КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/553/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 757/46020/21-ц

03 лютого 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

при секретарі - Уляницькій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» адвоката Кобзар Юлії Богданівни на рішення Печерського районного суду міста Києвавід 05 грудня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Григоренко І.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про розірвання договорів банківського вкладу та стягнення депозитних коштів,-

в с т а н о в и в:

У серпні 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про розірвання договорів банківського вкладу та стягнення депозитних коштів

Позовні вимоги обгрунтовувала тим, що 03.01.2013 року у м. Севастополі між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір банківського вкладу шляхом подання заяви № SAMDN4181 на оформлення вкладу «Стандарт на 12 місяців» (далі - Договір № SAMDN4181 від 03.01.2013 року), на виконання умов якого на рахунок № НОМЕР_1 ОСОБА_1 в день укладення договору було внесено 50 000,00 грн. Процентна ставка за вказаним договором становить 18% річних з щомісячною виплатою на окремий картковий рахунок.

07.06.2013 року між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір банківського вкладу шляхом подання заяви № SAMDN6550 на оформлення вкладу «Стандарт на 12 місяців» (далі - Договір № SAMDN6550 від 07.06.2013), на виконання умов якого на рахунок № НОМЕР_2 ОСОБА_1 в день укладення договору було внесено 50 000,00 грн. Процентна ставка за вказаним договором становить 18% річних з щомісячною виплатою на окремий картковий рахунок.

Зазначала, що з лютого 2014 року, з початку окупації Автономної Республіки Крим, банк припинив обслуговування всіх рахунків відкритих в ПАТ КБ «ПриватБанк», власники рахунків втратили доступ до системи онлайн банкінгу «Приват24) та можливість отримання депозитних коштів.

01 липня 2020 року вона звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» з вимогою про розблокування рахунків, на які вносилися грошові кошти за Договором № SAMDN4181 від 03.01.2013 року, Договором № SAMDN6550 від 07.06.2013 року, розірвання вказаних договір та повернення суми банківських вкладів разом з нарахованими процентами, проте, банк повідомив про неможливість виконання вимог позивача.

З урахуванням наведених обставин, позивач ОСОБА_2 просила суд стягнути з відповідача на її користь суми вкладів за Договором № SAMDN4181 від 03.01.2013 року та Договором № SAMDN6550 від 07.06.2013 року у розмірі 50 000,00 грн. по кожному договору; відсотки за користування банківськими вкладами за період часу з 05.02.2014 року по 16.08.2021 року у розмірі 67 758,90 грнпо кожному договору.

Також, у зв`язку із невиконанням банком грошового зобов`язання, позивачем нараховано 3% річних у розмірі 1 693,15 грн. за період часу з 01.07.2020 року по 16.08.2021 року на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України по кожному договору.

Крім того, на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь 3% пені на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у розмірі 618 000,00 грн. по кожному договору.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 05 грудня 2023 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про розірвання договорів банківського вкладу та стягнення депозитних коштів задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суму вкладу за Договором банківського вкладу № SAMDN4181 «Стандарт на 12 місяців» від 03.01.2013 року у розмірі 50 000 грн. 00 коп.; відсотки за користування банківським вкладом у розмірі 57 698 грн. 63 коп.; 3% річних у розмірі 1 684 грн. 93 коп.

Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 суму вкладу за Договором банківського вкладу № SAMDN6550 «Стандарт на 12 місяців» від 07.06.2013 у розмірі 50 000 грн. 00 коп.; відсотки за користування банківським вкладом у розмірі 57 698 грн. 63 коп.; 3% річних у розмірі 1 684 грн. 93 коп.

В іншій частині позову - відмовлено.

Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» в дохід держави 1 683 грн. 50 коп. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, представник відповідача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» адвокат Кобзар Юлія Богданівна подала апеляційну скаргу, в якій за результатом апеляційного перегляду справи просить скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 05.12.2023 року у справі № 757/46020/21-ц, в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове судове рішення в цій частині про відмову у задоволенні позовних вимог, в іншій частині рішення суду залишити без змін.

В обґрунтування змісту вимог апеляційної скарги зазначає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвалення судового рішення у цивільній справі № 757/46020/21-ц з вимогою про стягнення грошових коштів та штрафних санкцій за договорами, укладеними між позивачем та відповідачем, та які є предметом спору у цій справі, безпосередньо впливає на права та обов`язки іншої юридичної особи - ТОВ «ФК «ФІНІЛОН», яка є на даний час новим боржником за договорами банківського вкладу, які є предметом спору у даній справі.

Зазначає, що сторона відповідача, внаслідок укладання між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ ФК «Фінілон» договору переведення боргу б/н від 17.11.2014 року, в тому числі і за договорами у дані справі,з 17.11.2014 не несе зобов`язань за цими договорами банківського вкладу, а ТОВ «ФК «ФІНІЛОН» є новим боржником за такими договорами.

Розміщення Банком повідомлення від 15.02.2015 року на офіційному сайті ПриватБанку у відповідному розділі Умов та Правил з встановленням строку для Кредиторів (клієнтів Кримської філії ПриватБанк) до 15.02.2015 року для подання (надсилання) письмових заперечень (висловлення незгоди) щодо переведення боргу на ТОВ «ФК «Фінілон» було цілком правомірною юридичною дією банку, яка кореспондувалася з вимогами законодавства, а отримання банком у такий спосіб згоди від кредиторів було підтвердженням їх відношення до укладеного 17.11.2014 року правочину та досягненням ефекту переведення боргу за ним.

З урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності.

Враховуючи той факт, що права позивача у даній справі відповідачем (АТ КБ «ПриватБанк») на цей час не порушуються та не оспорюються, оскільки зобов`язання за договорами, які є предметом спору, повинно виконувати з 17.11.2014 року ТОВ «ФК «Фінілон», тому, на переконання сторони відповідача, не вбачається правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк».

Встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Щодо стягнення відсотків, сторона відповідача зазначає, що банк здійснював свою діяльність на території АР Крим до 15.05.2014 року та виконував свої зобовязання за спірними договорами з дати укладення по 14.05.2014року.

Банк надає контррозрахунок відсотків за Договором № SAMDN4181: розмір відсотків станом на дату переведення боргу (17.11.2014 року) на ТОВ «ФК «Фінілон», згідно Витягу з електронного додатку «Приложение 1 (Реестр Кредиторов) до договору перевода долга № б.н от 17.11.2014» від 04.10.2023 року становив 78,08 грн.

Розрахунок відсотків за період з 18.11.2014 року по 02.07.2020 року: 50000,00 грн.х18% х2053 (кількість днів)/365=50621,91 грн. А разом сума відсотків за період з 05.02.2014 року по 02.07.2020року складає 50699,99 грн.

Контррозрахунок відсотків за Договором № SAMDN6550: розмір відсотків станом на дату переведення боргу (17.11.2014 року) на ТОВ «ФК «Фінілон», згідно Витягу з електронного додатку «Приложение 1 (Реестр Кредиторов) до договору перевода долга № б.н от 17.11.2014» від 04.10.2023 року становив 739,73 грн. Розрахунок відсотків за період з 18.11.2014 року по 02.07.2020 року: 50000,00 грн.х18% х 2053 (кількість днів)/365=50621,91 грн. А разом сума відсотків за період з 05.02.2014 по 02.07.2020 складає 51361,64 грн.

В частині вимог 3% річних сторона відповідача зазначає, що у зв`язку із тим, що АТ КБ «ПриватБанк» з 17.11.2014 не є боржником за спірним договором, який є предметом спору, а тому відсутні підстави для нарахування та стягнення з банку 3% річних.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

В судовому засіданні представник відповідача Акціонерного товариства Комерційний банк « ПриватБанк» Кобзар Юлія Богданівна повністю підтримала доводи апеляційної скарни та просила її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Рассамахіна Ганна Валеріївна проти доводів апеляційної скарги заперечувала, просила скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 03.01.2013 року у м. Севастополі між Горюновою Яною В`ячеславівною (Клієнт) та ПАТ «КБ «ПриватБанк» шляхом подання заяви № SAMDN4181 на оформлення вкладу «Стандарт на 12 місяців» було укладено договір банківського вкладу (далі - Договір № SAMDN4181 від 03.01.2013), відповідно до умов якого сума вкладу складає 50 000,00 грн.; на строк 366 днів до 03.01.2014 року включно. Процентна ставка за вказаним договором становить 18% річних (а. с. 8).

Як визначено у п. 1 Договору № SAMDN4181 від 03.01.2013 року, виплата суми нарахованих процентів здійснюється щомісячно.

У п. 3 Договору № SAMDN4181 від 03.01.2013 року сторони погодили, що у разі, якщо після закінчення строку вкладу, Клієнт не заявив Банку про відмову від продовження строку вкладу, вклад автоматично вважається продовженим ще на один строк, вказаний у заяві. Строк вкладу продовжується не однократно без явки Клієнта у Банк.

Відповідно до п. 4 Договору № SAMDN4181 від 03.01.2013 року, при продовженні строку вкладу розрахунок процентів на кожний новий строк вкладу здійснюється за процентною ставкою, діючою у Банку для продовження депозитних вкладів даного найменування та строку на день закінчення попереднього договору вкладу, без укладення додаткових угод.

07.06.2013 року у м. Севастополі між Горюновою Яною В`ячеславівною (Клієнт) та ПАТ «КБ «Приватбанк» шляхом подання заяви № SAMDN6550 було укладено договір банківського вкладу (далі - Договір № SAMDN6550 від 07.06.2013), відповідно до умов якого, сума вкладу складає 50 000,00 грн. на строк 366 днів до 07.06.2014 року включно. Процентна ставка за вказаним договором становить 18% річних (а. с. 10).

Згідно п. 2.1 Договору № SAMDN6550 від 07.06.2013 року, проценти виплачуються на рахунок/карту для зарахування процентів по вкладу по закінченню кожного цілого місця, що минув з моменту укладення договору, в перший робочий день, наступний за датою оформлення договору, після 15:00.

Відповідно до п. 3 Договору № SAMDN6550 від 07.06.2013 року, якщо після закінчення строку вкладу Клієнт не заявив Банку про бажання забрати свої кошти, вклад автоматично продовжується ще на один строк. Строк вкладу продовжується не однократно без явки Клієнта в Банк.

У п. п. 5, 6 Договору № SAMDN6550 від 07.06.2013 сторони погодили, що вони мають право достроково розірвати даний договір, попередивши про це іншу сторону за два банківських дні до дати розірвання договору. У випадку розірвання договору до закінчення строку дії договору, повертається сума вкладу. За неповний строк вкладу проценти виплачуються за зниженою процентною ставкою.

На виконання вказаних договорів ОСОБА_3 внесла грошові суми на вкладні рахунки, відкриті в ПАТ КБ «ПриватБанк», у розмірі по 50 000,00 грн.

Факт внесення Горюновою Яною В`ячеславівною вкладів у розмірі по 50 000,00 грн. на банківські рахунки, відкриті ПАТ КБ «ПриватБанк», підтверджується копією квитанції № 5 від 03.01.2013 року (а. с. 9) та копією квитанції № 6 від 07.06.2013 року (а. с. 11).

01.07.2020 року Горюнова Яна В`ячеславівна направила ПАТ КБ «ПриватБанк» заяву про розірвання Договорів банківського вкладу № SAMDN4181 від 03.01.2013 року та № SAMDN6550 від 07.06.2013 року, в якій просила розірвати вказані договори, видати вклад і нараховані проценти (а. с. 12 - 13).

16.07.2020 року у відповідь на заяву Горюнової Яни В`ячеславівни ПАТ «КБ «ПриватБанк» повідомило у листі № 20.1.0.0.0/7-200701/7312 про припинення своєї діяльності на території АР Крим і міста Севастополя, оскільки територію АР Крим та місто Севастополь визнано тимчасово окупованою територією України та, відповідно до Постанови № 260, припинено подальшу діяльність українських банківських установ та їх відокремлених підрозділів на зазначеній території (а. с. 14-15).

Судом також встановлено, що 17.11.2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «ФК «Фінілон» укладено договір про переведення боргу, з додатковою угодою до нього від 18.11.2014 року, на підставі згоди кредиторів, отриманої ПАТ КБ «ПриватБанк» шляхом приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, які є невід`ємною частиною цього договору, ПАТ КБ «ПриватБанк» переводить, а ТОВ «ФК «Фінілон» приймає на себе виконання зобов`язань по виплаті грошових коштів, що виникли на підставі депозитних договорів і договорів банківського обслуговування згідно з переліком (додаток № 1). Зобов`язання по виплаті грошових коштів, які переводяться на ТОВ «ФК «Фінілон», виникли з депозитних договорів та договорів банківського обслуговування (додаток № 1), які укладені структурними підрозділами ПАТ КБ «ПриватБанк», що здійснюють діяльність на території АР Крим.

Згідно довідок АТ КБ «ПриватБанк» від 04.10.2023 року, АТ КБ «ПриватБанк» підтверджує виконання банком в повному обсязі зобов`язань щодо перерахування на рахунки ТОВ ФК «Фінілон» грошових коштів Горюнової Яни В`ячеславівни за Договором № SAMDN4181 від 03.01.2013 року та за Договором № SAMDN6550 від 07.06.2013 року, відповідно до договору переведення боргу б/н від 17.11.2014 року та витягу з електронного додатку до цього договору. Сума коштів, зазначена у витягу з електронного додатку, включає, зокрема, нараховані проценти по вкладу на дату переведення боргу.

Як визначено у скріншоті оголошення на офіційному веб-сайті АТ КБ «ПриватБанк» у зв`язку з анексією АР Крим і зупинення діяльності банка на цій території в розділі 1.1.7 «Додаткові положення» Умов та правил надання банківських послуг внесені зміни про порядок взаємодії за договорами клієнта з банком. У разі невиконання клієнтом обов`язків, передбачених п. 1.1.7.59 цих Умов та правил, подальша взаємодія по договору клієнта з банком буде здійснюватися з ТОВ «ФК «Фінілон», що розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 32. У разі незгоди клієнта з переводом боргу, свої письмові заперечення клієнт направляє банку в строк до 15.02.2015 року. Ненадання клієнтом заперечень у вказаний в цьому пункті строк підтверджує здійснення банком переводу боргу за договором клієнта на ТОВ «ФК «Фінілон» зі згоди клієнта.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про розірвання договорів банківського вкладу та стягнення депозитних коштів, суд відхилив доводи представника відповідача про те, що АТ КБ «ПриватБанк» є неналежним відповідачем у справі,оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_3 надала згоду на переведення боргу на ТОВ «ФК «Фінілон» відповідачем не надано, а тому АТ КБ «Приватбанк»є належним відповідачем у справі.

Станом на час звернення до суду з позовом відповідач не повернув позивачу суму вкладу за Договором № SAMDN4181 від 03.01.2013 року та за Договором № SAMDN6550 від 07.06.2013 року, та не сплатив нараховані згідно умов договорів проценти. Відтак, позовні вимоги про стягнення грошових коштів за Договором банківського вкладу № SAMDN4181 від 03.01.2013 року у розмірі 50 000,00 грн. та за Договором банківського вкладу № SAMDN6550 від 07.06.2013 року у розмірі 50 000,00 грн., є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок відсотків, суд першої інстанції не погодився з ним, оскільки позивачем неправильно взято період, за який необхідно здійснювати розрахунок, зокрема, позивач розраховує проценти за договорами за період з 05.02.2014 року по 16.08.2021 року. Суд здійснив власний розрахунок відсотків за період з 05.02.2014 року по 02.07.2020 року з розрахунку 50 000,00 грн. х 18% х 2 340 днів : 365 днів = 57 698,63 грн та прийшов до висновку, що позовні про стягнення відсотків за користування банківськими вкладами підлягають частковому задоволенню, а саме, за Договором № SAMDN4181 від 03.01.2013 року та Договором № SAMDN6550 від 07.06.2013 року у розмірі по 57 698,63 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, суд першої інстанції не погодився з ним, оскільки позивачем неправильно взято період, за який необхідно здійснювати розрахунок. Суд здійснив власний розрахунок 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України за період часу з 03.07.2020 року по 16.08.2021 року, тобто за 410 днів: 50 000,00 грн. х 3% х 410 днів : 365 = 1 684,93 грн та прийшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення 3% річних підлягають частковому задоволенню, а саме за Договором № SAMDN4181 від 03.01.2013 року та Договором № SAMDN6550 від 07.06.2013 року у розмірі по 1 684,93 грн.

Також, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення пені у розмірі 3% на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Враховуючи те, що рішення Печерського районного суду міста Києва від 05 грудня 2023 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог не оскаржується сторонами, то керуючись приписами ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог з огляду на наступне.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення Печерського районного суду міста Києва від 05 грудня 2023 року в оскаржуваній частині відповідає.

За змістом статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

За правилами статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачою ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу (стаття 1060 ЦК України).

Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав (стаття 1061 ЦК України).

Отже строковий договір банківського вкладу покладає на банк обов`язок прийняти від вкладника суму коштів, нарахувати на неї проценти та повернути ці кошти з процентами зі спливом встановленого договором строку.

Відповідно до частини першої статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківські рахунки - рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов`язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів.

Відповідно до частини першої статті 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на рахунку, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, замороження активів, що пов`язані з тероризмом та його фінансуванням, розповсюдженням зброї масового знищення та його фінансуванням, передбачених законом. Банк не має права встановлювати заборону на встановлення обтяження, але може встановлювати розумну винагороду.

Згідно з частинами першою, третьою статті 1075 ЦК України договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. Банк не має права за заявою клієнта розривати договір банківського рахунка чи вчиняти інші дії, що мають наслідком припинення договору, у разі якщо грошові кошти, що знаходяться на відповідному рахунку, заморожені відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення». Клієнт не має права без згоди обтяжувача за домовленістю з банком чи односторонньо, у тому числі шляхом односторонньої відмови від виконання зобов`язання, розривати договір банківського рахунка чи вчиняти інші дії, що мають наслідком припинення договору, у разі якщо майнові права на грошові кошти, що знаходяться на відповідному рахунку, є предметом обтяження, якщо інше не передбачено умовами обтяження. Правочини, вчинені з порушенням цієї вимоги, є нікчемними.

Відповідно до положень статей 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України).

Згідно з пунктом 5 постанови Правління НБУ «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя» від 06 травня 2014 року № 260 заборонено банкам України відкривати відокремлені підрозділи на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя. Банки, у перелік яких входить і АТ КБ «ПриватБанк», зобов`язані припинити діяльність відокремлених підрозділів, що розташовані на території АРК і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити НБУ.

Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Верховний Суд зазначає, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами першою-другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику зазначеного Суду як джерело права.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно виходив з того, що договорами банківських вкладів передбачено право сторін достроково розірвати договір з повідомленням про це іншої сторони.

Позивач скористався правом на дострокове розірвання депозитних договорів, направив 01.07.2020 на адресу відповідача вимогу про повернення вкладів.

Отже, позивач до закінчення строку дії договорів виявив намір про розірвання договорів банківських вкладів та ініціював процедуру повернення йому грошових коштів.

Враховуючи вказані обставини, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем доведено, що між ним та банком виникли договірні відносини на підставі договорів банківського вкладу, проте відповідач не виконав належним чином свої зобов`язання із повернення вкладів, у зв`язку із чим суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову в цій частині та стягнення з відповідача суми вкладів за Договором банківського вкладу № SAMDN4181 «Стандарт на 12 місяців» від 03.01.2013 у розмірі 50 000 грн. 00 коп.та за Договором банківського вкладу № SAMDN6550 «Стандарт на 12 місяців» від 07.06.2013 у розмірі 50 000 грн.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17 (провадження № 14-133цс20) зроблено висновок, що після розірвання договорів їх умови припиняють діяти і правове регулювання відносин між сторонами здійснюється на законодавчих, а не договірних підставах, оскільки розірвання договорів у контексті статей 598 та 651 ЦК України є підставою для припинення зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у цій справі зазначила, що при вирішенні цього спору суди не врахували, що виплата передбачених пунктом 1 договорів та встановлених статтями 1061, 1070 ЦК України процентів поширюється лише на період дії договорів вкладу та після припинення таких договорів вказані проценти не нараховуються.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав длячасткового задоволення позову в цій частиніта стягнення процентів, які нараховані за період дії договорів з 05.02.2014 року по 02.07.2020 року, з розрахунку 50 000,00 грн. х 18% х 2 340 днів : 365 днів = 57 698,63 грн, як наслідок вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано стягнув відсотки за користування банківськими вкладами за Договором № SAMDN4181 від 03.01.2013 року та Договором № SAMDN6550 від 07.06.2013 року у розмірі по 57 698,63 грнза кожним договором.

Крім того, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17 (провадження № 14-133цс20) зазначено, що після розірвання договорів банківського вкладу в судовому порядку банк не звільняється від відповідальності за порушення виконання зобов`язань згідно зі статтею 625 ЦК України, частиною другою якої встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Після ухвалення рішення про розірвання договорів банківського вкладу та набрання ним законної сили між сторонами не існує споживчих правовідносин, а до грошового зобов`язання зі сплати коштів, наявність якого підтверджене судовим рішенням, застосовуються приписи статті 625 ЦК України у разі його невиконання.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми 3 % річних за період з 03.07.2020 року по 16.08.2021року, тобто за 410 днів, з розрахунку 50 000,00 грн. х 3% х 410 днів : 365 = 1 684,93 грн, як наслідок суд першої інстанції обгрунтовано стягнув 3% річних за Договором № SAMDN4181 від 03.01.2013 року та Договором № SAMDN6550 від 07.06.2013 року у розмірі по 1 684,93 грн, по кожному договору.

Доводи апеляційної скарги про те, що АТ КБ «ПриватБанк» є неналежним відповідачем у справі, оскільки 17 листопада 2014 року між ним та ТОВ ФК «Фінілон» укладений договір, за умовами якого товариство стало боржником за договором банківського вкладу, є безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до статті 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Законодавець встановлює обмеження на заміну боржника у зобов`язанні поза волею кредитора. Такий підхід має на меті убезпечити кредитора від непередбачуваного та неочікуваного ризику невиконання зобов`язання внаслідок заміни особи боржника. Необхідність отримання згоди кредитора на переведення боргу зумовлена тим, що особа боржника завжди має істотне значення для кредитора. Вступаючи у договірні відносини, кредитор розраховував на отримання виконання з огляду на якості конкретного боржника (здатність виконати обов`язок, платоспроможність, наявність у боржника майна тощо).

За змістом статті 520 ЦК України у правовідносинах із заміни боржника беруть участь три особи: кредитор, боржник, особа, інша особа, яка має намір стати боржником. Отже, боржник або особа, яка висловила намір стати боржником, може запропонувати кредитору замінити боржника, або сам кредитор може запропонувати замінити боржника.

У будь-якому випадку для здійснення такої заміни має бути тристороння згода: боржник виявив згоду на те, щоб він був замінений; третя особа виявила згоду на те, щоб набути обов`язків боржника; кредитор надав згоду на заміну боржника. Відсутність згоди хоча б однієї із сторін не дає підстав для заміни боржника.

Відповідно до статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований у порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки позивач не надавав згоди на переведення боргу від АТ КБ «ПриватБанк» до ТОВ «ФК «Фінілон» за договорами банківського вкладу, то відповідно до статті 520 ЦК України, договір про переведення боргу між банком та ТОВ «ФК «Фінілон» шляхом використання принципу мовчазної згоди вкладника та клієнта банку не створює правових наслідків для позивача.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2023 року в справі № 199/3152/20, постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2023 року в справі № 175/4639/19, постанові Верховного Суду від 31 січня 2024 року в справі № 183/133/16.

Доводи апеляційної скарги про те, що від позивача не надходило заперечень щодо переведення боргу банком на ТОВ «ФК «Фінілон», а тому за умовами та правилами банківських послуг вважається, що таке переведення здійснено зі згоди вкладника, апеляційний суд відхиляє, оскільки ці Умови та правила не підписані позивачем, а тому не можуть вважатися складовою умов договору банківського вкладу, з виконання якого і виник спір у справі, що переглядається.

Такі висновки відповідають правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Доводи апеляційної скарги про те, що банк здійснював свою діяльність на території АР Крим до 15.05.2014року та виконував свої зобовязання за спірними договорами з дати укладення по 14.05.2014, не заслуговують на увагу, оскільки використання рахунку банківського вкладу не обмежено певним відділенням чи територією; при цьому договори банківського вкладу укладені безпосередньо з ПАТ КБ «ПриватБанк» як юридичною особою, а не його кримськими філіями, а тому припинення діяльності відділення чи філії банку на окупованій території не є підставою для відмови в поверненні вкладів позивача на його вимогу.

Колегія суддів погоджується, з висновками суду першої інстанції про те, що новедені ПАТ «КБ «ПриватБанк» контррозрахунки не заслуговують на увагу, оскільки електронний додаток не є належним доказом на підтвердження розміру невиплачених відстоків, а відтак доводи апеляціної скарги в цій частині не заслуговують на увагу.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

В своєму рішенні у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, ЄСПЛ зазначив про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції й зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Таким чином, доводи, викладені представником відповідачем Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» адвокатом Кобзар Юлією Богданівною в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення Печерського районного суду міста Києва від 05 грудня 2023 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника відповідача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» адвоката Кобзар Юлії Богданівни.

Згідно з частиною 13 статті 141, підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу представника відповідача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» адвоката Кобзар Юлії Богданівни залишено без задоволення, а судове рішення без змін, то розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника відповідача Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» адвоката Кобзар Юлії Богданівни залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 05 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 07 лютого 2025 року.

Головуючий: Судді: