Справа № 466/5911/23 Головуючий у 1 інстанції: Луців-Шумська Н. Л.
Провадження № 22-ц/811/3224/24 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.

секретаря: Ковальчука Ю.

з участю: апелянта ОСОБА_1 та її представника - адвоката Гнатів Н.А., представника відповідача - адвоката Цибака О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 06 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи - орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, виконавчий комітет Яворівської міської ради Яворівського району Львівської області, про позбавлення батьківських прав,-

в с т а н о в и в:

В червні 2023 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовною заявою до ОСОБА_3 , третя особа - виконавчий комітет Яворівської міської ради Яворівського району Львівської області, про позбавлення відповідача батьківських прав щодо дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування своїх вимог зазначала про те, що з 17.07.2013 року вона, ОСОБА_1 , та відповідач ОСОБА_3 перебували у шлюбі. У них ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась дитина - ОСОБА_4 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 03.02.2017 року шлюб між ними було розірвано.

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області у справі №460/582/17 вирішено стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.02.2017 і до досягнення дитиною повноліття.

22 вересня 2022 року вона уклала шлюб із ОСОБА_5 , створила нову сім`ю, в якій проживає її донька від попереднього шлюбу ОСОБА_4 . На даний час вони спільно проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

На момент звернення до суду у відповідача існує заборгованість по аліментах.

З жовтня 2018 року відповідач ОСОБА_3 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не бере участь у вихованні дитини, не піклується про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, не допомагає їй у навчанні в школі. Дитина ОСОБА_6 вже не пам`ятає, як виглядає її батько, останній раз вона його бачила у липні 2019 року при випадковій зустрічі в ТЦ «Форум».

В жовтні 2019 року дитина виявила бажання зустрітись з батьком і сама йому подзвонила. Він погодився на зустріч, але наступного дня не прийшов та на дзвінки не відповідав. Такі дії відповідача вплинули на психологічний стан дитини. Позивачка зазначає, що останнього разу спілкувалася з відповідачем 24.02.2022р. в телефонному режимі коли просила надати дозвіл на виїзд дитини закордон. Відповідач надання дозволу поставив у залежність від відшкодування йому судових витрат по справі про стягнення пені по аліментах.

Він ніколи не дарував дитині подарунків, не купував ліки, коли дитина хворіла.

Зазначає, що її теперішній чоловік ОСОБА_5 має намір в подальшому удочерити її доньку, адже до неї він ставиться як до доньки, бере участь у її вихованні та піклуванні, матеріально її забезпечує.

Отже, оскільки відповідач ОСОБА_3 самоусунувся від реалізації своїх батьківських прав, життям та здоров`ям доньки не цікавиться протягом тривалого періоду часу участь у її вихованні та розвитку не приймає, відповідно ці фактори як кожен окремо, так і в сукупності свідчать про ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків по вихованню доньки ОСОБА_4 .

Оскаржуваним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 06 вересня 2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи - орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, виконавчий комітет Яворівської міської ради Яворівського району Львівської області, про позбавлення батьківських прав щодо дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - залишено без задоволення.

Рішення в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .

Вважає, що при ухваленні рішення не були з`ясовані усі обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального права, а тому воно є незаконним та необґрунтованим.

Зазначає, що суд не навів належного обґрунтування того, як висновок органу опіки та піклування суперечить інтересам дитини. Неврахування без належного обґрунтування може свідчити про те, що суд не розглянув усі обставини справи всебічно та повно і таким чином допустив порушення прав дитини, гарантованих Конвенцією ООН про права дитини, зокрема права на те, щоб її найкращі інтереси були предметом першочергової уваги (ст. 3 Конвенції).

Також зауважує, що відповідач через відео-конференцію взяв участь у засіданні органу опіки і піклування, на якому вирішувалося питання доцільності чи недоцільності позбавлення його батьківських прав. Заслухавши позицію відповідача, яку він звів до того, що до досягнення дитиною повноліття у нього немає суб`єктивної можливості займатися вихованням доньки, а після досягнення повноліття дитина сама зможе вирішити, з ким їй жити, комісія органу опіки і піклування дійшла висновку про доцільність позбавлення батьківських прав, оскільки сам відповідач особисто підтвердив своє небажання займатися вихованням дитини, тобто знову ж таки підтвердив своє ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо доньки. Тобто, орган опіки і піклування, приймаючи рішення про доцільність позбавлення батьківських прав, повністю оцінив усі обставини, а також належним чином співставив інтереси дитини та права батьків. Орган опіки і піклування, заслухавши і сторону позивача і сторону відповідача, дійшов об`єктивного висновку про те, що батько не лише не виконує батьківські обов`язки, а й твердо наголосив на своєму небажанні браті участь в житті доньки, оскільки на його суб`єктивну думку, таке спілкування може завдати дитині моральних страждань. Дитина сформувала свою ідентичність та сімейні зв`язки без участі біологічного батька. Саме стосунки з вітчимом забезпечують емоційну підтримку та стабільність дівчинки, що відповідає її найкращим інтересам.

Звертає увагу суду на те, що позивачка, разом із позовною заявою та іншими процесуальними документами в межах розгляду справи, надала суду беззаперечні докази умисного ухилення позивачем від виконання батьківських обов`язків протягом тривалого періоду часу (більше 5 років). Стверджує, що судом ці докази до уваги взято не було, не було також враховано думку дитини та покази свідків, а судовий процес звівся до з`ясування питання: станом на час розгляду справи існує заборгованість зі сплати аліментів чи ні? Разом з цим, судом першої інстанції не враховано, що питання сплати аліментів не є вирішальним фактором при прийнятті рішення про позбавлення батьківських прав.

Вважає, що позивачкою було вжито всіх залежних від неї заходів для спонукання відповідача до виконання батьківських обов`язків та налагодження стосунків з донькою: звернення до відповідача безпосередньо з метою його участі у вихованні дитини, звернення до правоохоронних органів, звернення до виконавчих органів, звернення до суду. Ці дії були безрезультатними: відповідач свого ставлення до дитини в кращу сторону не змінив. Відтак, наступним логічним та аргументованим кроком було звернення до суду із позовною заявою про позбавлення батьківських прав, яка належно аргументована та вимоги підтвердженні доказами. Разом з цим, суд першої інстанції не надав належної оцінки доводом сторони позивача, не оцінив у повному обсязі докази та матеріали справи, відтак дійшов до помилкового висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача є передчасним заходом впливу відносно нього.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_1 та її представника - адвоката Гнатів Н.А. на підтримання апеляційної скарги, представника відповідача - адвоката Цибака О.В. на заперечення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Залишаючи без задоволення позов про позбавлення батьківських прав, суд першої інстанції, встановив відсутність фактів свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також те, що батько дитини проти позбавлення батьківських прав заперечує, бажає приймати і приймає участь у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 перебували між собою в зареєстрованому шлюбі з 17.07.2013 року.

Від спільного подружнього життя у сторін ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась дитина ОСОБА_4 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 03.02.2017 року шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 було розірвано.

Після розірвання шлюбу до теперішнього часу дитина сторін проживає з позивачкою, що сторонами визнається.

Заочним рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 21.11.2017р. ОСОБА_3 зобов`язаний до сплати аліментів на користь ОСОБА_8 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.02.2017 і до досягнення дитиною повноліття.

Виконавчий лист, отриманий за цим рішенням, знаходиться на виконанні у Шевченківському відділі державної виконавчої служби у м. Львова з 19.03.2018р., виконавче провадження НОМЕР_1.

Згідно розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 29.09.2023р. у виконавчому провадженні НОМЕР_2 державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львова Мельника Ю.Р. боржнику станом на 29.09.2023р. нараховано до сплати 166 856,00грн., боржником сплачено 168 856,00грн., що свідчить про переплату коштів на суму 2000грн.(а.с.45-48). За розрахунком заборгованості станом на 06.02.2024р. розмір переплати по аліментах складає 5314,00грн.

Встановлено, що позивачка 22.09.2022р. зареєструвала шлюб із ОСОБА_5 .

Позивачка ОСОБА_1 , її чоловік ОСОБА_5 та дитина ОСОБА_4 проживають в АДРЕСА_1 .

Дитина ОСОБА_4 навчається у Яворівському НВК «ЗДО-ПШ`ЯМП ЛО, де характеризується позитивно. У характеристиці зазначено, що зі школою і класним керівником зв`язок підтримує мати, батько зі школою контакту не підтримує. (а.с.15).

Відповідно до психологічного заключення практичного психолога Наталії Лукашкіної від 25.05.2024 щодо дитини ОСОБА_4 : відсутність спілкування з біологічним батьком не має значного впливу на емоційний стан дівчинки, оскільки вона не має про нього спогадів і не відчуває емоційної прив`язки до нього; ОСОБА_6 має позитивні і стабільні стосунки з вітчимом, він виконує роль основного чоловічого зразка в житті дівчинки, забезпечуючи їй емоційну підтримку, увагу та любов; дівчинка відчуває себе в безпеці і комфортно у відносинах з вітчимом, що сприяє її позитивному емоційному і психологічному розвитку.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; 3) хронічно зловживають алкоголем або наркотиками; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України, перелік яких є вичерпним.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Згідно з роз`ясненнями п.п. 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи, відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків щодо дітей у кращу сторону неможливо, і при наявності вини у діях батьків.

Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 13 березня 2019 року в справі № 631/2406/15-ц та від 27 лютого 2023 року в справі №443/643/21.

Відповідно до ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Згідно з висновком затвердженим рішенням виконавчого комітету Яворівської міської ради Львівської області від 19.01.2014 №9, орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити відповідача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 батьківських прав щодо малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки ОСОБА_3 , проживає окремо та жодного з покладених законом на батьків обов?язків не виконує. Починаючи з жовтня місяця 2018 року повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, участі у вихованні, навчанні дочки не приймав і не приймає, не піклується і не цікавиться про її здоров?я, фізичний, духовний розвиток та життя в цілому, не допомагає матеріально, будь-які відносини батька із дочкою взагалі відсутні.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок має рекомендаційний характер. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, приймають участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав та усвідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 26 квітня 2023 року в справі № 520/17217/13-ц.

Наявний в матеріалах справи висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Яворівської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачем своїми обов`язками та які б були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення його батьківських прав, висновок органу опіки та піклування ґрунтується виключно на поясненнях позивача, свідків з її сторони та поданих позивачкою документах. ОСОБА_3 через відео-конференцію взяв участь у засіданні органу опіки і піклування та повідомив, що він категорично проти позбавлення прав.

Покази свідків, думка дитини не дають достатньо підстав зробити висновок про те, що поведінка відповідача є проявом свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов`язками щодо дитини, явним ухиленням від виконання покладених на нього законом батьківських обов`язків.

Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які відомості про проведення бесіди з ОСОБА_3 та попередження його щодо недопустимості такої поведінки по відношенню до дитини, про необхідність зміни ставлення до виховання дитини.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б беззаперечно підтверджували факт ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Оскільки позивачем не доведено, а судом не встановлено передбачених статтею 164 СК України підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав не підлягають до задоволення.

Доводи апеляційної скарги про те, що заборгованості по аліментах є безпідставним і не ґрунтується на доказах, оскільки згідно розрахунку державного виконавця від 01.08.2024 року ОСОБА_3 сплатив - 219 606 грн. 00 коп., заборгованість відсутня, переплата становить - 20 410 грн. Відомості про наявність у відповідача заборгованості по аліментах на час звернення в суд з даним позовом відсутні.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстави для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, відсутні. Враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки колегія суддів прийшла до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 141 ЦПК України підстав вирішення питання нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 06 вересня 2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 06.02.2025 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.