Справа № 545/2789/21
Провадження № 2/545/28/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.01.2025 Полтавський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Стрюк Л.І.

з участю секретаря Гаврися В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мироник Оксани Вікторівни, Акціонерного товариства «Сенс Банк» про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

31.08.2021 позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 23.10.2006 між ОСОБА_2 та АКБ «ТАС-Комерцбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») був укладений кредитний договір № 1603/1006/88-002 про надання грошових коштів у розмірі 45000грндоларів США на строк з 23.10.2006 по 23.10.2016.Для забезпечення виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором23.10.2006 між банком та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округуГальонкіною О.В., реєстраційний №2444 відповідно до умов якого ОСОБА_1 як іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю належне йому на праві власності майно, а саме домоволодіння, що знаходиться у АДРЕСА_1 . Надалі до іпотечного договору були внесені зміни, зокрема, відображений кадастровий номер земельної ділянки №:05:001:0148. Разом з тим, 25.05.2012 між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта банк» укладений договір купівлі - продажу прав вимоги за кредитними договорами, який посвідчений приватний нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г., відповідно до умов якого АТ «Сведбанк» продав (відступив) права вимоги та передав їх, а ПАТ «Дельта Банк» набув права вимоги до боржників по кредитних договорах, у тому числі за договором №1603/1006/88-002 від 23.10.2006. 15.06.2012 між ПАТ « Дельта Банк» та ПАТ «Альфа Банк» (змінено назву на АТ «Сенс Банк») укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мироник О.В., відповідно до умов якого ПАТ «Дельта Банк» продав (відступив) права вимоги та передав їх, а ПАТ «Альфа Банк» (змінено назву на АТ «Сенс Банк») набув права вимоги до боржників по кредитних договорах, у тому числі по договору № 1603/1006/88-002 від 23.10.2006. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мироник О.В.02.08.2012 прийнято рішення про реєстрацію змін обтяження нерухомого майна за іпотекою, реєстраційний номер 3934462, з посиланням на договір купівлі-продажу прав вимоги №937 від 15.06.2012.Вказані дії приватного нотаріуса вважає незаконними, вчиненими з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки Договори купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012 та 15.06.2012, укладені між ПАТ «Сведбанк» - ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Дельта Банк» - ПАТ «Альфа-Банк» (змінено назву на АТ «Сенс Банк»), відповідно, не є належними документами та не можуть бути підставою для вчинення реєстраційної дії про внесення змін до умов обтяження предмета іпотеки.

Просив визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мироник О.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 08.02.2012, реєстраційний номер 3934462, щодо зміни умов обтяження нерухомого майна, яке належить ОСОБА_1 , а саме: домоволодіння, що знаходиться у АДРЕСА_1 , загальною площею 187,4 кв.м, житловою площею 101,7 кв.м, яке в цілому складається з житлового будинку А2, гаража Б, погреба В, свердловини №1, огорожі №2-6, літньої кухні (розпочате будівництво) Г, сараю (розпочате будівництво) Г1, навісу Г2 та земельну ділянку, надану для будівництва та обслуговування будинку і господарських будівель, загальною площею 1639 кв.м, кадастровий номер :05:001:0148.

Відповідно до розпорядження в.о. керівника апарату суду Кожедуб М.В. №961 від 28.11.2023 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи, оскільки рішенням Вищої ради правосуддя №986/0/15-23 від 19.10.2023 суддя ОСОБА_3 звільнена з посади судді у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.11.2023 року справу розподілено на суддю Стрюк Л.І., ухвалою від 30.11.2023 справу прийнято до провадження та призначено до підготовчого засідання на 24.01.2024.

Представник співвідповідача Акціонерного товариства «Сенс Банк» надала відзив на позов, у якому зазначила, що відповідно до ст. 24 Закону України «Про іпотеку» правочин про відступлення прав за іпотечними договорами підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Посвідчуючи договір купівлі-продажу прав вимоги, укладений між ПАТ «Дельта-Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» (змінено назву на АТ «Сенс Банк»), нотаріус вчинив нотаріальну дію з нерухомим майном, що відповідно до положень ч. 5 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обумовлює і віднесення до компетенції нотаріуса вчинення державної реєстрації прав у результаті вказаної нотаріальної дії. Вважає, що ОСОБА_1 не є належним позивачем у розумінні ЦПК України, оскільки він не є стороною договорів про передачу прав за договорами іпотеки. Оформлюючи відступлення прав вимоги, його сторони не обумовлювали ніяких змін щодо обсягу прав і обов`язків, які за договорами перейшли до нового кредитора, тому до останнього перейшли права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, включаючи установлені договором правила щодо умов кредитування та валюти зобов`язання. Отже, оспорюваний договір на права та обов`язки самого позивача як сторони іпотечного договору жодним не впливають. Крім того, зазначає що позивач звернувся до суду після спливу строку позовної давності, оскільки останній день, коли позивач мав право звернутися за захистом порушеного права до суду є щонайменше 14.07.2017 року, але він звернувся до суду лише у 2021 року. Вважає, що позов поданий не з метою захисту порушених прав, а з метою часткового уникнення зобов`язань перед відповідачем. Просила відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не надано до суду жодного належного та допустимого доказу, що свідчив би про порушення його прав та наявність підстав для задоволення позову.

Представник співвідповідача Акціонерного товариства «Сенс Банк» надала додаткові письмові пояснення, у яких зазначила, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (стаття 202 ЦК України). Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним). Отже, оскільки сторонами вказані в позові договори не оспорені, недійсними не визнані, підстави для кваліфікації їх нікчемними відсутні, тому відсутні порушені права та інтереси позивача, що є самостійною підставою для відмови в позові.

Співвідповідач - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мироник О.В. надала до суду письмові пояснення, у яких зазначила, що нотаріус не є учасником зазначених позивачем правовідносин, не є стороною кредитного договору та договору іпотеки, не є зобов`язаним за договірними стосунками, не отримував майно чи кошти за кредитним договором. Компетенцією нотаріальних органів є вчинення нотаріальних дій за укладеними правочинами між учасниками та проведенням реєстраційних дій за визначеною процедурою. Реєстрація обтяжень майна іпотекою є визначеною процедурою за законодавством. Процедури реєстрації виконані у повній відповідності до норм, які діяли на момент проведення реєстраційних дій. Заявником були надані відповідні повідомлення, договір купівлі-продажу прав вимоги, а тому дія реєстратора по внесенню змін до запису про іпотеку вчинена у повній відповідності до норм, які діяли на момент внесення змін до запису. Оскільки при розгляді справ, які стосуються оспорювання прав і обов`язків сторін, набутих на підставі здійснених нотаріальних дій - посвідчення договорів, угод нотаріуси в розумінні статей 30, 34, 35 ЦІК України не є особами, прав і обов`язків яких стосується спір сторін, так як відсутня їх юридична зацікавленість у результатах розгляду справи судом і реалізації прийнятого по ньому рішення, просила суд виключити її з переліку відповідачів по справі, оскільки притягнення її в якості відповідача є безпідставними. Також зазначила, що відповідно до акту №30 приймання-передавання документів до державного нотаріального архіву справи за 2012 рік передані до Київського державного нотаріального архіву.

Позивач та представник позивача відповідь на відзив не надали.

Позивач та представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, просили задовольнити в повному обсязі.

Співвідповідач - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мироник О.В. у судове засідання не з`явилася, попередньо надавши заяву про розгляд справи без її участі, просила відмовити в задоволенні позовних вимог за безпідставністю.

Представники співвідповідача - Акціонерного товариства «Сенс Банк» судове засідання не з`явилася, попередньо надавши заяву про розгляд справи без її участі, просила відмовити в задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзиві та позов та додаткових поясненнях.

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, з невідомих суду причин, заяви про розгляд справи без її участі не надала.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та подані докази, суд дійшов висновку про відмову в задоволення позову з таких підстав.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено, що 23.10.2006 між ОСОБА_2 , та АКБ «ТАС-Комерцбанк» був укладений кредитний договір №1603/1006/88-002. Згідно з п. 1.1 предметом договору було надання грошових коштів у розмірі 45000грн доларів США на строк з 23.10.2006 по 23.10.2016 (том 1 а.с.14-15).

Також 23.10.2006 між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 укладений іпотечний договір, який посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Гальонкіною О.В., реєстровий №2444, відповідно до умов якого (п. 2) ОСОБА_1 , як іпотекодавець, передає в іпотеку іпотекодержателю належне йому на праві власності майно, а саме: домоволодіння, що знаходиться у АДРЕСА_1 , загальною площею 187,4 кв.м, житловою площею 101,7 кв.м, яке в цілому складається з житлового будинку А2, гаража Б, погреба В, свердловини №1, огорожі №2-6, літньої кухні (розпочате будівництво) Г, сараю (розпочате будівництво) Г1, навісу Г2 та земельну ділянку, надану для будівництва та обслуговування будинку і господарських будівель, загальною площею 1639 кв.м (том 1 а.с.10-11).

29.05.2007 між ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору №1603/1006/88-002 від 23.10.2006 (а.с.16-18) та 23.10.2007 додаткову угоду №2 ( том 1 а.с.19-21).

Відповідно до договору про внесення змін та доповнень №2 від 23.10.20210 до іпотечного договору від 23.10.2006, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського нотаріального округу Гальонкіною О.В., внесено зміни до договору іпотеки, а саме: доповнено абзацем другим, у якому відображений кадастровий номер земельної ділянки - 53 240 877 05 : 05: 001 : 0148 (том 1 а.с.13).

15.06.2012 між ПАТ « Дельта Банк» та ПАТ «Альфа Банк» (змінено назву на АТ «Сенс Банк») укладено договір купівлі - продажу прав вимоги за кредитними договорами, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мироник О.В., відповідно до умов якого ПАТ «Дельта Банк» продав (відступив) права вимоги та передав їх, а ПАТ «Альфа Банк» (змінено назву на АТ «Сенс Банк») набув права вимоги до боржників по кредитних договорах, у тому числі по договору №1603/1006/88-002 від 23.10.2006 (том 2 а.с.50-56).

Згідно із повідомленням державного нотаріуса Київського державного нотаріального архіву Ларіної О.В. №1237/01-21 від 10.06.2022, відповідно до наглядової справи приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мироник О.В. та опису №1 справ тимчасового зберігання (до 10 років) за 2012 рік відсутня справа 01-30 (том 1 а.с.195).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №261959444 від 16.06.2021 приватним нотаріусом Мироник О.В. 02.08.20121 вчинено реєстраційний запис на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги №937 від 15 червня 2012 року (а.с.5-7).

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мироник Оксани Вікторівни суд зазначає таке.

Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи (частина перша статті 47 ЦПК України).

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог (пункти 3 і 4 частини другої статті 175 ЦПК України).

Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи (частина друга статті 48 ЦПК України).

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц (пункт 31), від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц (пункт 63)).

Спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно треба розглядати як спір, пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (пункт 36).

Так, спір у позивача виник саме з ПАТ «Альфа-Банк» (змінено назву на АТ «Сенс Банк») з приводу відступлення прав зі іпотечним договором.

Фізична особа, яка досягла повноліття, у цивільному процесі може бути стороною саме як така особа, а не як нотаріус, державний реєстратор тощо.

Отже, нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між учасниками нотаріальної дії. Відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу - його стороною. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права. Нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних цій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення (постанова КЦС ВС від 19 січня 2021 року у справі № 227/5540/18)

Оскільки при розгляді справ, які стосуються оспорювання прав і обов`язків сторін, набутих на підставі здійснених нотаріальних дій - посвідчення договорів, угод (крім справ за скаргами на нотаріальні дії або відмову у їх вчиненні), нотаріуси в розумінні статей 30, 34, 35 ЦІК України не є особами, прав і обов`язків яких стосується спір сторін, так як відсутня їх юридична зацікавленість у результатах розгляду справи судом і реалізації прийнятого по ньому рішення, суд вважає, що у цьому випадку приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мироник Оксани Вікторівни не є належним відповідачем.

Таким чином, позовна вимога про визнання протиправним та скасування рішення не може бути звернена до приватного нотаріуса, якого позивач визначив відповідачем.

Установивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 40), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.10), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 39).

Отже, позов у частині вимог до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мироник Оксани Вікторівни задоволенню не підлягає як такий, що заявлений не до належного відповідача.

Позовні вимоги щодо Акціонерного товариства «Сенс Банк» задоволенню не підлягають з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст.4 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Отже, лише порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Отже, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів і цей перелік не є вичерпним.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак, суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і, залежно від установленого, - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Як неодноразово звертав увагу Верховний Суд, відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Як зазначила ВП ВС у постанові від 02.02.2021 по справі № 925/642/19, порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

У постанові Верховного Суду від 03 травня 2022 року у справі № 757/508/20-ц зазначено, що «порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року №18-рп/2004 щодо поняття порушеного права, за захистом якого особа може звертатися до суду, то це поняття, яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в тому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення».

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (стаття 202 ЦК України).

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мироник Оксани Вікторівни, Акціонерного товариства «Сенс Банк» про визнання протиправним та скасування рішення відповідно до іпотечного договору від 23.10.2006, укладеного для забезпечення виконання основного зобов`язання за кредитним договором, укладеним між АКБ «Тас-Комерцбанк» та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 передав банку належне йому на праві власності майно, а саме: домоволодіння, що розташоване у АДРЕСА_1 .

15.06.2012 між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа Банк» (змінено назву на АТ «Сенс Банк») укладено договір купівлі - продажу прав вимоги за кредитними договорами, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мироник О.В., відповідно до умов якого ПАТ «Дельта Банк» продав (відступив) права вимоги та передав їх, а ПАТ «Альфа Банк» (змінено назву на АТ «Сенс Банк») набув права вимоги до боржників по кредитних договорах, у тому числі по договору №1603/1006/88-002 від 23.10.2006.

Вказані договори сторонами не оспорені, недійсними не визнані, підстави для кваліфікації їх нікчемними відсутні, тому відсутні порушені права та інтереси позивача, що є підставою для відмови в позові.

Правовідносини щодо реєстрації речових прав та їх обтяжень регулюються Законами України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року №1952-IV (далі Закон №1952-IV) та «Про іпотеку» 5 червня 2003 року №898-IV (далі - Закон №898-V), постановами Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» від 22 червня 2011 року №703 (далі - Постанова КМУ №703) та від 31 березня 2004 року №410, якою затверджено Тимчасовий порядок державної реєстрації іпотек (далі - Постанова КМУ №410).

За преамбулою Закону 1952-IV ним визначено правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна.

Відповідно до ст. 2 Закону 1952-IV обтяження - заборона розпоряджатися та/абокористуватися нерухомим майном, яка встановлена або законом, або актами уповноважених на це

органів державної влади, їх посадових осіб або яка виникає на підставі договорів.

Згідно із вимогами ч.12 ст. 15 Закону 1952-IV порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а також порядок надання витягів з Державного реєстру прав встановлює Кабінет Міністрів України.

На виконання вимог цього Закону Кабінет Міністрів України прийняв Постанову КМУ№703, якою визначено процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Відповідно до п. 56-58, 60 Постанови КМУ №703 у разі проведення державної реєстраціїіпотеки заінтересованою особою є іпотекодержатель.

Державна реєстрація обтяження нерухомого майна іпотекою, зміни умов обтяження нерухомого майна іпотекою, анулювання та видача нової заставної, відступлення правза іпотечним договором або передача заставної, видача дубліката заставної проводиться відповідно до вимог закону, цього Порядку та з урахуванням особливостей, зазначених у цьому розділі.

Для проведення державної реєстрації обтяження нерухомого майна іпотекою заявник подає органові державної реєстрації прав документи, що зазначені у пунктах 27,28 цього порядку.

Згідно із ст.4 Закону №898-ІV обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до вимог ч.1,2 ст. 23 Закону №898-ІV у разі переходу права на предмет іпотеки від іпотекодовця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором, у тому обсязі і на тих умова що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

При цьому, відповідно до ст. 24 Закону №898-ІV відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням.

На виконання вимог Прикінцевих положень Закону №898-ІV постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2004 року №410 затверджено Тимчасовий порядок державної реєстрації іпотек.

Так, на момент укладання оспорюваних договорів про відступлення прав за іпотечним договорами, був чинним саме Тимчасовий порядок державної реєстрації іпотек, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2004 року №410 (далі - Порядок), який втратив чинність 01 січня 2013 року.

Пунктом 1 Порядку передбачено, що державна реєстрація іпотек здійснюється, зокрема метою реалізації переважного права іпотекодержателя у задоволенні вимог за рахунок предмет іпотеки перед іншими іпотекодержателями незареєстрованих або зареєстрованих пізніше прав чи вимог на предмет іпотеки.

Відповідно до пункту 2 Порядку реєстратори реєстру іпотек - це державні нотаріальні контори, приватні нотаріуси, які згідно з договорами, укладеними з адміністратором реєстр здійснюють державну реєстрацію іпотек, відомостей про обтяження чи зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою, відступлення прав за іпотечним договором, передачу, анулювання, видачу дубліката заставної та видачу нової заставної на підставі повідомлення іпотекодержателя або уповноваженої ним особи чи рішення суду, приймають запити, видають завірені витяги реєстру та виконують інші функції, передбачені цим Порядком.

Внесення запису до реєстру - занесення до єдиної комп`ютерної бази даних за порядковім номером відомостей про обтяження і зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою, відступлення прав за іпотечним договором, передачу, анулювання, видачу дубліката заставної видачу нової заставної. Повідомлення - це документ, який складається іпотекодержателем або уповноваженою ним особою з метою внесення запису до реєстру, а також змін і додаткових відомостей до запису, виключення запису з реєстру.

Згідно із п. 4 і 5 Порядку №410 державна реєстрація відомостей про обтяження чи зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою, відступлення прав за іпотечним договором та передачу, анулювання, видачу дубліката заставної та видачу нової заставної здійснюється шляхом внесення запису до реєстру, а також змін і додаткових відомостей до запису виключення запису з реєстру.

Державна реєстрація обтяження нерухомого майна іпотекою може здійснюватися будьяким реєстратором.

За змістом пункту 6 цього ж Порядку внесення до реєстру відомостей про обтяження майна іпотекою здійснюється реєстратором на підставі повідомлення іпотекодержателя або уповноваженої ним особи чи рішення суду.

До повідомлення додається засвідчена в установленому порядку копія іпотечного договоручи рішення, примірник заставної ( у разі її державної реєстрації) та документ про внесення плати за державну реєстрацією іпотек, реєстрацію заставної (у разі коли іпотекодежатель разом з державною реєстрацією обтяження нерухомого майна іпотекою подає її для державної реєстрації).

У повідомленні зазначаються: 1) відомості про іпотекодавця (майнового поручителя), іпотекодержателя, а також боржника за основним зобов`язанням, якщо він не є іпотекодавцем: - для іпотекодавця, іпотекодержателя та боржника - юридичних осіб відомості: стосовно резидентів

найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код згідно з Єдиним державним рестром підприємств та організацій України (ЄДРПОУ); стосовно нерезидентів - найменування, місцезнаходження та держава, де зареєстровано особу; - для іпотекодавця, іпотекодержателя та боржника - фізичних осіб відомості: стосовно громадян України - прізвище, ім`я та по батькові, постійне місце проживання та ідентифікаційний номер згідно з Державним реєстром фізичних осіб платників податків та інших обов`язкових платежів; стосовно іноземців, осіб без громадянства - прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), постійне місце проживання за межами України; 2 опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані; 3) розмір основного зобов`язання; 4) строк виконання основного зобов`язання в повному обсязі; 5) посилання на випуск заставної або її відсутність.

Реєстратору забороняється вимагати додаткові відомості, що не зазначені в пунктах 6 і 7цього Порядку.

При цьому, пунктом 10 Порядку визначений виключний перелік підстав для відмови Реєстратора у внесенні запису до Реєстру, зокрема у разі, коли: 1) у повідомленні відсутні або наведено не повністю чи з виправленням відомості, зазначені у пункті 7 цього Порядку; 2) іпотекодержатель не пред?явив паспорт або інший документ, що посвідчує особу, а у разі коли уповноважена ним особа діє від імені іпотекодержателя фізичної чи юридичної особи - відповідну довіреність; 3) до повідомлення не додано копію іпотечного договору, засвідчену в установленому порядку, чи рішення суду, примірник заставної (у разі її державної реєстрації); 4) відсутній документ про плату за внесення запису до реєстру; 5) плату внесено не в повному обсязі.

Будь-яких порушень вимог чинного законодавства, а також прав чи законних інтересів ОСОБА_1 при винесенні рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мироник О.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 08.02.2012 судом не встановлено. Договором про відступлення прав вимоги ніяких змін щодо обсягу прав і обов`язків за основним зобов`язанням, яке перейшло до нового кредитора, не вносились, тому до останнього перейшли права первісного кредитора у в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, включаючи установлені договором правила щодо умов кредитування та валюти зобов`язання. Отже, оспорюваний договір на права та обов`язки самого позивача як сторони іпотечного договору жодним чином не впливає.

З огляду на вище викладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-83, 141, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мироник Оксани Вікторівни, Акціонерного товариства «Сенс Банк» про визнання протиправним та скасування рішення відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту проголошення шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя: Л. І. Стрюк