ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1852/25 Справа № 180/1457/24 Суддя у 1-й інстанції - Нанічкіна Н. М. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2025 року Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Ткаченко І.Ю.,

суддів: Пищиди М.М., Свистунової О.В.,

за участю секретаря: Кошари О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди

за апеляційною скаргою адвоката Мотуза Олександра Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1

на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2024 року,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» (далі АТ «Марганецький ГЗК») про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що з 21 травня 1991 року він працював на різних посадах у різних структурних підрозділах АТ «Марганецький ГЗК» та під час виконання трудових обов`язків, 16 грудня 2021 року, з ним стався нещасний випадок на виробництві, що підтверджується актом №23/7 про нещасний випадок форми Н-1 від 21 грудня 2015 року та актом проведення розслідування нещасного випадку форми Н-5 від 21 грудня 2015 року. Згідно довідки МСЕК серії ААА №495258 від 20 липня 2016 року йому первинно встановлено третю групу інвалідності за трудовим каліцтвом. Згідно довідки МСЕК серії ААА №018426 від 05 липня 2017 року йому повторно встановлено третю групу інвалідності та втрату працездатності на рівні 45 %. Згідно довідок МСЕК серії ААА №050669 та серії ААА №998304 від 18 липня 2018 року йому повторно встановлено третю групу інвалідності та 45% втрати працездатності. Згідно довідок МСЕК серії ААА №050930 та серії ААБ №210714 від 21 серпня 2019 року йому повторно встановлено третю групу інвалідності та 45% втрати працездатності. Згідно довідок МСЕК серії ААА №077189 та серії ААБ №587451 від 08 липня 2020 року йому повторно встановлено третю групу інвалідності та 45% втрати працездатності. Згідно довідок МСЕК серії ААА №060914 та серії ААВ №118222 від 04 серпня 2021 року йому повторно встановлено третю групу інвалідності та 45% втрати працездатності. Згідно довідок МСЕК серії ААА №066429 та серії ААГ №181865 від 31 травня 2023 року йому повторно встановлено третю групу інвалідності та 45% втрати працездатності з датою переогляду 01 серпня 2025 року. Він має постійні скарги на стан свого здоров`я, змушений проходити лікування, має скарги на затерпання та набряк правої стопи, гомілки, болі в колінному та гомілкостопному суглобах, порушення ходи, слабкість в правій стопі, обмеження рухів, стріляючі болі в правій гомілці та стопі, набряклість в правій стопі. Враховуючи вищевикладене, просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з АТ «Марганецький ГЗК» на його користь в якості відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок нещасного випадку суму грошових коштів в розмірі 150000 грн без утримання податку з доходів фізичних осіб інших обов`язкових платежів.

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат Мотуз О.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідно до ч.2 ст.1167 ЦПК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади АРК, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я. Вказує, що відсутність вини підприємства та наявність вини працівника не може бути причиною відмови в задоволенні позову, оскільки нещасний випадок стався під час виконання ним трудових обов`язків.

18 грудня 2024 року АТ «Марганецький ГЗК» надало відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просило залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вказують, що оскільки нещасний випадок стався не з їх вини, відсутні підстави для стягнення з них матеріальної шкоди.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ст.ст.263, 264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає з огляду на таке.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно трудової книжки, ОСОБА_1 знаходився у трудових відносинах з АТ «Марганецький ГЗК» з 21 травня 1991 року, зокрема: працював підземним електрослюсарем черговим та з ремонту обладнання 4 розряду, підземним гірником очисного вибою 5 розряду.

16 грудня 2015 року ОСОБА_1 отримав травму на виробництві перелом н/3 правої малогомілкової кістки, медіальної кісточки, заднього краю правої великогомілкової кістки з розривом діастального міжгомілкового синдесмоза та вивих стопи назовні.

Згідно з Актом форми Н-5 від 21 грудня 2015 року, проведено розслідування причин нещасного випадку. Встановлено, що 16 грудня 2015 року о 12-00 годині ОСОБА_1 , підвісив ручну лебідку на верхній сегмент 19 окладу СВП-17, виконав демонтаж клинових замків 22 окладу, зачепив гачок ручної лебідки за стойку з ціликової сторони та почав її витягувати. ОСОБА_2 заходився на відстані 1,5 м та спостерігав за станом покрівлі вироботки. О 12-15 годині між 17 та 18 окладами з покрівлі вироботки, зламавши затяжку, випав шматок зеленої глини розміром 0,7х0,5х0,3 м та придавив праву ногу ОСОБА_1 до грунту вироботки. Особою, яка допустила порушення законодавства про охорону праці, є підземний гірничий робітник очисного забою 5 розряду дільниці очисного видобутку руди шахти 3/5 ОСОБА_1 , який при виконанні робіт не дотримувався вимог проекту організації робіт, «Інструкції безпечного ведення робіт по вилученню кріплення при посадочних роботах на шахтах ПАТ «Марганецький ГЗК», паспорту на вилучення крепі при посадочних роботах в очисних вибоях за допомогою ручної лебідки і не турбувався про власну безпеку та здоров`я, чим порушив вимоги п.1.1.4, п.1.1.5, п.2.2.1 інструкції про охорону праці для підземного гірничого робітника очисного вибою ОТ-ОШ-01-13.

