Номер апеляційного провадження 22-ц/824/4598/2025
Головуючий у суді першої інстанції І. В. Коваленко
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
Постанова

Іменем України

22 січня 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Поливач Л. Д. (суддя - доповідач),

суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І.

секретар судового засідання Комар Л. А.

учасники справи

заявник ОСОБА_1

заінтересована особа державний виконавець Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ)

Бондар Олександр Дмитрович

заінтересована особа ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_3 , на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 17 вересня 2024 року та ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2024 року, постановлені у складі судді Коваленко І.В., в примішенні Дніпровського районного суду м. Києва,

у с т а н о в и в :

Учервні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії, бездіяльність старшого державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бондара О. Д., у якій просив суд поновити пропущений із поважних причин строк на подання скарги. Визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бондара О. Д. у ВП № НОМЕР_3 про стягнення аліментів щодо:нескасування арешту з рахунку НОМЕР_1 , який відкрито у АТ «ОЩАДБАНК» на ім`я ОСОБА_1 ; неповернення ОСОБА_1 безпідставно списаних грошових коштів в сумі 81 404,09 грн.; винесення постанови про стягнення заборгованості зі сплати аліментів у ВП НОМЕР_3 у загальному порядку тільки 07.06.2024. Визнати протиправними дії державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бондара О. Д. у ВП № НОМЕР_3 про стягнення аліментів щодо: списання з рахунку Боржника НОМЕР_1 в АТ «ОЩАДБАНК» за Платіжною інструкцією № 18790 від 10 квітня 2024 року, виданою у ВП НОМЕР_3, з рахунку НОМЕР_1 в АТ «ОЩАДБАНК» грошових коштів у сумі 81 404,09 грн.; видання Платіжної інструкції № 22364 від 15 травня 2024 року у ВП № НОМЕР_3, про списання з рахунку НОМЕР_1 в АТ «ОЩАДБАНК» грошових коштів у сумі 96 156,69 грн. Зобов`язати державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бондара О. Д. зняти арешт з рахунку НОМЕР_1 , який відкрито у АТ «ОЩАДБАНК» на ім`я ОСОБА_1 . Зобов`язати державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Бондара О. Д. зарахувати стягнуті за платіжною інструкцією № 18790 від 10 квітня 2024 року у ВП № НОМЕР_3 81 404,09 грн. у якості погашення заборгованості із сплати аліментів в порядку, передбаченому ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження». Вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

В обгрунтування заявлених вимог вказано, що у провадженні старшого державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бондара О. Д. перебуває ВП НОМЕР_3 про стягнення аліментів, боржником є ОСОБА_1 , стягувачем є ОСОБА_2 .

Постановою державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Христюк І. В. від 27.09.2019 було відкрито виконавче провадження НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа №755/1020/19, виданого 25.09.2019 Дніпровським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 18.01.2019 і до досягнення дитиною 23 річного віку.

Згідно постанови про скасування заходів примусового виконання від 21.01.2021 головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Арійончик К. В. про скасування заходів примусового виконання у ВП НОМЕР_3 від 21.01.2021 станом на 21.01.2021 заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_1 погашена в повному обсязі.

04.01.2024 на адресу Дніпровського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) у ВП НОМЕР_3 надійшло повідомлення стягувача від 30.12.2023 про закінчення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчання.

17 січня 2024 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досяг 23-вічного віку. Натомість, за повідомленням старшого державного виконавця Дніпровського ВДВС у м. Києві ЦЦМУ МЮ (м. Київ) Бондара О. Д. від 08.01.2024 у ВП НОМЕР_3 станом на 08.01.2024 у боржника наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої згідно розрахунку від 05.01.2024 за період з 18.01.2019 по 31.12.2023 становить 96 156,69 грн., що сукупно перевищує суму відповідних платежів за три місяці.Проте незважаючи, що у січні 2024 року син боржника досяг 23-річного віку, а принаймні з грудня 2023 року він припинив навчання, відтак стягнення аліментів на його утримання припинилося, з урахуванням того, що у квітні 2024 з рахунку боржника було примусово списано 81 423,14 грн., згідно довідки-розрахунку від 09.05.2024 заборгованість боржника збільшилася до 103 249, 59 грн. Згідно довідки-розрахунку від 09.05.2024 за період з лютого 2021 року по грудень 2023 року (36 місяців) боржником на утримання повнолітнього сина було сплачено 264 539,02 грн., що в середньому відповідає 7 348, 31 грн. на місяць, а з врахуванням примусово стягнутих 81 423,14 грн. - 9 610,06 грн. на місяць ((264 539,02 + 81 423,14)/36 = 9 610,06).

У подальшому постановою старшого державного виконавця Дніпровського ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Бондара О. Д. у ВП № НОМЕР_3 від 09.01.2024 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, що належать боржнику, в тому числі на рахунок НОМЕР_2 , відкритий у АТ «ОЩАДБАНК» на ім`я ОСОБА_1

29.03.2024 представник боржника звернувся до старшого державного виконавця Бондара О.Д з проханням зняти арешт, накладений на рахунок НОМЕР_2 , відкритий у АТ «ОЩАДБАНК» на ім`я боржника, та повідомив, що згаданий рахунок призначений виключно для перерахування грошового забезпечення військовослужбовця, яким є боржник, надав відповідні докази. Оскільки арешт зі згаданого рахунку не був знятий, 01.05.2024 до старшого державного виконавця Бондара О.Д звернувся інший представник боржника - адвокат Новак Н. Ю., яка повторно просила зняти арешт, накладений на рахунок НОМЕР_1 , відкритий у АТ «ОЩАДБАНК» на ім`я боржника, та повідомила, що згаданий рахунок призначений виключно для перерахування грошового забезпечення військовослужбовця, яким є боржник, надала відповідні докази; також просила вирішити питання про повернення боржнику протиправно списані з рахунку НОМЕР_2 , який відкрито у АТ «ОЩАДБАНК», грошові кошти, які є грошовим забезпеченням військовослужбовця.

Згідно з платіжною інструкцією № 18790 від 10 квітня 2024 року, виданою у ВП НОМЕР_3, з рахунку НОМЕР_2 в АТ «ОЩАДБАНК» про списання 96 156,69 грн були списані всі грошові кошти боржника у сумі 81 404,09 грн. За платіжною інструкцією № 22364 від 15 травня 2024 року, виданою у ВП № НОМЕР_3, з рахунку НОМЕР_2 в АТ «ОЩАДБАНК» ще підлягають до списання грошові кошти у сумі 96 156,69 грн.

Арешт з рахунку НОМЕР_2 в АТ «ОЩАДБАНК» до цього часу не знято, протиправно списані грошові кошти не повернуто, боржник позбавлений можливості отримувати грошове забезпечення військовослужбовця, в чому об`єктивно вбачається порушення його прав, охоронюваних Законом.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17 вересня 2024 року скаргу ОСОБА_1 на дії та бездіяльність державного виконавця, особа, бездіяльність та дії якої оскаржується: старший державний виконавець Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Бондар О.Д., заінтересована особа: ОСОБА_2 - задоволено частково.

Визнано протиправними дії державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бондара Олександра Дмитровича у ВП № НОМЕР_3 про стягнення аліментів щодо:

- списання з рахунку Боржника НОМЕР_1 в АТ «ОЩАДБАНК» за Платіжною інструкцією № 18790 від 10 квітня 2024 року, виданоюу ВП № НОМЕР_3, з рахунку НОМЕР_1 в АТ «ОЩАДБАНК» грошових коштів у сумі 81 404,09 грн.;

- видання Платіжної інструкції № 22364 від 15 травня 2024 року у ВП № НОМЕР_3. про списання з рахунку НОМЕР_1 в АТ «ОЩАДБАНК» грошових коштів у сумі 96 156,69 грн.

В задоволенні скарги в іншій частині відмовлено.

23 вересня 2024 року представник скаржника ОСОБА_1 - адвокат Новак Н. Ю. подала заяву про ухвалення додаткового рішення, у якій просила стягнути з Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 16 500,00 грн. витрат на професійну правову допомогу.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2024 року в задоволені заяви представника скаржника ОСОБА_1 - адвоката Новак Наталії Юріївни про ухвалення додаткового рішення у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та бездіяльність державного виконавця, особа, бездіяльність та дії якої оскаржується: Старший державний виконавець Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Бондар Олександр Дмитрович, зацікавлена особа: ОСОБА_2 - відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду від 17 вересня 2024 року в частині незадоволених вимог скарги та ухвалою суду від 24 жовтня 2024 року, ОСОБА_1 через свого представника Новак Н. Ю. подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить ухвалу суду від 17 вересня 2024 року в частині незадоволених вимог скарги скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення скарги в цій частині. Ухвалу суду від 24 жовтня 2024 року скасувати, стягнути з Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 16 500,00 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що протиправність бездіяльності державного виконавця, яка полягає у винесенні постанови про стягнення заборгованості зі сплати аліментів у ВП НОМЕР_3 у загальному порядку тільки 07.06.2024 підтверджена документально та не спростована державним виконавцем, проте суд безпідставно відмовив у задоволенні скарги в цій частині. Судом не враховано, що п`ятимісячна затримка у винесенні постанови про стягнення заборгованості зі сплати аліментів у загальному порядку призвела до порушення прав скаржника.

Крім того, суд помилково визнав правомірними дії державного виконавця щодо накладення арешту на рахунок, що має спеціальний режим використання, не надав належної оцінки тому, що кошти на такому рахунку є грошовим забезпеченням військовослужбовця.

Також суд дійшов необгрунтованого висновку про те, що накладення арешту на рахунок не перешкоджає боржнику в отриманні заробітної плати, що суперечить правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 03.02.2021 у справі №756/1927/15.

Окрім того, хоча суд правильно визнав протиправним списання коштів з рахунку скаржника, але обґрунтування цього висновку місцевим судом є неповним, оскільки такі дії виконавця порушили не лише загальні положення Закону України «Про виконавче провадження», а й конкретні процедурні вимоги, зокрема, виконавець не видав вчасно постанови про звернення стягнення на заробітну плату боржника, як це передбачено ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження»; процедура списання коштів із рахунку мала відповідати п. 60 Інструкції про безготівкові розрахунки, затвердженої постановою НБУ від 29.07.2022 № 163, що також не було дотримано.

Також суд, обґрунтовуючи власне рішення у цій частині, не послався на те, що 26 березня 2022 року набрав чинності Закон України від 15 березня 2022 року № 2129- IX, яким розділ XIII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» доповнено пунктом 10-2, у якому, зокрема, зазначено, що тимчасово (на період до припинення або скасування воєнного стану на території України) припиняються звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника (крім рішень про стягнення аліментів та рішень, боржниками за якими є громадяни російської федерації).

Суд не врахував правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 24.06.2015 у справі № 6-535цс15, де зазначено, що будь-яке списання коштів із рахунку має відповідати встановленим законодавством вимогам.

Загалом, установивши, що грошові кошти були безпідставно списані з рахунку скаржника, суд мав зобов`язати державного виконавця не лише зняти арешт, але й повернути кошти боржнику, адже використання цих коштів для закриття боргу фактично легалізує протиправне стягнення. Більше того, суд мав врахувати, що у даному випадку йдеться про стягнення не аліментів, а заборгованості по аліментах, яка була стягнута державним виконавцем зі скаржника примусово та поза його волею та контролем. Відтак вимога скаржника визнати протиправною бездіяльність державного виконавця, яка полягала у не поверненні безпідставно списаних грошових коштів в сумі 81 404,09 грн за платіжною інструкцією від 10 квітня 2024 року, виданою у ВП НОМЕР_3 у сумі 81 404,09 грн, підлягала задоволенню. При цьому посилання суду на необхідність подання додаткового позову про повернення надмірно стягнутих коштів прямо суперечить принципу економії процесуальних ресурсів і процесуальної ефективності.

Суд, відмовивши у зарахуванні коштів, не забезпечив ефективний захист прав боржника, хоча ст. 55 Конституції України гарантує право на судовий захист.

Суд першої інстанції помилково відмовився зобов`язати виконавця зарахувати надмірно стягнуті кошти в рахунок наступних платежів у виконавчому провадженні. Таке рішення порушує права боржника користуватися власними коштами, суперечить законодавству України та судовій практиці. Водночас зарахування коштів у якості наступних платежів є єдино правильним способом відновлення прав скаржника, порушених неправомірними діями та бездіяльністю державного виконавця.

Окрім того, скаржник не погоджується з ухвалою суду, якою відмовлено у задоволенні заяви про стягненні витрат на професійну правову допомогу з посиланням на неподання скаржником доказів на підтвердження здійснення ним таких витрат, що прямо суперечить правовій позиції, що викладена у постанові Верховного Суду від 03.10.2019 по справі №922/445/19.

Так, Верховний Суд у постанові від 03.10.2019 по справі № 922/445/19 виклав правову позицію, за якою розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті(буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Таким чином відмова суду ухвалити додаткове рішення про стягнення витрат на правничу допомогу через відсутність певних документів (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки) прямо суперечить висновкам Верховного Суду, який наголошує, що всі докази мають оцінюватися в сукупності, а формалізм у цьому питанні неприпустимий.

Судові витрати у суді апеляційної інстанції, у тому числі витрати на правничу допомогу, ОСОБА_1 просить покласти на Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ).

ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 у судовому засіданні суду апеляційної підтримали подану апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просили її задовольнити. Подали клопотання про долучення доказів на підтвердження витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції.

Старший державний виконавець Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м.Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бондар О. Д. та стягувач ОСОБА_2 у судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи у відповідності до вимог закону повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Будь - яких заяв чи клопотань станом на день розгляду справи до апеляційного суду від вказаних осіб не надходило. Своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу вкзані особи не скористалися.

Відповідно до ч .2 ст. 372 ЦПК неявка сторін, або інших учасників справи належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції вважав за можливе розглянути справу за відсутності вказаних осіб з урахуванням вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України. Їх неявка в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, та не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвал суду в межах апеляційного оскарження, суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

У статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Так, одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

При виконанні судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Отже, предметом судового захисту за скаргою на рішення, дії чи бездіяльність виконавців під час виконання судового рішення є порушене право заявника, що підлягає доказуванню і встановленню при ухваленні судового рішення.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, 27 вересня 2019 року, на підставі заяви стягувача та виконавчого листа, з метою примусового виконання рішення суду, державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Христюк Іриною Вячеславівною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа №755/1020/19, виданого 25.09.2019 Дніпровським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 18.01.2019 і до досягнення дитиною 23 річного віку.

12.01.2021 державним виконавцем складено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, згідно якого загальний розмір заборгованості зі сплати аліментів станом на 01.01.2021 року становить 71 147,11 грн.

12.01.2021 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника.

Також головним державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Арійончик К. В., через наявну заборгованість, та встановлення, що боржник отримує дохід в Службі безпеки України, 12.01.2021 винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

У вказаній постанові державний виконавець, встановивши, що заборгованість станом на 01.01.2021 становить 71 147,11 грн, зобов`язала установу, в якій працює боржник, здійснювати утримання в розмірі 50% із заробітної плати боржника, з яких 16,6% - в рахунок поточних платежів, 33,4 % - в рахунок погашення заборгованості. Заборгованість в подальшому нараховувати відповідно до заробітної плати боржника.

З 21.12.2023 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був відрахований зі складу здобувачів вищої освіти як такий, що завершив навчання другого (магістерського) рівня освіти і здобув відповідну кваліфікацію відповідно до наказу від 19.12.2023 №455, що підтверджується довідкою державного торговельно-економічного університету.

21.01.2021 у зв`язку з відсутністю у боржника заборгованості по сплаті аліментів, головним державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Арійончик К. В., винесено постанову про зняття арешту з усіх рахунків, що належать боржнику ОСОБА_1 .

Також 21.01.2021 державний виконавець виніс постанови про скасування заходів примусового виконання, про скасування тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, у праві полювання та про скасування інших обмежень.

21.01.2021 державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, враховуючи відсутність обставин, які б зумовлювали припинення підстав для стягнення аліментів, встановивши, що боржник продовжує отримувати дохід в Службі безпеки України, керуючись статтями 68, 69, 70 Закону України «Про виконавче провадження».

04.01.2024 на адресу Дніпровського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) у ВП НОМЕР_3 надійшло повідомлення стягувача від 30.12.2023 про закінчення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчання.

08.01.2024 та 01.03.2024 державним виконавцем направлялись запити до державної податкової служби про джерела та/або суми доходів, нарахованих податковими агентами на користь боржників - фізичних осіб, та розміри утриманого податку з доходів боржників-фізичних осіб, та/або загальну суму річного доходу, задекларованого боржником - фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи, та суму утриманого податку (для фізичних осіб, які є самозайнятими особами), та/або загальну суму доходу та суму податку за звітний період, задекларованих боржником - фізичною особою - підприємцем в податковій декларації платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця.

05.01.2024 державним виконавцем складено довідку-розрахунок заборгованості зі слати аліментів, згідно якої загальний розмір заборгованості станом на 01.01.2024 становить 96 156,69 грн.

08.01.2024 державний виконавець, через наявну заборгованість зі сплати аліментів, яка станом на 01.01.2024 складала 96 156, 69 грн., керуючись нормами статей 9, 71 Закону України «Про виконавче провадження», вніс дані про боржника ОСОБА_1 до Єдиного реєстру боржників та державним виконавцем було винесено постанови про тимчасові обмеження боржника у праві виїзду за межі України, у праві керування транспортними засобами та у праві полювання.

09.01.2024 та 13.03.2024 державним виконавцем на адресу Служби безпеки України направлялись вимоги про надання звітів про відрахування аліментів, а також вимога бухгалтера СБУ для роз`яснення порядку здійснення відрахувань із заробітної плати боржника.

09.01.2024 державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржникана підставі ст.56 Закону України «Про виконавче провадження, через наявну заборгованість зі сплати аліментів, яку направлено до відповідних банків, сторонам виконавчого провадження.

17.01.2024 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досяг 23-річного віку.

20.03.2024 державним виконавцем на адресу Служби безпеки України направлено вимогу про повідомлення причин відмінності у доходах та утриманих податках із доходів боржника за 2023 рік, які зазначені в отриманих від СБУ звітах про здійснені відрахування та виплати.

Окрім того, судом встановлено, що 10 квітня 2024 року з рахунку НОМЕР_2 в АТ «ОЩАДБАНК», відкритому на ім`я ОСОБА_1 , відбулась платіжна операція зі списання коштів у сумі 81 404,09 грн., направлених на погашення арештованої суми, що підтверджується випискою по картковому рахунку.

Установивши, що після накладення арешту на грошові кошти боржника-фізичної особи, що знаходяться на рахунку боржника та є заробітною платою боржника, суд дійшов висновку, що державний виконавець передчасно ініціював платіжну операцію зі списання коштів з рахунку боржника, оскільки в даному випадку, виявивши за наслідками здійснення контролю за правильністю стягнення на підставі наданих звітів про стягнення непогашену заборгованість із сплати аліментів, повинен був, керуючись статтями 68, 69, 70 Закону України «Про виконавче провадження», винести постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника, яку направити для виконання за місцем роботи боржника.

Урахувавши вищенаведене, суд дійшов висновку про обгрунтованість вимог скарги в частині визнання протиправними дії державного виконавця щодо списання з рахунку Боржника НОМЕР_1 в АТ «ОЩАДБАНК» за платіжною інструкцією № 18790 від 10 квітня 2024 року, виданою у ВП № НОМЕР_3, з рахунку НОМЕР_1 в АТ «ОЩАДБАНК» грошових коштів у сумі 81 404,09 грн та щодо видання платіжної інструкції № 22364 від 15 травня 2024 року у ВП № НОМЕР_3. про списання з рахунку НОМЕР_1 в АТ «ОЩАДБАНК» грошових коштів у сумі 96 156,69 грн.

При цьому суд не вбачав підстав для задоволення вимоги скаржника щодо визнання протиправною бездіяльності державного виконавця в частині неповернення боржнику безпідставно списаних грошових коштів в сумі 81 404,09 грн, оскільки в даному випадку повернення вже списаних грошових коштів можливе шляхом пред`явлення кондикційного позову та за умови наявності підстав, передбачених статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача відповідне майно (у тому числі грошові кошти).

Оскільки вимога щодо зобов`язання державного виконавця зарахувати стягнуті за платіжною інструкцією № 18790 від 10 квітня 2024 року у ВП № НОМЕР_3 81 404,09 грн у якості погашення заборгованості із сплати аліментів в порядку, передбаченому ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», є похідною від попередньої (неповернення безпідставно списаних коштів), суд відмовив у її задоволенні.

ОСОБА_1 оскаржує ухвалу суду від 17.09.2024 лише в частині незадоволених вимог. Відтак законність та обгрунтованість ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 17 вересня 2024 року в частині задоволених вимог скарги Київським апеляційним судом не перевіряється.

Так, звертаючись до суду зі скаргою, заявник посилався на неправомірність дій державного виконавця щодо накладення арешту на кошти боржника, які містяться на банківському зарплатному рахунку, оскільки кошти, які надходять на зарплатний рахунок є єдиним засобом для існування, а тому вважає, що вказаними діями державного виконавця порушуються його права.

Суд не вбачав підстав для задоволення вимоги скаржника щодо визнання протиправною бездіяльності державного виконавця в частині нескасування арешту з рахунку НОМЕР_1 , відкритого у АТ «ОЩАДБАНК» на ім`я боржника, а також вимоги щодо зобов`язання державного виконавця зняти арешт з цього рахунку, оскільки вважав, що у випадку, коли на стадії накладення арешту на грошові кошти боржника-фізичної особи, що знаходяться на рахунку боржника та є заробітною платою боржника, державний виконавець за наслідками здійснення контролю за правильністю стягнення на підставі наданих звітів про стягнення виявив непогашену заборгованість із сплати аліментів, то арешт на такі грошові кошти не підлягає зняттю лише на підставі відповідного повідомлення банку або заяви боржника з наданням ним відповідних документів на підтвердження цього. Крім того суд дійшов висновку, що арешт на рахунки боржника не унеможливлює отримання заробітної плати ним, за його бажанням, готівкою через касу роботодавця або поштовими переказами на вказаний ним рахунок (адресу).

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

За статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з частиною першоюстатті 18 ЦПК Українисудові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно достатті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з частиною першоюстатті 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

За приписами частини другої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеномустаттею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження»не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

У статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Згідно зі статтею 68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі-підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Зазначене правило визначає ті кошти, що складають заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника як особливий об`єкт, на який може бути звернуто стягнення на виконання виконавчого документа, та обмежує таке стягнення відсутністю інших коштів та/або об`єктів для стягнення, видами боргових зобов`язань (періодичні платежі) та сумою стягнення.

Згідно з частиною першоюстатті 69 Закону України «Про виконавче провадження» підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи-підприємці здійснюють відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перераховують кошти на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця.

Відповідно до частини першоїстатті 70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами (частина третя статті 70 Закону України «Про виконавче провадження»).

Зняття арешту з коштів здійснюється виконавцем відповідно до статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

В абзаці другому частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»передбачено, що виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першоїстатті 34 цього Закону.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Відповідно до статей12, 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 травня 2020 року у справі №905/361/19 виклала висновок про те, що …судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. Стаття 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено. Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. Саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження». Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 квітня 2022 року у справі № 756/8815/20 зроблено висновок, що … арешт є початковою та окремою стадією провадження щодо звернення стягнення на майно боржника і є сукупністю заходів, що передбачають як наслідок обмеження в праві розпорядження майном, на яке накладається арешт. Виконавець за відсутності відомостей про майно, повідомлених кредитором, повинен самостійно здійснити заходи для виявлення такого майна, у тому числі грошових коштів, що знаходяться на банківських рахунках, і перед накладенням арешту на майно (кошти) боржника повинен отримати відомості про наявність у боржника відповідного майна та коштів. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що державний та/або приватний виконавець перед накладанням арешту повинен з`ясувати суму та статус грошей, що знаходяться на рахунку боржника, і у постанові про накладання арешту серед інших відомостей зазначити про суму коштів, на яку накладається арешт, або зазначити, що арешт поширюється на кошти на усіх рахунках, у тому числі, що будуть відкриті після накладення арешту. Накладання арешту на суми, що перевищують суми, визначені виконавчим документом, та перевищують суми витрат виконавчого провадження, що підлягають стягненню, є незаконним. Стаття 68 Закону України «Про виконавче провадження» визначає кошти, що складають заробітну плату як особливий об`єкт, на який може бути звернуто стягнення на виконання виконавчого документа, та обмежує таке стягнення відсутністю інших коштів та/або об`єктів для стягнення, видами боргових зобов`язань (періодичні платежі) та сумою стягнення. Накладення арешту на кошти, що складають заробітну плату боржника після здійснення утримань із неї за виконавчими документами та понад встановлений законом розмір для відрахувань із заробітної плати, є надмірним тягарем для боржника та порушенням його прав на одержання винагороди за працю та достойні умови життя. Отже, не може бути накладений арешт на кошти, що складають заробітну плату боржника після фактичного здійснення утримань із неї, за виконавчими документами та на усі кошти заробітної плати боржника поза межами дозволених законом розмірів відрахувань із такої заробітної плати, а якщо такий арешт накладений, то він має бути знятий. Водночас на кошти, що знаходяться на рахунках та які не є коштами, що складають заробітну плату, таке обмеження не поширюється. Зняття арешту з коштів, що складають заробітну плату, здійснюється виконавцем на підставі поданих боржником документів, які підтверджують статус коштів, та виключно із заробітної плати, або на підставі повідомлення банку про заборону накладення арешту на такий рахунок. Отже, у випадку, коли на стадії накладення арешту на грошові кошти боржника, що знаходяться на його рахунку та є заробітною платою боржника, виконавцю не вдалося виявити правову природу (статус) цих грошових коштів як коштів, на які накладення арешту заборонено законом, то арешт на такі грошові кошти підлягає зняттю на підставі відповідного повідомлення банку або заяви боржника з наданням ним відповідних документів на підтвердження цього та/або за результатами перевірки зазначених звітів.

Отже, у даному випадку, на АТ «ОЩАДБАНК», у якому відкрито рахунок на ім`я боржника, покладено обов`язок нормами статті 52 Закону України «Про виконавче провадження», визначати статус рахунка та можливість накладення арешту на кошти на ньому.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції у тому, що саме на банк, як виконавця постанови про арешт коштів боржника, покладено обов`язок визначити статус коштів і рахунку боржника, та у разі знаходження на рахунку коштів, накладення арешту на які заборонено, - повідомити державного виконавця про цільове призначення таких коштів на рахунку.

При цьому у разі виявлення державним виконавцем за наслідками здійснення контролю за правильністю стягнення на підставі наданих звітів непогашеної заборгованості зі сплати аліментів, арешт на грошові кошти боржника-фізичної особи, що знаходяться на рахунку боржника та є заробітною платою боржника, не підлягає зняттю лише на підставі відповідного повідомлення банку або заяви боржника з наданням ним відповідних документів на підтвердження цього.

При наявності непогашеної заборгованості із сплати періодичних платежів, зокрема: аліментів, зняття виконавцем арешту з коштів боржника може відбуватись у випадку та на підставі вимог п.7 ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.

Доводи апеляційної скарги про те, що накладенням арешту на грошові кошти боржника порушують його права на отримання заробітної плати колегія суддів оцінює критично.

Хибними є доводи апеляційної скарги у тому, що установивши, що грошові кошти були безпідставно списані з рахунку скаржника, суд мав зобов`язати державного виконавця не лише зняти арешт, але й повернути кошти боржнику, оскільки повернення вже списаних грошових коштів можливе шляхом пред`явлення кондикційного позову та за умови наявності підстав, передбачених статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача бепідставно отриманих грошових кошітв. Такі вимоги не підлягають розгляду в порядку судового контролю за виконанням судових рішень у цивільних справах у порядку розділу VII ЦПК України.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, надав оцінку доводам учасників справи та доказам, поданим ними на підтвердження заявлених вимог та заперечень, зробив висновки про недоведеність та необґрунтованість вимог скарги на дії державного виконавця в частині незадоволених вимог скарги ОСОБА_1 .

Разом з тим, обгрунтованими є доводи апеляційної скарги в частині постановлення судом ухвали про відмову в ухваленні додаткового рішення, з огляду на таке.

Відмовляючи в задоволенні заяви представника заявника - адвоката Новак Н.Ю. про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу в цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що скаржником та його представником документально не підтверджено фактично понесені витрати на оплату послуг адвоката, які мали бути оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки).

Колегія суддів не може погодитися із такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ст. 133 ЦПК Україна, правнича допомога є складовою судових витрат.

Частинами 2-4 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як вбачається з матеріалів справи, 27 квітня 2024 року між клієнтом ОСОБА_1 та адвокатом Новак Н. Ю. укладено Договір про надання правової допомоги №14/24, відповідно до якого, клієнт доручає, а адвокат приймає на себе обов`язок представляти інтереси в правоохоронних органах без виключень та обмежень, судах України, органах виконавчої служби України, органах державної податкової служби, органах Пенсійного фонду України, Банках та банківських установах України, органах соціального захисту України без виключень та обмежень, інших державних органах України, установах, організаціях і на підприємствах усіх форм власності незалежно від підпорядкування, а також у відносинах з фізичними особами без обмеження повноважень.

Пунктом 2.1 даного Договору №14/24 передбачено, що клієнт зобов`язується виплатити адвокату винагороду за виконану роботу відповідно до досягнутої домовленості, що оформлюється Додатковими угодами.

10 червня 2024 року між клієнтом ОСОБА_1 та адвокатом Новак Н. Ю. укладено Додаткову угоду до Договору про надання правової допомоги від 14/24 від 27.04.2024, якою визначили порядок оплати за надання адвокатом правової допомоги (гонорару) клієнту у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та бездіяльність державного виконавця, особа, бездіяльність та дії якої оскаржується: старший державний виконавець Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Бондар О. Д., зацікавлена особа: ОСОБА_2 , у Дніпровському районному суді міста Києва.

Пунктом 2 Додаткової угоди сторони узгодили, що вартість надання правової допомоги в суді першої інстанції становить: 2.1. Усна консультація з вивченням правових документів та їх правовим аналізом - 3 000,00 грн; 2.2. Вивчення останніх рішень/судової практики з аналогічних спорів, практики Європейського суду з прав людини - 2 год. * 1 500,00 грн = 3 000,00 грн.; 2.3. Складання та подання скарги на дії та бездіяльність державного виконавця - 3 000,00 грн; 2.4. Участь адвоката у судових засіданнях з розгляду справи судом першої інстанції - 3 000,00 грн; 2.5. Подання Заяв з процесуальних питань (за необхідності) - 1 500,00 грн за одну заяву; 2.6. Подання Заяв по суті справи (за необхідності) - 3 000,00 грн за одну Заяву.

Пунктом 6.1 Додаткової угоди сторони погодили, що передача наданої правової допомоги адвокатом та приймання її клієнтом здійснюється шляхом підписання відповідного Акту приймання-передачі наданої правової допомоги.

17 вересня 2024 року клієнтом ОСОБА_1 та адвокатом Новак Н. Ю. складено Акт приймання-передачі правової допомоги за Договором про надання правової допомоги від 14/24 від 27.04.2024 року, відповідно до якого вартість узгодженої сторонами та наданої адвокатом клієнту правової допомоги становить 16 500,00 грн та складається з: 2.1. Усна консультація з вивченням правових документів та їх правовим аналізом - 3 000,00 грн; 2.2. Вивчення останніх рішень/судової практики з аналогічних спорів, практики Європейського суду з прав людини - 2 год. * 1 500,00 грн = 3 000,00 грн.; 2.3. Складання та подання до суду скарги на дії та бездіяльність державного виконавця - 3 000,00 грн; 2.4. Участь адвоката у судових з розгляду справи 16.09.2024, 17.09.2024 - 6 000,00 грн (2 засідання; 3 000,00 грн за одне засідання); 2.5. Складання та подання до суду адвокатського запиту про рух справи (№07/39 від 25.07.2024) - 1 500,00 грн.

Враховуючи положення п. 1 ч. 2 ст. 137, ч. 8 ст. 141 ЦПК України у разі підтвердження обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, обґрунтованості їх вартості, витрати за такі послуги підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

Аналогічні висновки були викладені в постановах Верховного Суду від 15 червня 2021 р. у справі № 159/5837/19, від 03 жовтня 2019 р. у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 р. у справі № 925/1137/19, від 02 грудня 2020 р. у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 р. у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 р. у справі № 753/1203/18.

Відтак, відмова суду першої інстанції у розподілі витрат на правничу допомогу з підстав ненадання заявником доказів щодо надання правничої допомоги у справі та фактичної оплати послуг, є необґрунтованою.

Разом з тим, відповідно до положень ст. 374 ЦПК України у колегії суддів відсутні правові підстави для ухвалення додаткового рішення за наслідком розгляду апеляційної скарги на ухвалу про відмову в ухваленні додаткового рішення, оскільки ухвалення в справі додаткового рішення відноситься до компетенції суду, який ухвалив основне рішення.

Зазначені порушення судом першої інстанції норм процесуального права є підставою для скасування ухвали суду про відмову в ухваленні додаткового рішення і направлення справи до суду першої інстанції відповідно до вимог п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України для продовження розгляду (ухвалення додаткового рішення).

Оскільки законом не передбачено сплату судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду, постановлену за результатами розгляду скарги на дії державного виконавця, та ухвали суду щодо вирішення питання про розподіл судових витрат, суд апеляційної інстанції відносить витрати по сплаті судового збору на рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 6 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 379, 381-384, 386, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_3 , задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 17 вересня 2024 року в частині оскарження залишити без змін.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2024 року скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 07 лютого 2025 року.

Судді

Л. Д. Поливач

А. М. Стрижеус

О. І. Шкоріна