Справа № 130/2807/24
Провадження № 22-ц/801/296/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Грушковська Л. Ю.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2025 рокуСправа № 130/2807/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів Стадника І.М., Шемети Т.М., секретар Луцишин О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 12 листопада 2024 року, ухвалене суддею Грушковською Л.Ю. в м. Жмеринка, повне рішення складено 15 листопада 2024 року, в цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Жмеринський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Жмеринському районі Вінницької області Центрального-міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України про оголошення фізичної особи померлою,

встановив:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій просила оголосити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлим. Днем смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця м. Жмеринка Вінницької області просила вважати день набрання рішенням законної сили.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 зазначила, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який був розірваний 23 листопада 1999 року.

У даному шлюбі у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 під час виконання бойового завдання в Запорізькій області.

На даний час особами, що мають право на отримання одноразової грошової допомоги є його син ОСОБА_4 , вона, як мати ОСОБА_3 , та його батько ОСОБА_2 .. У телефонному режимі представник військової частини повідомив їй, що є необхідність визнання батька їхнього сина померлим та надання його свідоцтва про смерть.

ОСОБА_1 зазначила, що фактично ОСОБА_2 зник у 2000 році і на даний час місце його перебування невідоме. Жодного разу він не телефонував, листів не писав, будь-яким іншим способом не повідомляв про місце свого перебування. Всі спроби встановити місце перебування колишнього чоловіка виявилися безрезультатними.

У 2003 році ОСОБА_2 за рішенням суду було визнано безвісно зниклим. Із вказаного часу він за місцем проживання не з`являвся, за будь-якою допомогою до правоохоронних органів не звертався, не був фігурантом справ за будь-які кримінальні чи адміністративні правопорушення, на обліку в лікарні не перебуває та за медичною допомогою не звертався. Актовий запис про смерть на ОСОБА_2 по місту Жмеринка та Жмеринському районі Вінницької області відсутній.

Оскільки ОСОБА_2 в місці постійного проживання відсутній більше двадцяти років, тому заявник вважає, що вимоги заяви є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 12 листопада 2024 року у задоволенні заяви відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити вимоги заяви.

У скарзі зазначає, що пославшись на висновки, викладені, зокрема, у постанові Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі №390/1443/19-ц, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що обставини, на які посилалася заявник як на підставу для оголошення особи померлою у цих справах не є релевантними, а подані на їх підтвердження докази відрізняються як за формою, так і за змістом. У вказаній справі ОСОБА_2 був визнаний безвісно відсутнім з 08 вересня 2003 року за рішенням суду, яке набрало законної сили. Оскільки у місці постійного проживання ОСОБА_2 немає відомостей про місце його перебування протягом понад двадцять одного року, а заходи щодо його розшуку не дали результату, вказане дає обґрунтовані підстави припускати його смерть, а оголошення його померлим є умовою для отримання його частини одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю сина.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, встановивши, що заявницею не було надано належних та допустимих доказів для встановлення обставин, на підставі яких можливо було б зробити вірогідне припущення про смерть ОСОБА_2 , дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених вимог.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він зроблений без урахування всіх обставин даної справи.

Встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 23 листопада 1999 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 (а.с.6).

ІНФОРМАЦІЯ_4 народився ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 . Його батьками зазначено: батько ОСОБА_2 , мати ОСОБА_1 (російською мовою) (а.с.6 на звороті).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Вербове Пологівського району Запорізької області, що підтверджуєтесь копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 26 вересня 2023 року (а.с.9).

Причиною смерті старшого солдата ОСОБА_3 є нещасний випадок, який стався під час виконання бойового завдання в районі н.п. Роботине Запорізької області, що підтверджується копією Акта №574/23/3028 про нещасний випадок (у тому числі поранення) (а.с.7-8).

ОСОБА_1 звернулася до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо виплати грошової допомоги, передбаченої п. 2 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року, у зв`язку із загибеллю сина ОСОБА_3 .

Листом т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України полковника ОСОБА_5 повідомлено представника ОСОБА_1 , що на підставі її заяви та підтверджуючих документів військовою частиною за вих. №3856 від 04 квітня 2024 року було надіслано висновок щодо можливості призначення одноразової грошової допомоги членам сім`ї військовослужбовця ОСОБА_3 до Головного управління Національної гвардії України (а.с.15).

ОСОБА_1 , з метою отримання частини одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю сина, звернулася до суду із вказаною заявою про оголошення батька їхнього сина померлим, на обґрунтування якої надала наступні документи.

Так, рішенням Жмеринського міського суду Вінницької області у цивільній справі №2-632 (з урахуванням ухвали суду про виправлення описки), яке набрало законної сили 08 вересня 2003 року, за заявою ОСОБА_1 про визнання громадянина безвісно відсутнім ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Павлівка Урлютюбського району Павлодарської області визнано безвісно відсутнім (а.с.11).

Відповідно до листа Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області №6097/213/04-24 від 02 травня 2024 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за будь-якою допомогою до правоохоронних органів не звертався, не був фігурантом справ за будь-які кримінальні чи адміністративні правопорушення та відділ поліції будь-якими відомостями про нього чи можливе його місце перебування не володіє (а.с. 12).

Відповідно до листа КНП «Жмеринський МЦ ПМСД» від №453/01-02 від 15 квітня 2024 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 , на обліку в цьому закладі не перебуває, за медичною допомогою за період з 2003 року по теперішній час не звертався (а.с.13).

У листі Жмеринського відділу ДРАЦС у Жмеринському районі Вінницької області від №571-28.13-35 від 04 вересня 2024 року зазначено, що актовий запис про смерть на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по м.Жмеринка та Жмеринському району Вінницької області відсутній (а.с.14).

Згідно з довідкою Квартального комітету «Петрівка» №231 від 04 вересня 2024 року, колишній чоловік ОСОБА_2 з 2000 року по даний час за місцем проживання, а саме АДРЕСА_1 , не з`являвся, місце знаходження не відомо (а.с.16).

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У частині першій статті 46 ЦК України зазначено, що фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку - протягом шести місяців.

Статтею 47 ЦК України визначено, що правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті.

Оголошення громадянина померлим має своїм призначенням усунення невизначеності, яка склалася у правовідносинах за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідоме.

Рішення про оголошення фізичної особи померлою може бути прийняте судом за наявності таких підстав: 1) відсутність особи в місці її постійного проживання; 2) відсутність відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона зникла безвісті за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців; 3) неможливість одержання відомостей про місце перебування особи, незважаючи на вжиті заходи.

Особливістю цієї категорії справ, є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи.

У відповідності до пункту 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина.

Згідно з частиною першою статті 306 ЦПК України, у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Системний аналіз вказаних норм дозволяє дійти висновку, що сама по собі відсутність відомостей про місце перебування фізичної особи протягом трьох років у місці її постійного проживання не може бути підставою для оголошення цієї фізичної особи померлою. Суд повинен мати достатні належні та допустимі докази для встановлення обставин, на підставі яких можливо зробити вірогідне припущення про смерть громадянина.

При цьому на наявність права, а не обов`язку суду оголосити фізичну особу померлою за умови відсутності у місці її постійного проживання відомостей про місце її перебування протягом трьох років прямо вказує зміст частини першої статті 46 ЦК України.

При розгляді справ вказаної категорії судам слід, крім іншого, з`ясовувати, чи може бути відсутність особи умисною, тобто чи не переховується вона від правоохоронних органів з метою уникнення юридичної відповідальності.

Вказаний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 226/3053/18 (провадження № 61-11048св19).

Відсутність безумовних доказів або суперечність у доказах на підтвердження обставин, що надаються заявником та/або заінтересованими особами, унеможливлює оголошення особи померлою.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Звертаючись до суду із вказаною заявою ОСОБА_1 зазначила, що фактично її колишній чоловік, ОСОБА_2 , зник у 2000 році і на даний час місце його перебування невідоме.

У судовому засіданні в суді першої інстанції ОСОБА_1 пояснила, що після розірвання шлюбу у 1999 році з ОСОБА_2 вона останнього не бачила, аліменти він не сплачував, а пізніше поїхав на заробітки в росію.

За заявою ОСОБА_1 у серпні 2003 року ОСОБА_2 за рішенням суду було визнано безвісно відсутнім. У вказаному рішенні зазначено, що ОСОБА_2 був зареєстрований та проживав разом із ОСОБА_1 за однією адресою по АДРЕСА_1 , однак, 03 листопада 2000 року був виписаний та виїхав у невідомому напрямку. Визнання ОСОБА_2 безвісно відсутнім було необхідним заявнику для отримання матеріальної допомоги на неповнолітніх дітей, які народилися у них у шлюбі.

Апеляційний суд виходить з того, що на рішенні суду від 05 серпня 2003 року міститься відмітка про те, що рішення набрало законної сили 08 вересня 2003 року.

Ухвала Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 14 червня 2024 року у справі №2-632/2003 про виправлення описки у рішенні суду від 05 серпня 2003 року свідчить про те, що рішення суду на даний час є чинним та не скасоване у встановленому законом порядку.

Проведеними заявником заходами щодо розшуку ОСОБА_2 установити місце його перебування не вдалося за можливе.

Зокрема, із відповідей на адвокатські запити встановлено, що за місцем свого проживання ОСОБА_2 не з`являється і місцезнаходження його невідоме, за допомогою до правоохоронних органів не звертався, фігурантом справ за будь-які правопорушення не був, на обліку в закладі охорони здоров`я за місцем свого попереднього проживання не перебуває та за медичною допомогою не звертався, а також актовий запис про його смерть за останнім відомим місцем проживання відсутній.

Суд відхилив надані заявником докази, вказавши, що м. Жмеринка та Жмеринський район не є останнім місцем проживання.

Разом з тим, за змістом статті 305 ЦПК України, заява про оголошення фізичної особи померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна.

Оскільки ОСОБА_1 зазначено, що їй невідоме місцеперебування ОСОБА_2 , нею збиралися та були надані суду докази за останнім відомим їй місцем проживання (перебування) ОСОБА_2 ..

Незрозумілим є, оскільки в рішенні не зазначено, які саме докази мала б надати заявник на підтвердження своїх вимог.

Тривала, а саме понад двадцять років, відсутність ОСОБА_2 за місцем свого проживання, а також відсутність будь-якої інформації про нього протягом вказаного періоду дає підстави суду зробити вірогідне припущення про його смерть.

У статті 45 ЦК України зазначено, що якщо фізична особа, яка була визнана безвісно відсутньою, з`явилася або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем її перебування або суд, що постановив рішення про визнання цієї особи безвісно відсутньою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою.

Апеляційний суд виходить з того, що держава повинна захищати та сприяти реалізації законних прав, свобод та інтересів всіх своїх громадян.

Правом, яке держава має захищати та забезпечувати можливість для його реалізації, в даному випадку є право ОСОБА_1 на оголошення батька її дитини померлим, що, у свою чергу, стане підставою для реалізації нею інших своїх прав та обов`язків.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення заяви.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 12 листопада 2024 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Оголосити померлим ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Павлівка Урлютюбського району Павлодарської області, від дня набрання постановою законної сили.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06 лютого 2025 року.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді І.М. Стадник

Т.М. Шемета