Згідно Акту №23/7 про нещасний випадок, пов`язаним з виробництвом, особою, яка допустила порушення вимог законодавства про охорону праці, є ОСОБА_1

Первинним оглядом МСЕК 20 липня 2016 року ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності у зв`язку із трудовим каліцтвом.

Повторними оглядами МСЕК 05 липня 2017 року ОСОБА_1 було визначено 45% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності.

Повторними оглядами МСЕК 31 травня 2023 року ОСОБА_1 було визначено 45% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено умови та підстави покладення цивільної відповідальності, а саме, протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між цими діями та спричиненою шкодою. Згідно доданих до позовної заяви документів, нещасний випадок з ОСОБА_1 стався не внаслідок протиправних дій (бездіяльності) відповідача та не з його вини.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду про відмову в задоволенні позову в зв`язку з наступним.

Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до частини другої статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Стаття 173 КЗпП України закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Частиною першої статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

У відповідності до статті 4 Закону України Про охорону праці державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як він переносить фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя і вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання, а тому висновки суду першої інстанції про відмову у відшкодуванні шкоди через те що в акті вказано що у нещасному випадку відсутня вина підприємства є помилковими.

Відсутність прямого причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я внаслідок трудового каліцтва, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.

Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.

У пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31 березня 1995 року з подальшими змінами, передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року №155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Колегія суддів наголошує на тому, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

При визначені розміру компенсації позивачу моральної шкоди, спричиненої втратою здоров`я, в результаті нещасного випадку на виробництві, суд апеляційної інстанції враховуючи ступінь фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, а також конкретні обставини по справі, і наслідки, що наступили з врахуванням того, що позивачу висновком МСЕК встановлено стійку втрату професійної працездатності у загальному розмірі 45% колегія вважає за необхідне стягнути у рахунок відшкодування завданої позивачу моральної шкоди 90000 грн.

Стосовно оподаткування суми відшкодування моральної шкоди що підлягає до стягнення, колегія суддів зазначає наступне.

Базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. Загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом (пункт 164.1 статті 164 ПК України та підпункт 164.1.1 цього пункту).

Відповідно до пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або у розмірі, визначеному законом.

У попередній редакції зазначена норма права передбачала, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю.

Тобто, з 23 травня 2020 року пункт «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України доповнено словами «а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом».

Граматичне та системне тлумачення зазначеного пункту ПК України у чинній редакції дозволяє зробити висновок, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються: 1) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди; 2) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування шкоди життю та здоров`ю; 3) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Отже, як до 23 травня 2020 року, так і чинним податковим законодавством передбачено, що стягнуті за рішенням суду суми на відшкодування шкоди життю та здоров`ю не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

Оскільки шкода, завдана життю та здоров`ю, може бути як майновою, так і немайновою (моральною) та до цієї частини пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України зміни законодавцем не внесені, зокрема не зазначено, що лише відшкодування майнової шкоди, завданої життю та здоров`ю, не підлягає включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, тому немає підстав для ототожнення відшкодування моральної шкоди, завданої життю та здоров`ю, з іншим відшкодуванням моральної шкоди, яке підлягає оподаткуванню в разі перевищення її розміром чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року.

Отже, до спірних правовідносин не підлягають застосуванню доповнення до пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України, внесені Законом України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року.

Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі № 598/438/21 (провадження № 61-283св22).

Отже, беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що відшкодування моральної шкоди заподіяної ушкодженням здоров`я внаслідок трудового каліцтва відповідачем на користь позивача в розмірі 90000 грн підлягає до стягнення без утримання податку та обов`язкових платежів.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновків про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду з ухваленням нового про часткове задоволення позову.

Відповідно до п. 3, 4 ч. 1ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частинами першою та другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України колегія суддів прийшла до висновку про стягнення з АТ «Марганецький ГЗК» на користь держави судового збору у розмірі 1200 грн, за подачу частково задоволеного позову та 1800 грн за частково задоволену апеляційну скаргу, що разом становить 3000 грн.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Мотуза Олександра Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в відшкодування моральної шкоди в зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок нещасного випадку 90000 грн, без утримання податку та обов`язкових платежів.

Стягнути з Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" () судовий збір на користь держави в розмірі 3000 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Судді: