

Починаючи з 4 березня 2021 року відповідач не пропонував позивачу інші вакантні посади, які були включені до штатного розпису АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" до 24 травня 2021 року, та не повідомляв, які посади залишались вакантними на момент звільнення позивача або на які були прийняті інші, ніж позивач, особи вже після 4 березня 2021 року.

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП України).

За частиною другою статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

При скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці (частина перша статті 42 КЗпП України).

Про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи (частини перша - третя статті 49-2 КЗпП України).

Однією з найважливіших гарантій для працівників при зміні в організації праці, в тому числі ліквідації, реорганізації підприємства, є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантні посади чи роботу за відповідною професією або спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо та яка з`явилася на підприємстві протягом цього періоду й існувала на день звільнення (див. постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2022 року у справі № 525/983/21, від 10 січня 2024 року у справі № 333/4779/20).

Отже, роботодавець має запропонувати працівнику, якого він вивільняє, всі вакансії, які були (з`явилися) на підприємстві, аж до моменту звільнення (див. постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 лютого 2023 року у справі № 199/4766/21, від 18 жовтня 2023 року у справі № 210/6543/21, від 06 травня 2020 року у справі № 487/2191/17, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2022 року у справі № 525/983/21, від 24 червня 2020 року у справі № 742/1209/18, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 січня 2020 року у справі № 466/7604/17).

Сам факт зміни в організації праці створює для роботодавця позитивне зобов`язання щодо збереження трудових правовідносин з його працівниками.

Належним виконанням такого зобов`язання є здійснення визначених КЗпП України дій, які нададуть працівникові можливість продовжити виконання попередніх функціональних обов`язків, а в разі неможливості, - інших, які відповідають його кваліфікації.

Звільнення з роботи є крайнім заходом у зв`язку з об`єктивною неможливістю збереження трудових правовідносин або ж через небажання працівника продовжувати працювати на запропонованих умовах (найкращих умовах, які роботодавець об`єктивно має змогу запропонувати з урахуванням приписів трудового законодавства з дотриманням прав інших працівників, зокрема щодо переважного права на залишення на роботі).

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач своєчасно та належним чином повідомив позивача про наступне вивільнення, але не виконав обов`язок щодо надання позивачу пропозицій про всі наявні у відповідача вакансії, які з`являлися на підприємстві протягом двох місяців і які існували на день звільнення позивача.

Враховуючи встановлені судом обставини та норми трудового законодавства, суд першої інстанції дійшов висновку, що звільнення позивача відбулося з порушенням вимог статті 49-2 КЗпП України, а тому наявні підстави для задоволення позову в частині скасування наказу АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" від 24 травня 2021 року № 513-к "Про звільнення ОСОБА_1 " з моменту його видання.

Щодо поновлення на роботі

У разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір (частина перша статті 235 КЗпП України).

У постанові Верховного Суду України від 21 травня 2014 року у справі № 6-33цс14 зроблено висновок, що "за змістом частини першої статті 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення. Під незаконним звільненням слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом".

З матеріалів справи вбачається, що позивач обіймав посаду начальника управління інформаційної безпеки департаменту безпеки та був звільнений з цієї посади 24 травня 2021 року.

При зверненні до суду з цим позовом, ОСОБА_1 просив поновити його на посаді начальника відділу інформаційної безпеки департаменту безпеки та охорони АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України", тобто на посаді, яка, на його думку, була вакантною у період з 4 березня 2021 року до 23 травня 2021 року, проте не була йому запропонована.

Законодавством не передбачена можливість поновлення на посаді, відмінній від тієї, з якої працівника було незаконно звільнено.

Ураховуючи приписи частини 1 статті 235 КЗпП України, на орган, що розглядає трудовий спір, у разі з`ясування, що звільнення працівника відбулось незаконно, покладається обов`язок поновлення такого працівника на попередній роботі.

Відтак, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в поновленні позивача на роботі.

З огляду на те, що звільнення ОСОБА_1 відбулося з порушенням процедури, відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України, працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення. Враховуючи зазначене, наявні правові підстави для поновлення позивача на попередній роботі, а саме на посаді начальника сектору інформаційної безпеки департаменту фінансово-економічного контролю та аудиту АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України".

При цьому суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що поновлення незаконно звільненого працівника на попередній посаді не виходить за межі позовних вимог, оскільки таке рішення відповідає змісту заявленої позовної вимоги щодо відновлення трудових прав позивача. Поновлення працівника на посаді, яка відповідає його попередньому трудовому статусу та функціональним обов`язкам, є логічним та правомірним способом захисту його порушених прав. Зазначене рішення також узгоджується із загальними засадами трудового законодавства, спрямованими на забезпечення гарантій стабільності трудових відносин та недопущення їх незаконного припинення.

Щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу (частина друга статті 235 КЗпП України).

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України "Про оплату праці" та за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100).

Згідно з абзацом третім пункту 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата за час затримки розрахунку обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку № 100 основною для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки розрахунку, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на час відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку № 100).

Відповідно до довідки № 029/3-Б від 5 березня 2024 року АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України", заробітна плата ОСОБА_1 за березень 2021 року склала - 70 079,45 грн, за квітень 2021 року - 70 079,45 грн, а отже середньоденна заробітна плата позивача становила 3 185,43 грн. (140 158,90 грн : 44 робочих дні за березень та квітень 2021 року).

Вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати. Період вимушеного прогулу визначається робочими днями.

Період вимушеного прогулу з 25 травня 2021 року по 21 січня 2025 року складає 948 днів.

Нарахування суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу обчислюється наступним чином: 3 185,43 грн х 948 днів = 3 019 787,64 грн.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 3 019 787,64 грн. з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та інших обов`язкових платежів при її виплаті.

Отже, під час розгляду спору, що виник між сторонами у справі, суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального права. У зв`язку з цим рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення зазначених вимог.

Розподіл судових витрат

За правилами частин 1, 2, 6, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на те, що позовні вимоги фактично задоволені, а позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 5 частини 1 Закону України "Про захист прав споживачів", судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь державного бюджету.

Отже, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в сумі 28 375 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 24 вересня 2024 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову.

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника сектору інформаційної безпеки департаменту фінансово-економічного контролю та аудиту в акціонерному товаристві "Державна продовольчо-зернова корпорація України" з 25 травня 2021 року.

Стягнути з акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 1, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 3 019 787, 64 грн з утриманням із цієї суми установлених законодавством податків та зборів.

Стягнути з акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 1, ) в дохід держави судовий збір у розмірі 28 375 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді: