Справа №766/9391/20 н/п 2/766/3762/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2025 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Кузьміної О.І.,

за участю секретаря Савицького В.В.,

представника позивача Сечко С.В.,

представника відповідача Лодиги М.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_1 про стягнення виплаченого страхового відшкодування,-

в с т а н о в и в :

До Херсонського міського суду Херсонської області надійшла позовна заява приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_1 про стягнення виплаченого страхового відшкодування. В обґрунтування позову зазначено, що 27.04.2017 року між ПАТ «Страхова компанія» Українська страхова група» та ТОВ «Вінер ПЦКА» було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-0197-00063, за яким застраховано транспортний засіб - Porsehe Panamera 4E-Hybrid реєстраційний номер № НОМЕР_1 . В період дії договору страхування, 09.10.2017 року о 14:45 год. в м. Києві з`їзд зі Столичного шосе в сторону вулиці академіка Заболотного сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки DAF, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля марки Mercеdes, реєстраційний номер НОМЕР_3 , який внаслідок чого зіткнувся зі стоячим автомобілем Porsehe Panamera 4E-Hybrid реєстраційний номер № НОМЕР_4 . Автомобілям завдано механічні пошкодження.

Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 07 листопада 2017 року у справі № 752/21505/17 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУПАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. На підставі зібраних документів по справі, враховуючи умови договору страхування, ПАТ «СК «Українська страхова група» здійснила виплату страхового відшкодування в розмірі 444216,07грн. на користь потерпілої сторони. У зв`язку із чим просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «СК «Українська страхова група» суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 444 216,07грн. та сплачений судовий збір.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 06.07.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав викладених у позові та у відповіді на відзив, посилаючись на те, що на момент дорожньо-транспортної пригоди, майнові інтереси власника автомобіля Porsehe Panamera 4E-Hybrid реєстраційний номер НОМЕР_4 були застраховані в ПРАТ «СК «УСГ» договором добровільного страхування добровільного страхування наземних транспортних засобів. Зазначив, що визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, слід виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. В даному випадку, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Porsehe Panamera» 4E-Hybrid реєстраційний номер Т4РЕ5744., згідно рахунків - Актів виконаних робіт СТО ТОВ «ВІННЕР ПЦКА» № 1041154 від 16.10.2017 року та № 1041835 від 05.12.2017 року; Отже, доказом дійсної вартості ремонтних робіт є рахунок СТО, який містить перелік робіт та використаних матеріалів щодо ремонту транспортного засобу, що стосуються саме пошкодженої частини транспортного засобу. На момент дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля DAF, реєстраційний номер НОМЕР_2 , була застрахована ТДВ «СТДВ «ГЛОБУС» полісом обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК4379703 з лімітом відповідальності за шкоду завдану майну потерпілих в розмірі 100000 грн. За таких обставин, відповідач, як особа відповідальна за завданий збиток, повинен відшкодувати ПРАТ «СК «УСГ» різницю між сумою сплаченого страхового відшкодування по договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-0197-00063 від 27.04.2024 року та лімітом відповідальності по полісу ОСЦПВВНТЗ № АК4379703, і така різниця дорівнює 444 216,07грн.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог, просила відмовити в їх задоволенні, надала відзив, посилаючись на те, що відповідачем визнаються обставини щодо наявності ДТП та його винуватості у ньому, але відповідач не погоджується і вважає завищеною суму страхового відшкодування. Надані позивачем документи не визначають розміру страхового відшкодування, а фіксують його і є підставою для його виплати. При цьому позивачем не надано належних доказів, що ремонтні роботи визначені в розрахунку суми страхового відшкодування є такими, що зумовлені саме ДТП, що мало місце 09 жовтня 2017 року. До матеріалів справи позивачем разом із позовом долучено акт огляду пошкодженого транспортного засобу від 11 жовтня 2017 року, який не містить частини інформації, що мала бути відображено згідно п. 5.5 Методики під час технічного огляду КТЗ. При цьому звертаємо увагу суду, що цей же акт було надано разом із клопотанням позивача про доручення оригіналів документів від 08.11.2021 року, який вже має інший зміст і частині позначок щодо виявлених пошкоджень, зокрема щодо пошкоджень скляних деталей (фар задніх). Слід зауважити, що акт огляду пошкодженого транспортного засобу від 11 жовтня 2017 року додані до позову ПАТ СК «Українська страхова група», складалися без участі ОСОБА_1 , що ставить під обґрунтований сумнів інформацію визначену у акті, щодо визначених пошкоджень, а саме чи були вони отриманні при ДТП, тобто чи саме всі ці пошкодження є насідком ДТП. При цьому позивачем не надано доказів, що ним як замовником огляду було повідомлено ОСОБА_1 , про час та місце огляду. У зв`язку із цим відповідачем було заявлено клопотання про призначення судової транспортно - товарознавчої експертизи. Отже, для належного та обґрунтованого визначення вартості відновлюваного ремонту транспортного засобу в перчу чергу необхідним визначення пошкоджень транспортного засобу яких воно зазнало саме в наслідок ДТП, встановлення чого було можливим при проведенні судової транспортно - товарознавчої експертизи. Так як неможливість проведення експертизи зумовлена ненаданням необхідних для експертизи документів з боку позивача та ненадання на огляд транспортний засіб Porsehe Panamera 4E-Hybrid реєстраційний номер № Т4РЕ5744, вважаємо, що позивачем не доведено належними доказами обґрунтованість та законність розміру заявленого до стягнення страхового відшкодування, що зафіксовані в розрахунках. У зв`язку із чим просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до ч 1ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи.

Відповідно до ч.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд.

Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з п.2, п.4, п.6 - п.7 ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Відповідно до ч. 1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно із ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Судом встановлено, що 27.04.2017 року між ПАТ «Страхова компанія» Українська страхова група» та ТОВ «Вінер ПЦКА» було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-0197-00063, за яким застраховано транспортний засіб - Porsehe Panamera 4E-Hybrid реєстраційний номер № Т4РЕ5744. Періоди дії страхування 29.04.2017 по 28.04.2017.

В період дії договору страхування, 09.10.2017 року о 14:45 год. в м. Києві з`їзд зі Столичного шосе в сторону вулиці академіка Заболотного сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки DAF, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля марки Mercеdes, реєстраційний номер НОМЕР_3 , який внаслідок чого зіткнувся зі стоячим автомобілем Porsehe Panamera 4E-Hybrid реєстраційний номер № НОМЕР_4 .

Відповідно до постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 07 листопада 2017 року у справі № 752/21505/17 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУПАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн.

Відповідно до постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 10 січня 2018 року у справі № 752/21505/17 виправлено описку в постанові Голосіївського районного суду м. Києва від 07 листопада 2017 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 . Викласти перший абзац мотивувальної частини постанови в наступній редакції: «09.10.2017 року о 14 год. 45 хв., водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «ДАФ», реєстраційний номер НОМЕР_2 , в м. Києві з`їзд із Столичного шосе в сторону вул. Ак. Заболотного, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не відреагував на її зміну, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем «Мерседес», реєстраційний номер НОМЕР_3 , внаслідок удару автомобіль «Мерседес», реєстраційний номер НОМЕР_3 вдарив попереду стоячий автомобіль «Порше», реєстраційний номер « НОМЕР_5 », що призвело до пошкодження ТЗ, тобто вчинив дії, якими порушив вимоги п.п. 2.3б), 12.1, 13.1 ПДР України, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.».

У результаті цієї дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль «Porsehe Panamera 4E-Hybrid реєстраційний номер № НОМЕР_4 , що належить ТОВ «Віннер ПЦКА» та застрахований згідно Договору страхування № 28-0197-00063/0021 від 02.10.2017р.

Відповідно до акту №04563 від 29.09.2017р. прийняття-передачі транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, між суб`єктом господарювання (його філією) та уповноваженим дилером ТОВ «Віннер Імпортс Україна Лтд» передав ТОВ «Віннер ПЦКА» транспортний засіб «Porsehe Panamera 4E-Hybrid реєстраційний номер № Т4РЕ5744, рік виготовлення 2017, номер кузова НОМЕР_6 , ВМД №UA25150/2017/489206 від 26.09.2017, двигун № НОМЕР_7 на підставі договору №110avto/P від 01.01.2017р..

Відповідно до відповіді №171103/01 від 03.11.2017р. на звернення від 25.10.2017р. ТОВ «Віннер ПЦКА» звернулось до ПАТ «СК «Українська Страхова група» просить погодити виконання відновлювального ремонту автомобіля «Porsehe Panamera 4E-Hybrid реєстраційний номер № Т4РЕ5744 в строк до 16.10.2017р.

Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування від 10.11.2017р. сума страхового відшкодування складає 527569,67грн, яка згідно розпорядження ПАТ «СК «Українська страхова група» про виплату страхового відшкодування від 10.11.2017р. та платіжного доручення №31535 від 10.11.2017р. перераховано страхове відшкодування страхувальнику ТОВ «Віннер ПЦКА» в розмірі 527569,67грн.

Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування від 07.12.2017р. сума страхового відшкодування складає 16646,00грн, яка згідно розпорядження ПАТ «СК «Українська страхова група» про виплату страхового відшкодування від 07.12.2017р. та платіжного доручення №33704 від 07.12.217р. перераховано страхове відшкодування страхувальнику ТОВ «Віннер ПЦКА» в розмірі 16646,40грн.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 10.07.2024 року призначена судова транспортно-товарознавча експертиза, однак відповідно до повідомлення Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України №СЕ-19/115-24/9782-АВ від 24.07.2024р. про неможливість проведення експертизи, на підставі ненадання на огляд транспортний засіб Porsehe Panamera 4E-Hybrid реєстраційний номер № Т4РЕ5744 та додаткові матеріали. Оплата проведення експертизи не здійснена.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди.

Стаття 22 ЦК визначає, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому у даному випадку відповідно до ч.1 даної статті збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом указаної норми, за загальним правилом, шкода підлягає відшкодуванню, по-перше, в повному обсязі, по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала.

Проте, крім загального правила, є спеціальні, передбачені законом. Одним із таких спеціальних правил є норми про страхування особою цивільно-правової відповідальності.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) і доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Саме на забезпечення таких зобов`язань було ухвалено Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП відшкодування заподіяної шкоди.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до статті 5 вказаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно із частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Наведене узгоджується з постановою Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17).

Водночас у Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» наголошено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, та захисту майнових інтересів страхувальників. Тобто цей Закон спрямований насамперед на захист прав осіб, потерпілих внаслідок ДТП, при цьому також забезпечує майнові інтереси винної особи, які полягають у відшкодуванні спричиненої шкоди не нею, а страховиком (страховою компанією) за певні страхові внески (стаття 3 цього Закону).

Тобто положення цього Закону спрямовані як на захист прав потерпілої особи на відшкодування шкоди, так і на те, що винна особа має право розраховувати на відшкодування спричиненої нею шкоди страхувальником, у якого застрахована відповідальність винної особи. А тому, розглядаючи такі спори, судам слід уважно дотримуватись балансу інтересів як потерпілої особи, так і особи, яка застрахувала свою відповідальність та переклала тягар відшкодування шкоди на страховика.

При цьому слід мати на увазі, що відповідно до положень статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

ЦК України також передбачає, що особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї, і особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частини друга та четверта статті 14 ЦК України).

Положення зазначених норм права свідчить про зобов`язання учасників цивільних правовідносин діяти в межах закону, не порушуючи прав інших осіб, у спосіб, передбачений законом, добросовісно здійснюючи свої права та обов`язки.

Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.

Такий правовий висновок міститься у пунктах 135-137, 141, 142 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року по справі №201/16373/16-ц, де зазначено, що: «розглядаючи справу за позовом ПрАТ «СК «Грандвіс» до фізичних осіб та ПрАТ «Просто-Страхування» про стягнення страхового відшкодування, заявленим з підстав виплати страхового відшкодування за договором добровільного страхування майна, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 жовтня 2018 року (справа №760/15471/15-ц, провадження №14-316цс18) вказала, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом №1961-IV у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37 цього Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Відтак Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми, а у випадку, зазначеному у пункті 80 цієї постанови - винною особою. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18), від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження №14-316цс18) та ухвала Великої Палати Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі №753/15214/16-ц (провадження №14-25цс20)).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17 зазначила, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом випадках - МТСБУ), та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

Ураховуючи розподіл у деліктному зобов`язанні між винуватцем ДТП (страхувальником) і страховиком (МТСБУ) обов`язку з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації наземних транспортних засобів, а також те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем має визначені законом межі та порядок реалізації, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована (постанови Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, від 14 вересня 2016 року у справі № 6-725цс16, від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-954цс16).

Наведене також підтверджується висновками викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі №477/874/19 (провадження №14-24цс21).

Частиною 4 ст. 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом №1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). З огляду на викладене, внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком.

Відповідно до ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

При цьому згідно ст.33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Відповідно до підпункту 37.1.3, пункту 37.1 ст.37 вказаного Закону невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Також розділом 5 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, що затверджена Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24.11.2003 № 142/5/2092 (далі Методика) визначений прядок проведення технічного огляду КТЗ, який передує процедурі оцінки майна та визначенню вартості відновлюваних робіт і метою якого є за допомогою органолептичних методів визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна. Також вказаний розділ Методики визначає порядок повідомлення зацікавлених осіб про час та місце технічного огляду транспортного засобу, що мав здійснити замовник огляду, і тільки у випадку якщо на визначений час зацікавлені особи не з`явились, огляд проводиться за їх відсутності.

Відповідно до п. 5.5 Методики під час технічного огляду КТЗ оцінювач (експерт) повинен: а) перевірити відповідність ідентифікаційних даних КТЗ записам у наданих документах; б) перевірити укомплектованість КТЗ, установити комплектність, наявність додаткового обладнання; в) установити пробіг за одометром; г) зафіксувати інформативні ознаки раніше виконаного відновлювального ремонту КТЗ; ґ) установити характер і обсяги пошкоджень на момент огляду та інші ознаки, які характеризують технічний стан КТЗ, з обов`язковою їх фіксацією шляхом фотографування.

Матеріалами справи підтверджено, що протягом 3-х робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, необхідно вжити заходів для проведення огляду пошкодженого ТЗ і складання Акту огляду. При наявності іншого учасника ДТП або іншої особи, винної в спричиненні збитків, повідомити їм про дату, місце і час проведення огляду. У разі нез`явлення цих осіб огляд проводити без їх участі з відповідною позначкою про це в Акті огляду.

Тобто саме з договірних відносин позивача та страхувальника передбачений чіткий механізм проведення огляду транспортного засобу.

Позивачем до позовної заяви не надано жодних доказів того, що огляд транспортного засобу Porsehe Panamera 4E-Hybrid реєстраційний номер № Т4РЕ5744 проводився в присутності відповідача (як винної особи в ДТП), так само, як відсутні жодні дані про запрошення відповідача до огляду в самому Акті огляду транспортного засобу від 11.10.2017р.

Відповідно до акту огляду транспортного засобу Porsehe Panamera 4E-Hybrid реєстраційний номер № Т4РЕ5744 від 12.10.2017р., який був долучений до матеріалів справи під час розгляду справи, та який вже має інший зміст і частині позначок щодо виявлених пошкоджень, зокрема щодо пошкоджень скляних деталей (фар задніх).

Крім того позивачем фактично не надано доказів того, що виявлені пошкодження на транспортному засобі Porsehe Panamera 4E-Hybrid реєстраційний номер №Т4РЕ5744, дійсно пов`язані саме з ДТП від 09.10.2017 року.

Крім того, частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За статтею 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Надані позивачем акти огляду транспортного засобу Porsehe Panamera 4E-Hybrid реєстраційний номер № Т4РЕ5744 від 12.10.2017року та від 11.10.2017 року різняться та мають різні змісти і частині позначок щодо виявлених пошкоджень, зокрема щодо пошкоджень скляних деталей (фар задніх)., тому є сумніви щодо того, що виявлені пошкодження, зазначені у актах огляду на транспортному засобі Porsehe Panamera 4E-Hybrid реєстраційний номер №Т4РЕ5744, дійсно пов`язані саме з ДТП від 09.10.2017 року.

Розглядом справи встановлено та не заперечується сторонами у справі, що на момент розгляду справи транспортний засіб Porsehe Panamera 4E-Hybrid реєстраційний номер №Т4РЕ5744 відремонтований позивачем за власний рахунок.

Таким чином, при встановленні факту проведення ремонту пошкодженого автомобіля будь-яке автотоварознавче дослідження, у тому числі судова експертиза, втрачає статус належного доказу розміру заподіяних збитків.

У такому разі визначальними доказами слугують виключно розрахункові документи (фіскальні чеки, товарні чеки, квитанції, тощо), у яких відображено розмір реально понесених позивачем витрат.

Вказана позиція узгоджується з правовою позицією викладеною у Постанові ВС по справі № 753/19288/14-ц від 30 жовтня 2019 року.

Як встановлено в ході судового розгляду справи, позивач вже здійснив відновлювальний ремонт транспортного засобу та, відповідно, поніс реальні витрати, однак жодного належного та допустимого доказу на підтвердження вказаних витрат на відновлювальний ремонт і того, що вони понесені ним до суду не надано.

Отже, стороною позивача не надано на протязі часу розгляду справи належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів розміру завданої шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Положеннями ст.89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу(групі одно типних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу(групи доказів).

З урахуванням усього вищенаведеного, на підставі повно та всебічно досліджених доказів, надавши оцінку їх належності, допустимості, достатності, об`єктивності, та у їх логічному взаємозв`язку, виходячи із норм права, що врегульовують дані правовідносини, того, що позивачем не надано доказів на підтвердження понесення витрат на здійснення відновлюваного ремонту автомобіля, і їх розміру, та доказу того , що пошкодження транспортного засобу Porsehe Panamera 4E-Hybrid реєстраційний номер №Т4РЕ5744, дійсно пов`язані саме з ДТП від 09.10.2017 року, суд вважає за необхідне в задоволені позовних вимог позивачу відмовити у повному обсязі.

Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до статті 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи результат розгляду справи, витрати зі сплати судового збору слід залишити за позивачем.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 10-13, 76-89, 133, 141, 259, 263, 265, 268, 273, 271, 352, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

В задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_1 про стягнення виплаченого страхового відшкодування - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів безпосередньо до Херсонського апеляційного суду з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п.15.5 ч.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Херсонський міський суд Херсонської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяО. І. Кузьміна

Повний текст рішення складено 06.02.2025 року