ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2025 року

м. Київ

справа № 128/240/20

провадження № 61-10183св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - державний нотаріус Липовецької районної державної нотаріальної контори Вінницької області Кицюк Олександр Павлович;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 13 червня 2024 року у складі колегії суддів: Матківської М. В., Войтка Ю. Б., Стадника І. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - державний нотаріус Липовецької районної державної нотаріальної контори Вінницької області Кицюк О. П., про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її дід ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилася спадщина на: жилий будинок з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну частку (пай) площею 2,94 умовних кадастрових гектарів без визначення цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебуває в колективній власності КСП «росія» с. Вахнівка Липовецького району Вінницької області; майновий пай (свідоцтво № НОМЕР_1) члена КСП «росія» с. Вахнівка Липовецького району Вінницької області, виданого Вахнівською сільською радою розміром 3 073 грн, що складає 0,2958 відсотків від загальної вартості майна КСП «росія».

Її батько ОСОБА_5 був єдиним з дітей, хто проживав разом зі спадкодавцем, вступив в управління спадковим майном та фактично прийняв спадщину після смерті свого батька ОСОБА_4 , однак свідоцтво про право на спадщину не отримав.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер, після смерті якого позивачка фактично прийняла спадщину.

Однак під час оформлення права на спадщину після смерті ОСОБА_5 позивачці стало відомо, що свідоцтво про право на спадщину після смерті її діда ОСОБА_4 отримали її дядько ОСОБА_2 та тітка ОСОБА_3 .

Враховуючи викладене, уточнивши в серпні 2022 року позовні вимоги, ОСОБА_1 просила:

- визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідчене державним нотаріусом Липовецької районної державної нотаріальної контори Вінницької області Рудик В. В. 14 травня 2002 року, у спадковій справі № 315/02, зареєстроване в реєстрі № 822, видане ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на спадкове майноОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , що складається з: жилого будинку з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 ; права на земельну частку (пай) площею 2,94 умовних кадастрових гектарів без визначення цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебуває в колективній власності КСП «росія» с. Вахнівка Липовецького району Вінницької області; майновий пай (свідоцтво № НОМЕР_1) члена КСП «росія» с. Вахнівка Липовецького району Вінницької області, виданого Вахнівською сільською радою розміром 3 073 грн, що складає 0,2958 відсотків від загальної вартості майна КСП «росія»;

- скасувати запис у спадковому реєстрі виданих свідоцтв про право на спадщину за законом за № 822, видане ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо вищевказаного спадкового майна ОСОБА_4 ;

- визнати за нею у порядку спадкування за законом після смерті діда ОСОБА_4 та батька ОСОБА_5 право власності на спірні жилий будинок з господарськими будівлями, земельну частку (пай) площею 2,94 умовних кадастрових гектарів, майновий пай (свідоцтво № НОМЕР_1) члена КСП «росія».

Короткий зміст судових рішень

Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 06 березня 2024 року в задоволенні клопотання позивачки ОСОБА_1 про повернення до підготовчої стадії процесу, відмовлено.

В задоволенні клопотання позивачки ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі, відмовлено.

В задоволенні клопотання позивачки ОСОБА_1 щодо забезпечення участі засобів масової інформації при розгляді справи, відмовлено.

В задоволенні клопотання позивачки ОСОБА_1 про залучення до участі у справі комунального підприємства «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, відмовлено.

Визнано невиконання ухвал від 14 листопада 2023 року та від 12 лютого 2024 року про обов`язкову явку та неповідомлення суду причин неявки відповідачем ОСОБА_2 - зловживанням процесуальними правами та застосувати відносно нього захід процесуального примусу у вигляді попередження.

Визнано невиконання ухвал від 14 листопада 2023 року та від 12 лютого 2024 року про обов`язкову явку позивачки ОСОБА_1 повторним зловживанням процесуальними правами, оцінивши при цьому причини неявки до суду зазначені позивачкою, як надумані та штучно створені, які суперечать завданню цивільного судочинства та мають на меті безпідставне затягування/перешкоджання розгляду справи.

Застосовано до ОСОБА_1 заходи процесуального примусу у вигляді штрафу в розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 3 028 грн, стягнувши з неї вказану суму в дохід державного бюджету на рахунок Державної судової адміністрації України.

Зазначено, що строк пред`явлення ухвали до примусового виконання в частині стягнення штрафу становить три місяці, починаючи з наступного дня після набрання нею законної сили.

Роз`яснено позивачці, що згідно з частиною шостою статті 148 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд може скасувати постановлену ним ухвалу про стягнення штрафу, якщо особа, стосовно якої її постановлено, виправила допущене порушення та (або) надала докази поважності причин невиконання відповідних вимог суду чи своїх процесуальних обов`язків.

Розгляд справи відкладено на 13 годину 00 хвилин 16 квітня 2024 року, у зв`язку з повторною неявкою учасників справи, явка яких до суду визнана обов`язковою.

Викликано учасників провадження у судове засідання, оскільки їх явка була визнана судом обов`язковою.

Зобов`язано позивачку надати в судове засідання оригінали документів, доданих до позовної заяви для огляду, а відповідачів копію паспорта, ідентифікаційного коду та оригінали документів на підтвердження своєї позиції.

Копію ухвали направлено сторонам по справі до виконання.

Вказано, що ухвалу в частині стягнення штрафу може бути оскаржено в апеляційному порядку до суду вищої інстанції.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що із чисельних заяв та клопотань, які надійшли від позивачки у період з 20 лютого 2024 року по 05 березня 2024 року вбачається, що вона просить повернутися до підготовчої стадії процесу у зв`язку з невиконанням судом завдань підготовчого засідання, що полягало у витребувані доказів. Однак підстави для повернення до підготовчої стадії розгляду справи відсутні, оскільки предметом позову є визнання недійсним свідоцтва про право власності на спадщину за законом, виданого у спадковій справі № 315/02 державним нотаріусом Липовецької районної державної нотаріальної контори Вінницької області. Судом витребувано копію спадкової справи, яка надійшла до суду 01 березня 2024 року та в матеріалах якої містяться усі необхідні документи для розгляду зазначеної справи. Суд неодноразово роз`яснював позивачці, що за зазначеними нею позовними вимогами, предметом позову є розгляд дотримання процедури спадкування, а не визначення обсягу спадкового майна.

Також позивачкою неодноразово заявлялися клопотання про зупинення провадження у справі у зв`язку з:

- її станом здоров`я та перебуванням на лікуванні у різних лікарнях, оперативним втручанням, однак таких доказів позивачка не надала;

- неотриманням судових викликів. Судом з цього питання дії позивачки вже були оцінені, як зловживання процесуальними правами та накладено - попередження, оскільки позивачка не зазначає справжнього місця проживання, за яким може отримувати поштову кореспонденцію, постійно вказуючи, що не бажає отримувати повідомлення про розгляд справи за допомогою SMS - повідомлень, у заяві від 24 жовтня 2023 року вказала, що за вказаними у позові та заяві адресами листування вже не проживає, однак не вказала свого дійсного місця перебування, тому судом вся кореспонденція направляється за адресою, зазначеною в заяві позивачки від 31 травня 2022 року про зміну адреси листування, а саме: АДРЕСА_2 ;

- введенням в Україні воєнного стану. Судом неодноразово роз`яснювалось позивачці, що на території Вінницької області активні бойові дії не ведуться та блок-пости, перешкоджаючі курсуванню транспорту районного, міжрайонного та обласного сполучення відсутні. Посилання позивачки на те, що вона перебуває на тимчасово окупованій території не підтверджується жодними належними та допустимими доказами, а тому розцінюються судом, як штучно створені та спрямовані на затягування розгляд справи.

В клопотанні від 05 березня 2024 року про зупинення провадження позивачка послалася на неможливість розгляду даної справи до вирішення іншої справи № 136/2162/16-ц, однак не надала будь-якої інформації щодо складу учасників та предмету позову, при цьому з ЄДРСР вбачається, що справа № 136/2162/16-ц стосується визнання недійсними свідоцтв, виданих приватним нотаріусом Врублевської Ю. В., які були видані у спадковій справі № 86/2016, що не стосується предмету позову за заявленими позивачкою позовними вимогами, а саме: про визнання свідоцтва про право на спадщину виданого у спадковій справі № 315/02 державним нотаріусом Рудиком В.В., а тому підстави для зупинення провадження у суду відсутні та дане клопотання оцінено судом, як безпідставне, спрямоване на введення суду в оману та слугує штучною підставою для затягування судового розгляду.

Позивачкою також заявлено клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, у зв`язку з чим судом роз`яснено, що Тульчинський районний суд працює у загальному режимі та ознайомитись з матеріалами справи позивачка може у будь-який зручний для неї час у приміщенні Тульчинського районного суду Вінницької області за адресою: м. Тульчин, вул. Перемоги, 16, з понеділка по четвер з 08:00 години по 17:00 годину та у п`ятницю з 08:00 години по 15:45 годину.

В заявах та клопотаннях позивачка посилається на відкриті кримінальні провадження, однак доказів відкритих кримінальних проваджень до матеріалів справи не додано, а тому суд позбавлений можливості перевірити ці обставини. Також посилання позивачки на те, що суд не може забезпечити її охорону, є суб`єктивною думкою позивачки, оскільки Тульчинський районний суд Вінницької області забезпечений працівниками служби «Судової охорони», яка знаходиться у приміщенні суду цілодобово.

Щодо надісланої заяви про уточнення позовних вимог суд зазначив, що така заява подана з порушенням строків її подачі і позивачка мала можливість подати таку заяву у межах підготовчого провадження. Крім цього суд зазначив, що ідентична заява про уточнення позовних вимог прийнята судом та знаходиться в матеріалах справи.

Стосовно клопотання позивачки про забезпечення участі засобів масової інформації при розгляді справи, суд зазначив, що розгляд справи проводиться усно і відкрито та усі бажаючі можуть бути присутніми під час судового засідання. Журналісти, як і представники громадськості мають право бути присутніми на відкритому судовому засіданні та на відкритому проголошенні судових рішень без попереднього дозволу (акредитації). Однак у разі виявлення журналістами та представниками засобів масової інформаціїбажання проведення в залі судового засідання фото- і кінозйомку, теле-, відео-, звукозапис із застосуванням різних типів апаратури, а також транслювати судові засідання по радіо і телебаченню, то такі дії у судовому засіданні вирішуються після завчасного звернення (за 3 дні) журналістів або представників засобів масової інформації з письмовим/усним запитом про такі наміри з обґрунтуванням резонансності справи, або доказів того, що справа має суспільний інтерес та допускаються за наявності згоди на це осіб, які беруть участь у справі, а тому підстави для задоволення такого клопотання позивачки, за відсутності відповідного звернення представників засобів масової інформації та відсутності інших учасників процесу, думка, яких з цього приводу є обов`язковою, судом не вбачається.

У клопотанні позивачки про залучення до участі у справі комунального підприємства «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, не зазначено, на які права або обов`язки цього підприємства може вплинути рішення у справі, оскільки позов пред`явлено про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом. Тому вказане клопотання позивачки є безпідставним та заявлене з метою затягування розгляду справи.

Безпідставне невиконання ухвали суду від 14 листопада 2023 року щодо обов`язкової явки до суду у судові засідання позивачкою, яка заперечує щодо розгляду справи у її відсутності та винесення заочного рішення, та неодноразово створює/зазначає штучні підстави задля відкладення справи або її зупинення, а також - відповідачем ОСОБА_2 , який двічі не з`явився до суду не повідомивши суд про причини неявки, суд розцінив як зловживання процесуальними правами. Наведене перешкоджає розгляду цивільної справи по суті та спрямоване на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи, тому суд вважав за необхідне застосувати до них заходи процесуального примусу, а саме до відповідача ОСОБА_2 у вигляді - попередження, до позивачки ОСОБА_1 у вигляді - штрафу, у зв`язку з повторним зловживанням правами.

Не погодившись із зазначеною ухвалою місцевого суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 17 квітня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без рухута надано їй строк, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання цієї ухвали для усунення недоліків, а саме для: подання нової заяви про поновлення пропущеного процесуального строку із зазначенням інших поважних причин його пропуску, з наданням доказів, що підтверджують такі причини; сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду в сумі 605,60 грн танадання Вінницькому апеляційному суду оригіналу платіжного документа про оплату; подання до апеляційного суду примірників апеляційної скарги з додатками для всіх учасників справи.

На виконання вимог зазначеної ухвали суду ОСОБА_1 подала заяву, в якій просила поновити їй строк на апеляційне оскарження ухвали Тульчинського районного суду Вінницької області від 06 березня 2024 року, оскільки копію оскаржуваної ухвали вона не отримувала, а також просила звільнити її від сплати судового збору чи відстрочити його сплату у зв`язку з неможливістю усунення недоліків апеляційної скарги в частині внесення судового збору.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 05 червня 2024 року поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження ухвали Тульчинського районного суду Вінницької області від 06 березня 2024 року.

В задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору та відстрочення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду відмовлено.

Продовжено ОСОБА_1 строк для усунення недоліків, вказаних в ухвалі Вінницького апеляційного суду від 17 квітня 2024 року, а саме сплати судового збору, та надано їй строк для усунення недоліків протягом п`яти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 13 червня 2024 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тульчинського районного суду Вінницької області від 06 березня 2024 року визнано неподаною і повернуто скаржнику.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, щокопію ухвали Вінницького апеляційного суду від 05 червня 2024 року надіслано позивачці рекомендованим листом № 513, який повернувся з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що дає підстави вважати судове рішення врученим.

Оскільки станом на 13 червня 2024 року ОСОБА_1 не усунула недоліків апеляційної скарги та не подала до апеляційного суду документ про сплату судового збору чи документи, що підтверджують підстави для звільнення її від сплати судового збору, то апеляційну скаргу необхідно вважати неподаною та повернути її скаржнику з підстав, передбачених статтями 185, 357 ЦПК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

11 липня 2024 року ОСОБА_1 подала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу, а 15 жовтня 2024 року - уточнену касаційну скаргу на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 13 червня 2024 року, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу апеляційного суду та направити справу до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Касаційна скарга подана на підставі абзацу 6 частини другої статті 389ЦПК України та обґрунтована тим, що апеляційним судом порушено норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого судового рішення.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 листопада 2024 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали з Тульчинського районного суду Вінницької області.

12 листопада 2024 року справа № 128/240/20 надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 січня 2025 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що апеляційний суд передчасно визнав неподаною та повернув її апеляційну скаргу, оскільки вона своєчасно усунула недоліки апеляційної скарги та подала до апеляційного суду оригінал квитанції від 11 червня 2024 року про сплату судового збору в розмірі 607 грн.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Згідно з абзацом 6 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Вказаним вимогам закону оскаржувана ухвала апеляційного суду не відповідає.

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) виходить з того, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції»).

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (пункт 8 статті 129 Конституції України).

Апеляційна скарга за формою і змістом повинна відповідати вимогам статті 356 ЦПК України.

Пунктом 3 частини четвертої статті 356 ЦПК України передбачено, що до апеляційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно з частиною другою статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Абзацом першим частини другої статті 185 ЦПК України передбачено, що в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Згідно з частиною третьою статті 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Питання про залишення апеляційної скарги без руху суддя-доповідач вирішує протягом п`яти днів з дня надходження апеляційної скарги. Питання про повернення апеляційної скарги суд апеляційної інстанції вирішує протягом п`яти днів з дня надходження апеляційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків (частина шоста статті 357 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18) наголошено на тому, що повернення апеляційної скарги з тих підстав, що особа не виконала вимог ухвали про усунення недоліків, можливо лише в тому випадку, коли особа отримала відповідну ухвалу суду, тобто ознайомилася з її змістом, але ухилилася від виконання вимог, указаних в ухвалі.

Верховний Суд у постанові від 20 квітня 2022 року у справі № 127/27294/20 (провадження № 61-16328св21) зазначив, що суд апеляційної інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, виявив надмірний формалізм та непропорційність між застосованими засобами та поставленою метою, за наявності доказів усунення недоліків апеляційної скарги на момент постановлення оскаржуваної ухвали, у зв`язку з чим дійшов передчасного висновку про визнання апеляційної скарги неподаною та повернення її заявникові.

У справі, яка переглядається, ОСОБА_1 не погодилася з ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 06 березня 2024 року та оскаржила її в апеляційному порядку (т.6 а.с.21-36).

Ухвалою від 17 квітня 2024 року Вінницький апеляційний суд залишив без руху апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тульчинського районного суду Вінницької області від 06 березня 2024 року та визначив їй строк, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання цієї ухвали, для усунення недоліків, а саме: подання нової заяви про поновлення пропущеного процесуального строку із зазначенням інших поважних причин його пропуску, з наданням доказів, що підтверджують такі причини; сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду в сумі 605,60 грн та надання Вінницькому апеляційному суду оригіналу платіжного документа про оплату; подання до апеляційного суду примірників апеляційної скарги з додатками для всіх учасників справи (т.6 а.с.42-44).

На виконання вимог зазначеної ухвали апеляційного суду 16 травня 2024 року ОСОБА_1 подала засобами поштового зв`язку до Вінницького апеляційного суду заяву, в якій просила поновити їй строк на апеляційне оскарження ухвали Тульчинського районного суду Вінницької області від 06 березня 2024 року та звільнити її від сплати судового збору чи відстрочити його сплату у зв`язку з неможливістю усунення недоліків апеляційної скарги в частині внесення судового збору (т.6 а.с.90-110).

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 05 червня 2024 року поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження ухвали Тульчинського районного суду Вінницької області від 06 березня 2024 року. В задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору та відстрочення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду відмовлено. Продовжено ОСОБА_1 строк для усунення недоліків, вказаних в ухвалі Вінницького апеляційного суду від 17 квітня 2024 року, а саме сплати судового збору, та надано їй строк для усунення недоліків протягом п`яти днів з дня отримання копії цієї ухвали (т.6 а.с.142-143).

05 червня 2024 року копію вищевказаної ухвали надіслано ОСОБА_1 рекомендованим листом № 513, за адресою: АДРЕСА_2 , яку вона вказала в апеляційній скарзі та інших заявах, поданих до апеляційного суду. Однак зазначений лист 06 червня 2024 року повернувся до Вінницького апеляційного суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (т.6 а.с.148).

В постанові Верховного Суду від 20 грудня 2023 року у справі № 725/7357/21 зазначено, що за змістом пункту 4 частини шостої статті 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Тож, наведена норма права дає підстави вважати, що врученим судове рішення вважається в день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження.

Таким чином, отриманий Вінницьким апеляційним судом рекомендований лист № 513 з проставленням у поштовому повідомленні відмітки про відсутність адресата за вказаною адресою, підтверджує вручення 06 червня 2024 року копії ухвали Вінницького апеляційного суду від 05 червня 2024 року адресату ОСОБА_1 за адресою: 21008, м. Вінниця, вул. Вишневського, 5, яку вона вказала в апеляційній скарзі та інших заявах, поданих до апеляційного суду.

Відповідно до статті 123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Враховуючи викладене, встановлений ухвалою Вінницького апеляційного суду від 05 червня 2024 року п`ятиденний строк для усунення недоліків апеляційної скарги розпочався 07 червня 2024 року та спливав 11 червня 2024 року (включно).

При цьому, матеріалами справи підтверджується, що 11 червня 2024 року ОСОБА_1 подала засобами поштового зв`язку до апеляційного суду заяву про усунення недоліків апеляційної скарги, разом із оригіналом квитанції від 11 червня 2024 року про сплату судового збору в розмірі 607 грн, які були отримані Вінницьким апеляційним судом 13 червня 2024 року (т.6 а.с.174-177).

Відповідно до частини шостої статті 124 ЦПК України строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

Отже, ОСОБА_1 в межах встановленого ухвалоюВінницького апеляційного суду від 05 червня 2024 року строку на усунення недоліків апеляційної скарги, направила засобами поштового зв`язку заяву про усунення недоліків апеляційної скарги, разом із доказами сплати судового збору, а тому апеляційний суд дійшов передчасного висновку про визнання апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Тульчинського районного суду Вінницької області від 06 березня 2024 року неподаною та повернення її скаржнику з підстав, передбачених статтями 185, 357 ЦПК України.

За змістом статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень та протиправних посягань.

Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції, оскільки перегляд таких рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів особи. За правовим висновком, сформульованим Конституційним Судом України, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року у справі № 3-рп/2003). Отже, право на апеляційне оскарження судових рішень в контексті положень частин першої та другої статті 55, пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України є складовою права кожного на звернення до суду.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (пункти 41 і 60 Доповіді «Верховенство права», схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні, місто Венеція, 25-26 березня 2011 року).

ЄСПЛ у справі «Воловік проти України» (рішення від 06 грудня 2007 року) зазначив, що якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братися до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду.

Апеляційний суд не врахував зазначеного та повернув апеляційну скаргу без належних правових підстав, що не відповідає принципу верховенства права, а також - порушив право заявника на апеляційне оскарження судового рішення як складової частини права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції.

Частиною четвертою статті 406 та частиною шостою статті 411 ЦПК України передбачено, що у випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції. Підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

У зв`язку з допущеними апеляційним судом порушеннями норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання про повернення апеляційної скарги, оскаржуване судове рішення необхідно скасувати і направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду зі стадії вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Вінницького апеляційного суду від 13 червня 2024 рокускасувати, справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович