ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/398/25 Справа № 205/950/19 Суддя у 1-й інстанції - Приходченко О. С. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2025 року Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Ткаченко І.Ю.,

суддів: Пищиди М.М., Свистунової О.В.,

за участю секретаря: Кошари О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі цивільну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Ленінськогорайонного суду м. Дніпропетровська від 09 квітня 2024 року,-

В С Т А Н ОВ И В:

У січні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» (далі - ТОВ«Дніпропетровськгаз збут») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову посилалося на те, що відповідач є побутовим споживачем послуг з постачання природного газу, які надаються йому позивачем за адресою: АДРЕСА_1 , та йому відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 . Фактом приєднання споживача до умов типового договору є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про бажання укласти такий договір: підписання заяви-приєднання та/або сплата рахунка оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу. Таким фактом з боку ОСОБА_1 є споживання природного газу та оплата рахунків за газопостачання. З 01 липня 2015 року внаслідок відокремлення функцій з постачання та розподілу природного газу, газопостачання природного газу для споживачів здійснює ТОВ «Дніпропетровськгаз збут». Розрахункові рахунки зі спеціальним режимом використання АТ «Дніпрогаз» були закриті. Наявна заборгованість споживачів, яка існувала на час надання послуг АТ «Дніпрогаз», надходила на рахунки позивача, після чого, згідно з договором доручення, суми заборгованості фізичних осіб за постачання природного газу до 30 червня 2015 року, які надходили на рахунки позивача, перераховувалися останнім на рахунки АТ «Дніпрогаз». Відповідач споживав природний газ, проте своєчасно не сплачував послуги з газопостачання, у зв`язку з чим за період з 31 жовтня 2015 року по 31 жовтня 2018 року утворилася заборгованість у розмірі 25389,39 грн. Станом на 01 червня 2019 року сума заборгованості складає 22191,29 грн, тому просило суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на їх користь заборгованість за спожитий природний газ у розмірі 25389,39 грн, три відсотки річних у розмірі 2138,33 грн та інфляційні втрати у розмірі 7817,70 грн, а також 1921 грн судового збору.

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 09 квітня 2024 року задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» заборгованість за спожитий природній газ у розмірі 22191,29 грн, три відсотки річних у розмірі 2138,33 грн та інфляційні втрати у розмірі 7817,70 грн, а також судовий збір у розмірі 1747,19 грн, а всього 33894,51 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ним з листопада 2015 року по травень 2017 року було внесено на рахунок позивача кошти в розмірі 25402,32 грн, які безпідставно було зараховано на рахунки АТ «Дніпрогаз». Вказував на наявність рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 19 серпня 2022 року по справі №200/20214/15 за позовом ОСОБА_1 до АТ «Дніпрогаз», треті особи Державне підприємство Дніпропетровського регіонального державного науково-технічного центру стандартизації, метрології та сертифікації, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про визнання дій неправомірними, визнання незаконним та скасування актів і зобов`язання вчинити дії та за зустрічним позовом АТ «Дніпрогаз» до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 , про стягнення збитків.

Переглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.ст.263, 264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає з огляду на таке.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідач є споживачем послуг з постачання природного газу за адресою: АДРЕСА_1 , на його ім`я відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .

29 липня 2014 року ПАТ «Дніпрогаз» до домоволодіння АДРЕСА_1 було припинено газопостачання у зв`язку з порушенням строків оплати за надані послуги.

Згідно з актом ПАТ «Дніпрогаз» від 10 грудня 2014 року у домоволодінні АДРЕСА_1 відключені газові прилади та припинено подачу газу у зв`язку із заборгованістю у розмірі 12587,38 грн.

03 серпня 2015 року між ПАТ «Дніпрогаз» і ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» укладено договір доручення № 16477/01/201695, відповідно до умов якого повірений зобов`язується від імені та за рахунок довірителя провести діяльність щодо збору грошових коштів зі споживачів природного газу боржників довірителя, яким до 30 червня 2015 року надавалася послуга і заборгованість яких не погашена.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 серпня 2022 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «Дніпрогаз», треті особи ДП Дніпропетровського регіонального державного науково-технічного центру стандартизації, метрології та сертифікації, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними і зобов`язання вчинити дії та у задоволенні зустрічних позовних вимог АТ «Дніпрогаз» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про стягнення збитків відмовлено.

Згідно із розрахунком нарахувань за спожитий природній газ ОСОБА_3 з 2012 року по 30 червня 2015 року, грошові кошти, сплачені у період з 01 листопада 2015 року по 31 травня 2017 року у розмірі 25402,32 грн зараховані на підставі договору доручення № 16477/01/201695 АТ «Дніпрогаз».

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що вони законні та обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості у розмірі 22191,29 грн з урахуванням сплати за період з березня 2019 року по травень 2019 року, трьох відсотків річних у розмірі 2138,33 грн та інфляційних втрат у розмірі 7817,70 грн, а разом 32147,32 грн.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, частини 1статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відносини між постачальниками та споживачами природного газу, з врахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи/газотранспортної системи регулюють Правила постачання природного газу, затверджені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2496, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року № 1382/27827.

Відповідно до Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне врегулювання енергетики та комунальних послуг (далі НКРЕКП) від 12 січня 2015 року № 9, статті 16 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» та внаслідок відокремлення функцій з постачання та розподілу природного газу, з 01 липня 2015 року постачання природного газу здійснює газопостачальне підприємство ТОВ «Дніпропетровськгаз збут», а ПАТ «Дніпрогаз» виконує функції газорозподільного підприємства (оператора газорозподільних систем).

Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)» від 01 жовтня 2015 року № 758 на ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» покладено спеціальні обов`язки щодо постачання природного газу побутовим споживачам (населенню).

Відповідно до пункту 3 Розділу І Правил постачання природного газу постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється за договором, який має відповідати типовому договору постачання природного газу побутовим споживачам, що затверджується регулятором та оприлюднюється в установленому порядку.

Постановою НКРЕКП № 2498 від 30 вересня 2015 року затверджено «Типовий договір розподілу природного газу», який у відповідності до п. 1.1 є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи.

Згідно із пунктом 1.1. Типового договору договір постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2500, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1386/27831 є публічним і регламентує порядок та умови постачання природного газу споживачу, як товарної продукції постачальником.

Згідно із п. 1.2. Типового договору, умови цього договору однакові для всіх споживачів України та розроблені відповідно до ЗУ «Про ринок природного газу» і Кодексу газорозподільних систем.

Пунктом 1.3. Типового договору встановлено, що договір розподілу газу є договором приєднання, який укладається з урахуванням вимог ст.ст. 633, 634, 641, 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов цього договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної споживачем заяви - приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього договору, яку у установленому порядку Оператор ГРМ направляє споживачу інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього договору, та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально.

Відповідно до положень Глави 3 Розділу 6 Кодексу газорозподільних систем договір розподілу природного газу має бути укладений Оператором ГРМ з усіма споживачами, у тому числі, побутовими споживачами, об`єкти яких в установленому порядку підключені до/через ГРМ, що на законних підставах перебуває у власності чи користуванні Оператора ГРМ.

Споживачі для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об`єкт.

У разі незгоди споживача приєднуватися до умов договору розподілу природного газу споживач не має права використовувати природний газ із ГРМ та має подати до Оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт.

Фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема, повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка Оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Отже враховуючи, що позивач споживав природний газ, за що ним були проведені оплати після офіційного опублікування договору, він вважається таким, що дав згоду на приєднання до умов вказаного вище договору.

Згідно з п.2.1. Постанови НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2500 «Про затвердження типового договору постачання природного газу побутовим споживачам» (далі-Договір) За цим Договором Постачальник зобов`язується постачати природний газ Споживачу в необхідних для Споживача об`ємах (обсягах), а Споживач зобов`язується своєчасно сплачувати Постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим Договором.

Визначення об`ємів (обсягів) споживання природного газу проводиться Оператором ГРМ, згідно Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2494.

Відповідно до п. 1 глави 4 Розділу IX Кодексу газорозподільних систем, визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу по об`єкту побутового споживача здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ і побутовим споживачем на підставі даних лічильника природного газу з урахуванням вимог цього Кодексу та договору. Для визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу приймаються дані лічильника газу Оператора ГРМ.

Згідно з ч. 1 ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Частина 1 ст. 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ст. 530 ЦК України).

Відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

З 01 липня 2015 року внаслідок відокремлення функцій з постачання та розподілу природного газу і початку здійснення ліцензованої діяльності з постачання ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» розрахункові рахунки зі спеціальним режимом використання попереднього постачальника ПАТ «Дніпрогаз», за якими споживачі здійснювали оплату, закриті. З цього часу заборгованість споживачів, що існувала на час надання послуг ПАТ «Дніпрогаз», почала надходити на рахунки зі спеціальним режимом використання постачальника ТОВ «Дніпропетровськгаз збут». Згідно з укладеним договором доручення суми заборгованості фізичних осіб за постачання природного газу до 30 червня 2015 року перераховувалися ПАТ «Дніпрогаз» у рахунок погашення заборгованості, що не суперечить вимогам чинного законодавства.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_1 в період з листопада 2015 року по травень 2017 року було внесено на рахунок позивача грошові кошти за оплату послуг в розмірі 25402,32 грн (10 листопада 2015 року 713 грн, 10 грудня 2015 року 692 грн, 15 січня 2016 року 216 грн, 11 лютого 2016 року 90 грн, 14 березня 2016 року 6492 грн, 30 квітня 2016 року 5190 грн, 31 жовтня 2016 року 56 грн, 31 січня 2017 року 70 грн, 13 березня 2017 року 6887 грн, 12 квітня 2017 року 3708,32 грн, 13 травня 2017 року 1288 грн), які позивач перерахував на рахунок АТ «Дніпрогаз» відповідно до договору доручення №16477/01/201695 від 03 серпня 2015 року, укладеного між ПАТ «Дніпрогаз» та ТОВ «Дніпропетровськгаз збут».

Суд першої інстанції частково задовольняючи позовні вимоги врахував сплачені відповідачем кошти за період з березня 2019 року по травень 2019 року в розмірі 3198,10 грн, проте кошти внесені відповідачем в період з листопада 2015 року по травень 2017 року не враховував, оскільки між позивачем та ПАТ «Дніпрогаз» укладено договір доручення №16477/01/201695 від 03 серпня 2015 року, згідно якого позивач має право грошові кошти, отримані від споживача в поточному розрахунковому періоді, зарахувати в рахунок погашення існуючої заборгованості споживача відповідно до черговості її виникнення, а відповідач згідно довідки АТ «Дніпрогаз» (а.с.109) станом на вересень 2015 року має заборгованість перед АТ «Дніпрогаз» в розмірі 182531,81 грн.

Проте, колегія суддів звертає увагу на те, що судом першої інстанції встановлені, втім не взяті до уваги висновки викладені в рішенні Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 19 серпня 2022 року по справі №200/20214/15 за позовом ОСОБА_1 до АТ «Дніпрогаз», треті особи Державне підприємство Дніпропетровського регіонального державного науково-технічного центру стандартизації, метрології та сертифікації, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про визнання дій неправомірними, визнання незаконним та скасування актів і зобов`язання вчинити дії та за зустрічним позовом АТ «Дніпрогаз» до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 , про стягнення збитків, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «Дніпрогаз», треті особи ДП Дніпропетровського регіонального державного науково-технічного центру стандартизації, метрології та сертифікації, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними і зобов`язання вчинити дії та у задоволенні зустрічних позовних вимог АТ «Дніпрогаз» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про стягнення збитків відмовлено.

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська в своєму рішенні від 19 серпня 2022 року по справі №200/2014/15, відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог АТ «Дніпрогаз» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про стягнення збитків, виходив з того, що позивачем за зустрічним позовом не доведено, попри наданий розрахунок заборгованості, який здійснений у відповідності до Правил надання населенню послуг з газопостачання, та не надано належних і допустимих доказів того, що саме цей газовий лічильник існував станом на час виникнення спірних правовідносин з 1999 року, тобто з часу проведення до спірної адреси труби водогазопроведення, як про це зазначено у будівельному паспорті без визначення, який саме лічильник встановлювався, і не був замінений на інший в подальшому, а надані письмові докази цього не підтверджують, що позбавляє суд дійти висновку про доведеність правомірності нарахування збитків саме за пошкодження лічильника Октагаз G6 із заводським номером 001482, який проходив повірку 07 квітня 2015 року та який був демонтований для проведення експертизи, тоді як в договорі №79180 укладеному ПАТ «Дніпрогаз» з ОСОБА_1 31 липня 2014 року зазначений газовий лічильник Октагаз AF-1 G6 із заводським номером 001487, з урахуванням повторної повірки газового лічильника 23 квітня 2015 року Октава G6 із заводським номером 001482. Надані зустрічним позивачем фотокартки з газовим лічильником «Октагаз» RF-1 G6 також не відповідають маркуванню лічильника, якому проводилась експертиза та виявлені пошкодження скла, що також свідчить про недоведеність зустрічним позивачем його вимог щодо стягнення суми збитків, розрахованих внаслідок пошкодження газового лічильника споживачем. З урахуванням викладеного та враховуючи недоведеність позивачем за зустрічним позовом своїх позовних вимог, суд дійшов висновку про відмову у стягненні з ОСОБА_1 суми збитків у розмірі 181919,34 грн.

Вказане рішення набрало законної сили та не може бути поставлене під сумнів.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним й безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

ЄСПЛ зауважував, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Згідно з рішенням ЄСПЛ від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також рішенням ЄСПЛ від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції не повно з`ясував обставини справи та помилково прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, оскільки враховуючи висновки рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 19 серпня 2022 року у ОСОБА_1 відсутня заборгованість перед АТ «Дніпрогаз», а тому кошти сплачені відповідачем за послуги ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» за період з листопада 2015 року по травень 2017 року в розмірі 25402,32 грн повинні бути зараховані саме в сплату послуг ТОВ «Дніпропетровськгаз збут».

Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів наголошує, що враховуючи внески відповідача з листопада 2015 року по травень 2017 року в розмірі 25402,32 грн та з березня 2019 року по травень 2019 року в розмірі 3198,10 грн, у відповідача відсутня заборгованість перед позивачем, а тому відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у зв`язку з її відсутністю, крім того позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних також не підлягають задоволенню, оскільки є похідними.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновків про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до п. 3, 4 ч. 1ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно зі статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до підпункту 6 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України Про судовий збір за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду підлягає сплаті судовий збір у розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Таким чином, зважаючи, що на час звернення до суду першої інстанції з дійсним позовом, ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» було сплачено судовий збір в розмірі 1921 грн, враховуючи розмір задоволених судом першої інстанції позовних вимог, що складає 90,95%, колегія суддів доходить висновку, що сума судового збору, що підлягала сплаті відповідачем під час звернення до суду апеляційної інстанції мала складати 2620,73 грн з розрахунку (1921 грн - (1921 грн х90,95% / 100%)) х 150%).

В той же час, як вбачається з матеріалів цивільної справи, при зверненні з дійсною апеляційною скаргою, ОСОБА_1 було сплачено 2995,80 грн, тобто судовий збір було сплачено апелянтом надмірно.

При цьому, колегія суддів зауважує, що надмірно сплачена апелянтом сума судового збору за подання апеляційної скарги не підлягає стягненню з відповідача, що інакше призвело би до порушення прав відповідача, в той же апелянт не позбавлений можливості скористатися своїм правом, передбаченим частиною 1 статті 7 Закону України Про судовий збір та звернутися із клопотанням про повернення внесеного банком судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Таким чином, у зв`язку із відмовою в задоволенні позову, з позивача ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції в розмірі 2620,73 грн.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 квітня 2024 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір в розмірі 2620,73 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Судді: