Справа № 462/7007/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2025 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді - Пилип`юк Г. М.

з участю секретаря судового засідання - Байдали М. Р.

представника позивача - Левковича В. В.

представника відповідача - Поповича Я. Д.

представника третьої особи - Боровкова М. Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Львівської міської ради, треті особи: ОСОБА_2 та Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради про визнання права власності на спадкове майно, -

встановив:

представник позивача адвокат Почкіна О. М. через систему «Електронний суд» подала до Залізничного районного суду м. Львова позовну заяву, в якій просить визнати за позивачем у порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/2 ідеальну частку будинку АДРЕСА_1 загальною площею 78 кв.м., житловою 48,1 кв.м., який складається із трьох житлових кімнат та кухні, до якого відносяться господарські споруди: сарай, позначений в плані під літ. «Б», вбиральня під літ. «В», колодязь під літ. «К», огорожа. Визнати за позивачем у порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , права та обов`язки забудовника на майно: двоповерхова прибудова «А-2», розміром 9,67 ?8,84 м., тамбур «a-I» розміром 2,78?3,02 м., надбудованого 2-го поверху «А-2», в яких обладнано коридори пл. 6,5 м.кв., пл. 9,9 м.кв., пл. 9,7 м.кв., пл. 12,8 м.кв, ванну кімнату пл. 3,7 м.кв., вбиральню пл. 1,8 м.кв., комору пл. 4,4 м.кв., житлові кімнати пл. 13,1 м.кв., пл. 13,1 м.кв., пл. 13,1 м.кв., пл. 13,4 м.кв., пл. 14,0 м.кв., пл. 16,0 м.кв, пл. 8,4 м.кв., пл. 19,6 м.кв., кухні пл. 7,7 м.кв., пл. 11,9 м. кв., переобладнано колишню кімнату в кухню пл. 13,1 м.кв.

Позовні вимоги мотивує тим, що ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , 21.11.2020 року на випадок своєї смерті склала заповіт, відповідно до якого все належне їй майно на день смерті заповіла своїй онуці ОСОБА_1 . 12.03.2021 року в межах шестимісячного строку передбаченого нормами ст. 1270 ЦК позивач звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. За її заявою 12.03.2021 року було відкрито спадкову справу № 13/2021. Крім того, на час смерті позивач проживала за тією ж адресою, що і померла: АДРЕСА_1 . Інших спадкоємців у ОСОБА_3 , які б мали право на обов`язкову частку у спадщині немає, а тому позивач є такою, що прийняла спадщину від своєї бабусі за заповітом. ОСОБА_3 на праві приватної власності належала 1/2 частка житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Другою львівською державною нотаріальною конторою 10.08.1989 року за реєстровим номером 7246 спадкове майно, на яке видано свідоцтво, складається з дерев`яного житлового будинку з всіма господарськими будівлями та складається в цілому з трьох житлових кімнат жилою площею 48,1 кв.м. і однієї кухні, знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . До будинку відносяться дерев`яний сарай «Б», цегляна вбиральня «В», бетонний колодязь «К», огорожа, без визначення загальної площі житлового будинку. За життя в 2000 році ОСОБА_3 здійснила самочинне будівництво за адресою АДРЕСА_1 , а саме: будівництво двоповерхової прибудови «А-2» розміром 9,67 на 6,84м.; тамбура «а-І» розміром 2,78 на 3,02 м; надбудови другого поверху «А-І», в яких обладнано: коридори пл. 6,5 кв.м., пл. 9,9 кв.м., пл. 9,7 кв.м. та пл. 12,8 кв.м; ванну пл. 3,7 кв.; вбиральню пл. 1,8 кв.м; комору пл. 4,4 кв.м.; житлові кімнати пл. 13,1 кв.м, пл. 13,1 кв.м., пл. 13,1 кв.м., пл. 13,4 кв.м., пл. 14 кв.м., пл. 16,0 кв.м., пл. 8,4 кв.м., пл. 19,6 кв.м.; кухні пл. 7,7 кв.м., пл. 11,9 кв.м. та переобладнано колишню кімнату в кухню пл. 10,1 кв.м. Однак, ОСОБА_3 не оформила належним чином право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна за життя: не вчинила всіх необхідних дій для введення його в експлуатацію та реєстрації за собою право власності на нього у передбаченому законом порядку. Тобто воно юридично не набуло статусу завершеного. ОСОБА_3 надано дозвіл на експлуатацію вказаних вище самовільно побудованих приміщень та зобов`язано ввести самовільне будівництво в експлуатацію у встановленому порядку. ОСОБА_3 за життя вживала заходів для ввела збудованого/ надбудованого/прибудованого майна в експлуатацію та реєстрації за собою право власності на нього у передбаченому законом порядку, хоч і не закінчила їх. Відповідно до архівного витягу від 18.11.2020 року з рішення виконкому Львівської міської Ради депутатів трудящих № 1354 від 23.12.1958 року за землекористувачами будинку АДРЕСА_1 залишено в користуванні земельну ділянку площею 1651 кв.м. Отже, ОСОБА_3 на законних підставах володіла добудованими приміщеннями, розпочала процедуру їх оформлення, однак з невідомих причин її не завершила. 16.06.2021 року позивачка звернулася до приватного нотаріуса Чорній І. О. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищезазначене майно, однак 16.06.2021 року отримала відмову, оскільки в матеріалах спадкової справи наявні розбіжності, в зв`язку з чим не вбачається можливість встановити склад спадкового майна. Позивач прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 , однак оформити свої спадкові права не може. Житловий будинок по АДРЕСА_1 до переобладнання складався із 3 житлових кімнат та кухні, загальна площа будинку була 78 кв.м., житлова - 48,1 кв.м. Відповідно технічного паспорту від 28.06.1988 року, в тому числі до експлікації внутрішньої площі до житлового будинку, житловий будинок АДРЕСА_1 станом на 1988 року складався: на першому поверсі із однієї кухні, 3 житлових кімнат та двох тамбурів, площа по першому поверсі 78,0 кв.м.; мезонін з двох житлових кімнат, коридору та кухні, загальною площею 47.1 кв.м.; підвал площею 64.,7 кв.м. При цьому самовільно побудовано було мезонін, а підвал в загальну площу будинку не входив. Відтак будинок АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_3 , відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, складався із трьох житлових кімнат та однієї кухні, загальна площа його була 78 кв.м., житлова - 48,1 кв.м, до будинку відносилися дерев`яний сарай «Б», цегляна вбиральня «В», бетонний колодязь «К», огорожа. З врахуванням вказаної вище добудови та надбудови, житловий будинок АДРЕСА_1 станом на поточну дату має загальну площу 251,4 кв.м. (до загальної площі не включено підвал площею 64,7 кв.м. так як рахується за технічними характеристиками погрібом). На даний час будівництво є завершеним ще в 2000 році, однак не прийняте в експлуатацію. Оскільки замовником (забудовником) є спадкодавець, позивач не може подати декларацію про готовність об`єкта до експлуатації та отримати документ, що посвідчує право власності на нерухоме майно. З огляду на зазначене, до складу спадщини після смерті ОСОБА_3 входить 1/2 ідеальна частка житлового будинку АДРЕСА_1 , зареєстроване право власності на яке мала остання, а також права і обов`язки забудовника зазначеного будівництва, права на яке не зареєстровані. Однак в зв`язку з тим, що в позасудовому порядку визначити склад нерухомого майна є неможливим, оформлення спадкових прав позивача підлягає судовому захисту.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 03.10.2023 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі покликаючись на мотиви позовної заяви, просив такі задовольнити.

Представник відповідача Львівської міської ради заперечив щодо задоволення позову повністю. Покликається на те, що таке будівництво є самочинним, тому до спадкоємців не може переходити ні право власності, ні права забудовника. Також покликається на те, що Розпорядження про "Погодження висновку міжвідомчої комісії гр. ОСОБА_3 " було датоване 14.06.2001 року, однак станом на 06.12.2020 року, тобто на день смерті виконано не було, тому продовжувало бути самочинним. Згідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10.08.1989 року в рівних частках отримали ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на дерев`яний житловий будинок по АДРЕСА_1 , житлова площа 48,1 без вказівки на загальну площу. На даний час об`єкта, на який позивач просить визнати право власності, не існує.

Представник третьої особи Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради щодо позовної вимоги про визнання права власносі на 1/2 ідеальну частку будинку не заперечив, щодо другої позовної вимоги, то її вирішення поклав на розсуд суду.

Третя особа ОСОБА_2 будучи належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Згідно ст. 223 ЦПК України, суд вважає, що справу можна вирішити у відсутності учасників, які не з`явилися, на підставі наявних у ній даних та доказів.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши зібрані у справі докази та з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Другою львівською державною нотаріальною конторою 10.08.1989 року за реєстровим № 7246, спадкоємцями в рівних частинах кожна є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Спадкове майно, на яке видано свідоцтво, складається з житлового будинку, який в цілому складається з дерев`яного жилого будинку з всіма господарськими будівлями, та складається з трьох кімнат, житловою площею - 48,1 кв.м, та однієї кухні. До житлового будинку відносяться дерев`яний сарай - літ. «Б»; цегляна вбиральня - літ. «В»; бетонний колодязь - літ. «К», огорожа /а.с. 9/.

Відповідно до технічного паспорту від 28.06.1988 року на житловий бкдинок по АДРЕСА_1 , загальна площа будинку 114,1 кв. м, загальна 73.3 кв. м. /а. с. 21-24/.

Згідно довідки Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 19.04.2023 року житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстрований за: ОСОБА_3 1/2 частина та ОСОБА_4 1/2 частина на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Другою Львівською держконторою 10.08.1989 року за реєстровим номером 7246. Житловий будинок складається з десяти житлових кімнат та двох кухонь загальною площею - 251,4 кв.м., житловою площею - 148,7 кв.м. По технічних характеристиках приміщення площею 1/64.7 кв.м. рахується. погрібом, тому в загальну площу будинку не включається. Зміна загальної площі з 78,0 кв.м. на 251,4 кв.м., житлової з 48.1 кв.м. на 148,7 кв.м. відбулась за рахунок житлової надбудови другого поверху, житлової прибудови літ. «А-2», тамбура літ. «а-1», житлової кімнати 2-1/10.1 кв.м. переобладнаної в кухню, які були проведені на підставі розпорядження Залізничної районної адміністрації від 14.06.2001 року № 567. До проведення переобладнання будинок складався з трьох житлових кімнат та кухні, загальною площею 78,0 кв.м., житловою 48,1 кв.м. На земельній ділянці знаходяться: житловий будинок літ. «A-2» з погрібом «п», тамбур літ. «а-1», житлова прибудова літ. «А-2», тамбур літ. «а-1», сарай літ. «Б», вбиральня літ. «В», огорожа № 1, ворота № 2, колодязь «К». Інформація про заборони та обтяження, видачу дублікатів на вищевказаний будинок станом на 29.12.2012 року в матеріалах інвентаризаційної справи відсутня /а.с. 27/.

Згідно технічного паспорта по АДРЕСА_1 складеного 26.01.2001 року житлова площа будинку складає 316,1 кв.м, житлова площа 148,7 кв.м., самовільно збудовано або переобладнено 189,2 кв.м /а.с. 17-20/.

Відповідно до технічного паспорта по АДРЕСА_1 складеного 19.04.2023 року всього площа по будинку 251,4 кв.м, 148,7 житлова площа 148,7 кв.м /а.с. 13-16/.

Як вбачається з інвентаризаційної справи по АДРЕСА_2 , загальна площа будинку 78,0 кв.м, житлова площа 48,1 кв.м. по першому поверху. Згідно актів біжучих змін 26.01.2001 року зареєстровано зміни, а саме А-2, а-1, Мз прибудовано прибудову тамбур піднято до 2 поверху самовільно, 13.08.2001 року, знято штамп самовільного будівництва на підставі рішення № 567 від 14.06.2001 року /с. 3, 50, 53 інвентаризаційної справи/.

Розпорядженням «Про погодження висновку міжвідомчої комісії ОСОБА_3 » від 14.06.2001 року № 567, ОСОБА_3 , співвласниці будинку АДРЕСА_1 , надати дозвіл на експлуатацію самовільно прибудованої 2-х поверхової прибудови «А-2» розміром 9,67 на 6,84м.; тамбура «а-І» розміром 2,78 на 3,02 м; надбудови другого поверху «А-І», в яких обладнано: коридори пл. 6,5 кв.м., пл. 9,9 кв.м., пл. 9,7кв.м. та пл. 12,8 кв.м; ванну пл. 3,7 кв.; вбиральню пл. 1,8 кв.м; комору пл. 4,4 кв.м.; житлові кімнати пл. 13,1 кв.м, пл. 13,1 кв.м., пл. 13,1 кв.м., пл. 13,4 кв.м., пл. 14 кв.м., пл. 16,0 кв.м., пл. 8,4 кв.м., пл. 19,6 кв.м.; кухні пл. 7,7 кв.м., пл. 11,9 кв.м. та переобладнано колишню кімнату в кухню пл. 10,1 кв.м. Зобов`язано ОСОБА_3 здати самовільне будівництво в експлуатацію у встановленому порядку. Львівському обласному державному комунальному бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки внести зміни в технічну документацію /а.с. 54/.

ОСОБА_3 склала на користь позивача заповіт від 21.11.2020 року, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Чорним І. О /а.с. 10/.

Постановою приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Чорного І. О про відмову у видачі свідоцтва про права на спадщину від 16.06.2021 року, спадкоємцю ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , у зв`язку із неможливістю встановити склад спадкового майна, а також з підстав наявності розбіжностей між поданими документами. Як вбачається із такої, 12.03.2021 року ОСОБА_1 було подано заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті її бабусі - ОСОБА_3 . В цій заяві ОСОБА_1 зазначила, що спадкове майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_3 , складається з 1/2 (однієї другої) частки житлового будинку АДРЕСА_1 . 16.06.2021 року вона звернулася з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищезазначене майно. З матеріалів спадкової справи встановлено, що 1/2 (одна друга) частка житлового будинку АДРЕСА_1 (надалі - «житловий будинок»), належала ОСОБА_3 на праві приватної спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Другою львівською державною нотаріальною конторою 10.08.1989 року за реєстровим № 7246, та зареєстрованого 16.08.1989 року Львівським міжміським бюро технічної інвентаризації і записаного в реєстрову книгу № 21 за реєстровим № 3613. На підтвердження цього заявником подано довідку, видану 31.03.2021 року Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», без зазначення будь-яких технічних характеристик житлового будинку. Відповідно до вищезазначеного свідоцтва про право на спадщину житловий будинок в цілому складається з трьох кімнат, житловою площею - 48,1 кв.м, та кухні; до житловою будинку відносяться дерев`яний сарай - літ. «Б»; цегляна вбиральня - літ. «В»; бетонний колодязь - літ. «К», огорожа, Відомостей про загальну площу житлового будинку свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане Другого львівською державною нотаріальною конторою 10.08.1989 року за реєстровим № 7246, не містить. В справі також міститься копія технічного паспорта на житловий будинок АДРЕСА_1 , виданого Львівським бюро технічної інвентаризації 19.02.1987 року, згідно з яким житловий будинок має інші технічні характеристики, а саме будинок складається з п`яти житлових кімнат та двох кухонь, загальна площа будинку - 189,8 кв.м, житлова площа - 73,3 кв.м; до житлового будинку відносяться дерев`яний сарай літ. «Б», цегляна вбиральня - літ. «В»; бетонний колодязь - літ. «К», огорожа - № 1, ворота - № 2. Будь-яких відміток про самовільність та/або законність побудови технічний паспорт не містить. Заявником також не подано нотаріусу документ, який би містив актуальні відомості про технічні характеристики об`єкта нерухомого майна - житлового будинку АДРЕСА_1 . З вищенаведеного вбачається, що в матеріалах спадкової справи відсутні документи, що підтверджують державну реєстрацію права власності за спадкодавцем на 1/2 (одну другу) частку житлового будинку АДРЕСА_1 та складається з п`яти житлових кімнат та двох кухонь, загальна площа будинку - 189,8 кв.м, житлова площа 73,3 кв.м. В матеріалах спадкової справи міститься лише свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане Другою львівською державною нотаріальною конторою 10.08.1989 року за реєстровим № 7246, що підтверджує право власності спадкодавця на 1/2 (одну другу) частку житлового будинку АДРЕСА_1 та складається з трьох кімнат, житловою площею - 48,1 кв.м; та однієї кухні. Таким чином встановлено наявність розбіжностей між документом, що підтверджує право власності на житловий будинок та документом, який містить технічні характеристики на житловий будинок, на 1/2 (одну другу) частку якого ОСОБА_1 просить видати їй свідоцтво про право на спадщину /а.с. 29/.

Відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Положеннями ст. 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).

За загальним правилом, закріпленим у ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Згідно з ч. 2 ст. 376 ЦК України самочинно збудованим вважається об`єкт нерухомості, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без належного документа чи належно затвердженого проекту; 3) об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Верховний Суд у постанові від 10.10.2018 року у справі № 520/17520/14-ц вказав, що наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.

У розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки внаслідок таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності. Усі об`єкти нерухомого майна, які зведені після одержання акту приймання в експлуатацію, незалежно від того, значились вони до одержання акту приймання в проектній документації чи ні, вважаються самочинними (п. 3.4.1 Методичних рекомендацій з питань технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 05 вересня 2003 року № 146).

Поняття реконструкції об`єкта нерухомості міститься в п. 3 Державних будівельних норм України В.3.2-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт», затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 22.07.2009 року № 295, відповідно до якого реконструкція - це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій.

Отже, норма ч. 1 ст. 376 ЦК України застосовується й до випадків самочинної реконструкції об`єкта нерухомості, у результаті якої він набуває нових якісних характеристик (зміна конфігурації, площі та кількості приміщень, втручання в несучі конструкції, улаштування дверних прорізів у капітальних стінах тощо) (розділ 3.4 Методичних рекомендацій).

При цьому за змістом ч. 1 ст. 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна.

Пункт 4 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» зазначає, що при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

За ст. 331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

У ст. 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, така не породжує, а підтверджує наявне в право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо наявне право власності не визнається, заперечується або оспорюється, а також у разі втрати документа, який посвідчує право власності.

Так, підставою для застосування ст. 392 ЦК України є оспорювання чи невизнання іншою особою належного права.

У відповідності до ст. 328 ЦК України набуття права власності передбачає дотримання певної процедури, з якою закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, при застосуванні цієї норми суд повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України.

Вказаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 18.02.2015 року у справі № 6-244цс14 та від 24.06.2015 року у справі № 6-318цс15.

Представник позивача просить визнати за ОСОБА_1 у порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , право власності на 1/2 ідеальну частку будинку АДРЕСА_1 загальною площею 78 кв.м, житловою 48,1 кв.м., який складається із трьох житлових кімнат та кухні, до якого відносяться господарські споруди: сарай, позначений в плані під літ. «Б», вбиральня під літ. «В», колодязь під літ. «К», огорожа, однак станом на день подачі позовної заяви 1/2 житлового будинку АДРЕСА_1 із зазначеною площею не існує, враховуючи самочинне будівництво, яке ОСОБА_3 не здано в експлуатацію у встановленому порядку та не проведено державну реєстрацію. Згідно технічного паспорта від 19.04.2023 року житловий будинок АДРЕСА_1 має загальну площу 251,4 кв.м, житлова площа 148,7 кв. м. Окрім цього судом враховано і те, що у свідоцтві про про право на спадщину за заповітом, виданого Другою львівською державною нотаріальною конторою 10.08.1989 року за реєстровим № 7246, спадкове майно, на яке видано свідоцтво, складається з житлового будинку, який в цілому складається з дерев`яного жилого будинку з всіма господарськими будівлями, та складається з трьох кімнат, житловою площею - 48,1 кв.м, та однієї кухні, однак згідно технічного паспорту від 28.06.1988 року загальна площа будинку 114,1 кв. м, а житлова 73,3 кв. м. З огляду на наведене, зокрема те, що на даний час не існує будинку з житловлю площею 48,1 кв. м, містяться розбіжності щодо загальної та житлової площі, суд позбавлений можливості задовольнити таку позовну вимогу.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 року).

Також щодо позовної вимоги про визнання за ОСОБА_1 у порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , 1939 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , права та обв`язки забудовника на майно: двоповерхова прибудова «А-2» розміром 9,67 х8,84 м, тамбур «а-І» розм. 2.78х3,02 м, надбудованого 2-го поверху «А-2», в яких обладнано коридори пл. 6,5 м.кв., пл. 9,9 м.кв., пл. 9,7 м.кв., пл. 12,8 м.кв, ванну кімнату пл. 3,7 м.кв., вбиральню пл. 1,8 м.кв., комору пл. 4,4 м.кв., житлові кімнати пл. 13,1 м.кв., пл. 13,1 м.кв., пл. 13,1 м.кв., пл. 13,4 м.кв., пл. 14,0 м.кв., пл. 16,0 м.кв, пл. 8,4 м.кв., пл. 19,6 м.кв., кухні пл. 7,7 м.кв., пл. 11,9 м..кв., переобладнано колишню кімнату в кухню пл. 13,1 м.кв., суд вважає за необхідне зазначити, що така є похідною вимогою і залежить від вирішення питання стосовно первісної вимоги, яка за висновками суду задоволенню не підлягає.

Окрім цього, суд зазначає, що за загальним правилом при наявності самочинного будівництва до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, використані під час такого будівництва. Оскільки спадкодавець за життя не набув права власності на відповідне нерухоме майно, то й право на останнє не буде входити до складу спадщини. Як роз`яснюється в п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7, якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво, до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Якщо право власності на самочинно зведену будівлю визнано судом за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій вона розміщена, то до складу спадщини входить право на відшкодування витрат на будівництво. Додатково у п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва) від 30.03.2012 року № 6 наголошується, що право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень ст. 1218 ЦК та з урахуванням роз`яснень, наданих у п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7.

Верховний Суд неодноразово висловлював свою позицію щодо можливості спадкування будівельних матеріалів, які входять до спадкової маси та являють собою самочинне будівництво (зокрема у постанові 01 квітня 2019 року у справі № 569/15959/16-ц (провадження № 61-31923св18), від 16 грудня 2019 року у справі № 489/1685/15-ц (провадження № 61-33873св18), від 10 лютого 2021 року у справі № 495/3009/15-ц (провадження № 61-3261св20), від 17 лютого 2021 року у справі № 520/448/17 (провадження № 61-19412св19), у справі № 205/3377/21 від 04.12.2024 року.

На підставі наведеного, виходячи з принципів правової визначеності та рівності прав усіх учасників цивільно-правових відносин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Так, згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

З урахуванням того, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, то керуючись ст. 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати в частині сплати судового збору та пов`язаних з професійною правничою допомогою необхідно покласти на неї.

Керуючись ст. 4, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265, 268 ЦПК України,

ухвалив:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до Львівської міської ради, треті особи: ОСОБА_2 та Залізнична районна адміністрація про визнання права власності на спадкове майно - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду, згідно п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України через Залізничний районний суд м. Львова.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ;

Відповідач: Львівська міська рада, , місцезнаходження: м. Львів, пл. Ринок, 1;

Третя особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ;

Третя особа: Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради, , місцезнаходження: м. Львів, вул. Виговського, 34.

Повний текст рішення складено 06.02.2025 року.

Суддя /підпис/

З оригіналом згідно:

Суддя: Пилип`юк Г. М.