Справа № 703/4871/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2025 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі судді Криви Ю.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь 91345,00 грн матеріальної шкоди; 30000 грн моральної шкоди та понесені судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 29 липня 2024 року о 16 год. 10 хв. в м. Сміла по вул. Богдана Хмельницького, 36 ОСОБА_2 в стані алкогольного сп`яніння керував транспортним засобом Форд Мондео, н.з. НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, щоб постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не дотримався безпечного інтервалу у результаті чого втратив керування та здійснив наїзд на припаркований автомобіль БМВ, н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 , в результаті відкидання, останній здійснив зіткнення з автомобілем Фольксваген НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_3 , завдавши останнім матеріальну шкоду, чим порушив вимоги п. 2.3 «б», 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст.. 124 КУпАП.

Позивач вказує, що належний їй автомобіль БМВ, н.з. НОМЕР_2 отримав пошкодження, та на даний момент неможливий для використання його за призначенням, що підтверджується актом огляду ТЗ, схемою ДТП та фото таблицями.

Вина ОСОБА_2 в скоєному ДТП підтверджується постановою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19 серпня 2024 року по адміністративній справі № 703/4208/24 за якою ОСОБА_2 визнано винним в адміністративному правопорушенні, передбаченому ст.. 124, 126, 130 КУпАП та на нього накладено стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування строком на один рік.

Вартість відновлюваного ремонту належного позивачу автомобіля було визначено в 210479 грн, також вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля БМВ становить 91345 грн, згідно висновку експерта автотоварознавця.

Також, позивач посилається на те, що оскільки відповідач перебував у стані алкогольного сп`яніння на момент вчинення правопорушення, завдані ним збитки повинні бути ним відшкодовані в повному обсязі, оскільки дане ДТП не є страховим випадком.

Також позивач вказує, що їй завдана також і моральна шкода, яка виразилась в душевних переживаннях, які вона перенесла в звязку з пошкодженням належного їй майна, а також вимушеними змінами, що сталися в її житті та докладанням додаткових зусиль для їх переборення. Також посилається на те, що їй достеменно відомо, що вартість ремонтного автомобіля, що побував в ДТП, значно нижча від аналогічного, але не битого, що також в свою чергу викликає у неї душевні переживання. Через перенесені нервові перенапруження, які вона пов`язує з душевними переживаннями, які вона понесла в зв`язку з пошкодженням її майна, у неї постійно підвищується тиск, відчуваються болі в серці, вдома постійно стресова обстановка через те, що потрібні чималі кошти на ремонт авто і через це виникають конфлікти. Відтак позивач оцінює розмір моральної шкоди, яка їй завдана в сумі 30000 грн, які повинні відшкодовуватися відповідачем ОСОБА_2 .

В зв`язку з тим, що відповідач добровільно відмовляється відшкодовувати заподіяні збитки, позивач вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 01 жовтня 2024 року постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Копію наведеної ухвали було направлено сторонам за зареєстрованим місцем проживання, доказом чого є рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення.

Реалізуючи право на подання відзиву, у порядку ст. 178 ЦПК України, 25 жовтня 2024 року відповідач надіслав до суду відзив на позовну заяву, у якому просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Узагальнені доводи та заперечення наведені відповідачем ОСОБА_2 у відзиві зводяться до наступного.

Вказує, що позивач посилається на те, що заподіяні збитки у вигляді матеріальної та моральної шкоди повинні стягуватись з відповідача, оскільки на момент ДТП він перебував у стані алкогольного сп`яніння, а це не є страховим випадком, однак позивач не вказує, чим саме таке твердження передбачене. Також вказує на те, що він є учасником бойових дій та є власником автомобіля «Форд Мондео», д.н.з. НОМЕР_1 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 19.03.2024. Вказує, що до нього телефонувала потерпіла та її представники, які вимагали, щоб він відшкодував завдані збитки, однак він відмовився це робити і повідомив, що не заперечує факту, що він є винуватцем ДТП, однак має статус учасника бойових дій, відтак відшкодування збитків заподіяних від дорожньо-транспортної пригоди проводить МТСБУ.

Також відповідач вказує, що він повністю не визнає заявлену до відшкодування моральну шкоду у розмірі 30000 грн, оскільки позивач не надала жодного доказу, який би свідчив про заподіяння моральної шкоди.

Відтак, просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Правом подати відповідь на відзив позивач не скористалась.

Третя особа ОСОБА_3 про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з врахуванням позиції відповідача, викладеної у відзиві, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України).

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, 29 липня 2024 року о 16 год. 10 хв. в м. Сміла по вул. Богдана Хмельницького, 36 ОСОБА_2 в стані алкогольного сп`яніння керував транспортним засобом Форд Мондео, н.з. НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, щоб постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не дотримався безпечного інтервалу у результаті чого втратив керування та здійснив наїзд на припаркований автомобіль БМВ, н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 , в результаті відкидання, останній здійснив зіткнення з автомобілем Фольксваген НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_3 , завдавши останнім матеріальну шкоду, чим порушив вимоги п. 2.3 «б», 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.

Відповідно до копії постанови Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19 серпня 2024 року у справі № 703/4208/24, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.130, ст. 124, ч. 3 ст. 126 КУпАП та призначено покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн з позбавленням права керування строком на один рік.

Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, яка викладена у частині другій статті 1166 ЦК України, особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоду було завдано не з її вини.

Однак, матеріали справи не містять належних доказів щодо відсутності вини відповідача ОСОБА_2 у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди. Окрім того, у своєму відзиві відповідач вказує, що він не заперечує того, що винуватцем ДТП є саме він.

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Така позиція узгоджується з постановою Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року справа № 645/6088/18.

В зв`язку з вищезазначеним, зібраними доказами у справі перед судом доведено, що вищевказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача ОСОБА_2 .

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини.

За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. А згідно з ч. 3 цієї статті розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також із врахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно ст. 280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню, крім випадку неумисного повідомлення викривачем недостовірної інформації про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України "Про запобігання корупції" в порядку, передбаченому зазначеним Законом, яка підлягає спростуванню.

Відповідно до положень п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. в п. 5 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду ті з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. За загальними правилами відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії певних осіб чи органів завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ч.3 ст.12, та81 ЦПК України.

Позивач в обґрунтування моральної шкоди в позовній заяві зазначила, що моральна шкода, яка завданаїй, полягає у душевних та моральних стражданнях, негативних емоціях та переживаннях, яких вона зазнала внаслідок пошкодження автомобіля.

Суд вважає, що позивачу спричинено моральні страждання з приводу пошкодження її майна, які полягали у порушенні його звичайного способу життя, втраті звичних життєвих зв`язків, позбавлення протягом певного часу можливості користуватися автомобілем, а також обумовлено необхідністю звертатися до суду, що спричинило незручності у її житті та порушило нормальні життєві стосунки.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справи «Войтенко проти України», «Науменко проти України»).

При наявності встановленого факту порушення прав заявника, моральна шкода наявна та констатується судом.

Суд приймає до уваги доводи позивача про завдання йому моральної шкоди, що виразилася в душевних стражданнях, які вона зазнала внаслідок пошкодження майна.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Між тим розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 30 000 грн., на думку суду достатніми доказами не обґрунтований, не відповідає фактичним обставинам справи, є надто завищеним та підлягає зменшенню.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Таким чином, суд, оцінивши докази в їх сукупності, при визначенні суми моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, враховує характер та ступінь її завдання, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості вважає, що дана позовна вимога підлягає задоволенню частково, а саме на користь позивача необхідно стягнути в рахунок відшкодування завданої йому моральної шкоди суму 5 000 грн., задовольнивши частково в цій частині позовні вимоги.

Щодо відшкодування відповідачем суми матеріальної шкоди, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до висновку експерта № 41 від 14 серпня 2024 року, складеного судовим експертом автотоварознавцем Почтаренком О.Г., вартість відновлюваного ремонту автомобіля BMW 745D, реєстраційний № НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП 29.07.2024, становить 210479 грн; вартість матеріального збитку, заподіяного власнику вказаного автомобіля, пошкодженого при ДТП 29.07.2024 становить 91345 грн.

Відповідно до ч.1 ст.39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків в МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до п.1) ч.2 ст.39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», основними завданнями МТСБУ є здійснення виплат з централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння:

а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилось в такому транспортному засобі;

б) невстановленим транспортним засобом, крім шкоди, яка заподіяна майну та навколишньому природному середовищу;

в) транспортним засобом, який вийшов з володіння власника не з його вини, а в результаті протиправних дій іншої особи;

г) особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону;

ґ) у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності;

д) у разі надання страхувальником або особою, відповідальність якої застрахована, свого транспортного засобу поліцейським та медичним працівникам закладів охорони здоров`я згідно з чинним законодавством.

Відповідно до п.1.7 ст.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Згідно ч.1 ст.13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю І групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю І групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України.

Тобто, зазначені правові норми дають підстави для висновку, що учасники бойових дій та особи з інвалідністю внаслідок війни, які особисто керують транспортним засобом, автоматично застраховані державою, а від так такий транспортний засіб вважається забезпеченим.

Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ в порядку, визначеному Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно Рішення Конституційного суду України у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положень пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1-6/2014 від 23 грудня 2014 року, в аспекті конституційного звернення положення пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року № 1961-IV зі змінами необхідно розуміти так, що транспортними засобами, які належать учасникам бойових дій, інвалідам війни та інвалідам І групи, є такі наземні транспортні засоби, якими зазначені особи володіють як на праві власності, так і на будь-якій іншій правовій підставі.

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , ОСОБА_2 є власником автомобіля FORD MONDEO, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Відповідно до копії посвідчення серії НОМЕР_5 від 07 червня 2023 року, ОСОБА_2 є учасником бойових дій.

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана:

- з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу;

- з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів

регулювання руху;

- з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого;

- з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди;

- з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу;

- з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Згідно ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в разі настання страхового випадку, страховик в межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до Постанови Правління Національного банку України № 109 від 30 травня 2021 року, страхова сума за договором ОСПВВНТЗ за шкоду, заподіяну майну потерпілих, встановлена в розмірі 160 00 гривень на одного потерпілого.

Підпунктом «г» п. 41.1 ст. 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону.

За приписами ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вказаних норм закону позивач, звертаючись до суду з позовом повинен довести факт порушення невизнання чи оспорення його прав свобод чи інтересів саме вказаним ним відповідачем. При цьому слід вважати, що заявлені позовні вимоги до неналежного відповідача задоволені судом бути не можуть, оскільки вказане слід вважати порушенням вимог процесуального закону, за якими суд не в змозі вирішувати та задовольняти позов без особи, яка повинна відповідати за позовом, прав, обов`язків, інтересів якої такий прямо стосується (належного відповідача).

Таким чином, оскільки судом було встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є учасником бойових дій, відтак, шкоду, винуватцем якої є останній, має відшкодовувати МТСБУ в порядку, визначеному Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», отже ОСОБА_2 є неналежним відповідачем в частині відшкодування матеріальної шкоди, а тому в задоволені позову в цій частині необхідно відмовити.

Таким чином, враховуючи вищевикладене та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, а саме слід стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь моральну шкоду в розмірі 5000 грн. 00 коп.

Вирішуючи вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, суд виходить з наступного.

У відповідності до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з платіжної інструкції № 70597697 від 05 вересня 2024 року ОСОБА_1 при подачі до суду позовної заяви сплатила одним платежем судовий збір на загальну суму 2422 грн. 40 коп.

Таким чином, суд вважає, що з відповідача на користь позивача відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору, розрахованого пропорційно до заявлених та задоволених позовних вимог, виходячи із ціни позову та розміру судового збору. Таким чином, з відповідача необхідно стягнути судові витрати по оплаті судового збору в сумі 403 грн. 73 коп. (з розрахунку: 5000 х 2422,40 / 30000).

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 133, 137, 139, 141, 223, 247, 263-265, 354 ЦПК України, ст.ст.23, 280, 1166, 1167, 1187 ЦК України, суд -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5000 грн. 00 коп., а також судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 403 грн. 73 коп., а всього 5403 (п`ять тисяч чотириста три) грн. 73 коп.

В решті позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду через Смілянський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 .

Третя особа: ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_3 .

Головуючий: Ю. В. Крива