Дата документу 06.02.2025
Справа № 334/9775/24
Провадження № 2/334/596/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2025 року Ленінський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді Фетісова М.В., за участю секретаря судового засідання Засько О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Запоріжжі у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області до ОСОБА_1 про стягнення переплаченої пенсії,

за участю: представника позивача Фартушного В.С., відповідача ОСОБА_1 та його представника адвоката Лисенка С.Д.,

встановив:

представник позивача Гавриленко А.О. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача переплату пенсії в сумі 54 099,63 гривень.

Позов обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні починаючи з 01.06.2004 та отримує пенсію по інвалідності згідно зі статтею 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». В ході проведення контрольних заходів та наданого роз`яснення Пенсійного фонду України в липні 2024 року пенсійну справу ОСОБА_1 було приведено у відповідність та застосовано середньомісячний коефіцієнт заробітної плати 2,50445, який враховувався під час обчислення його пенсії, починаючи з 01.01.2022, а саме при проведеному перерахунку перехід з виду на вид (з пенсії за віком 101 ШВП, на пенсію по інвалідності 335 ШВП). У зв`язку з проведеним перерахунком за період виплати пенсії з 01.01.2022 до 31.07.2024 по пенсійній справі ОСОБА_1 виникла переплата пенсії у сумі 54 099,63 гривень. Для вирішення питання щодо утримання виявленої переплати пенсіонеру направлялось повідомлення, пропонувалось повернути переплату шляхом написання заяви щодо її утримання або повернути кошти на рахунок управління. На теперішній час зайво виплачені кошти до управління ПФУ не надходили, пенсіонер згоду на утримання переплати не надавав. Таким чином безпідставно набута відповідачем пенсія фактично є завданням шкоди державному бюджету та призводить до порушення інтересів держави в особі Пенсійного фонду України.

31.12.2024 представником відповідача адвокатом Лисенком С.Д. поданий відзив, в якому позов він не визнав. Пояснив, що після підвищення пенсії у 2022 році ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Запорізькій області зі зверненням щодо причин такого підвищення. Згідно з відповіддю позивача від 06.05.2022 ОСОБА_1 повідомлено, що він отримує пенсію по інвалідності в розмірі відшкодування збитків (особа з інвалідністю внаслідок війни III групи, захворювання пов`язане з ліквідацією аварії на ЧАЕС в період проходження військової служби) відповідно до Закону України від 28.02.1991 № 796-ХП «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Таким чином в автоматичному режимі з 01.01.2022 ОСОБА_1 проведений перерахунок пенсії щодо переходу на пенсію відповідно до норм Закону № 796-ХІІ, яка обчислена з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати. Після проведеного перерахунку розмір пенсії ОСОБА_1 збільшився та склав 11935,69 грн. Крім того з 01.03.2022 відповідно до Постанови КМУ від 16.02.2022 №118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році» та згідно з частиною другою статті 42 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 була проведена індексація пенсійних виплат із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, який враховується для обчислення пенсії, в розмірі 1,14. Показник середньої заробітної плати (дохід), який було враховано під час проведення перерахунку пенсій склав 6186,32 грн. (5 426,60 х 1,14). Після проведеного перерахунку з 01.03.2022 року розмір пенсійної виплати ОСОБА_1 збільшився та складає 13 478,58 гривень. Таким чином позивачем самостійно було здійснено перерахунок пенсії відповідачу без надання з боку останнього будь-яких інших документів, ніж ті, що знаходяться у його пенсійній справі. Обов`язковою умовою для стягнення надміру виплачених пенсій є допущення зловживань з боку пенсіонера та в жодному випадку вказані суми не можуть бути стягнуті у випадку призначення пенсії на підставі недостовірних даних, формування яких не залежить від пенсіонера. В такому разі суми зайво виплаченої пенсії стягуються зі страхувальника.

Ухвалою про відкриття провадження у справі від 09.12.2024 відкрите провадження у справі, справа призначена до розгляду справи у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін.

Представник позивача Фартушний В.С. позов та обставини, якими він обґрунтований, підтримав. Заявив про неспівмірність витрат відповідача на професійну правничу допомогу, оскільки дана справа не є складною та з приводу даного предмету спору вже існує певна судова практика.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Лисенко С.Д. проти позову заперечили з підстав, викладених у відзиві.

Заслухавши учасників справи, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до листа Департамент пенсійного забезпечення, страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Пенсійного фонду України від 23.02.2023 № 2800-030102-9/9364 начальникам Головних управлінь Пенсійного фонду України в областях та місті Києві роз`яснено, що з 01.01.2023 необхідно провести перерахунки пенсій для осіб з числа учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, призначених у 2022 році, та з дати призначення у період з 01.01.2023 до 21.02.2023 з урахуванням коефіцієнта 2,50124, застосувавши коефіцієнт 2,50445. Призначення пенсій з 21.02.2023 здійснюється із застосуванням коефіцієнта 2,50445.

Відповідач ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області з 01.06.2004 та отримує пенсію по інвалідності на підставі статтею 54 Закону України від 28.02.1991 № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон № 796-XII). Вказана обставина визнається сторонами.

17.12.2021 позивачем проведений перерахунок пенсії відповідача. З 01.01.2022 її розмір склав 11 935,69 гривень, що підтверджується рішенням позивача від 17.12.2021.

23.04.2022 відповідач звернувся до позивача за роз`ясненням щодо перерахунку пенсії, на що була надана відповідь, згідно з якою розмір його пенсії був розрахований вірно та у подальшому буде переглядатись відповідно до змін законодавства, що підтверджується листом позивача від 06.05.2022 № 4450-3880/Ж-02/8-0800/22.

09.07.2024 позивачем проведений новий перерахунок пенсії відповідача. Її розмір склав: з 01.01.2022 до 30.06.2022 - 10 416,15 гривень, з 01.07.2022 до 30.11.2022 - 10 444,05 гривень, з 01.12.2022 до 29.02.2024 - 10 463,85 гривень, з 01.03.2024 довічно - 10 544,25 гривень, що підтверджується рішенням від 09.07.2024.

Після перерахунку пенсії позивачем встановлено, що за період з 01.01.2022 до 31.07.2024 виникла переплата пенсії в сумі 54 099,63 гривень, що підтверджується протоколом індивідуального перерахунку за особовим рахунком НОМЕР_1 .

15.08.2024 позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення переплаченої за період з 01.01.2022 до 31.07.2024 пенсії в сумі 54 099,63 гривень, що підтверджується листом від 15.08.2024 № 0800-0504-8/71742.

Відповідно до частини першої статті 54 Закону № 796-XII Пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством. Дружинам (чоловікам), які втратили годувальника із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесених до категорії 1, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від причинного зв`язку смерті з Чорнобильською катастрофою.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 50 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Порядок повернення сум пенсій, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення, затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 21.03.2003 № 6-4 (далі - Порядок № 6-4), визначає механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання територіальними органами Пенсійного фонду України сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення.

Згідно з пунктом 3 Порядку№ 6-4 суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

У статті 103 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII) зазначено, що суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. Відрахування на підставі рішень органу, що призначає пенсії, провадяться в розмірі не більше 20 процентів пенсії понад відрахування з інших підстав. В усіх випадках звернення стягнень на пенсію за пенсіонером зберігається не менш як 50 процентів належної пенсії. У разі припинення виплати пенсії (внаслідок відновлення здоров`я тощо) до повного погашення заборгованості решта заборгованості стягується в судовому порядку.

Таким чином повернення сум пенсій проводиться у випадках виявлення подання громадянами недостовірних відомостей про заробітну плату чи інший дохід, стаж роботи, несвоєчасного подання відомостей про зміну у складі сім`ї, тощо.

Отже відповідно до пенсійного законодавства відрахування виплаченої надміру суми пенсії можливе лише за двох умов - зловживання з боку пенсіонера та подання страхувальником недостовірних даних.

Відповідно до частин першої та другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Тобто зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна.

Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Разом з тим у статті 1215 ЦК України передбачено загальне правило, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

Згідно з частиною першою зазначеної статті не підлягає поверненню заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Вказаний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15559/15-ц (провадження № 14-445цс18).

Відповідач при звернення до Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії, надав документи, відповідно до вимог та переліку, які були визначені Пенсійним фондом України.

Факт надання відповідачем недостовірних документів або недостовірної інформації позивачем не доведено та судом не встановлено.

Позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження обставини того, що переплата пенсії утворилась внаслідок неправомірних дій відповідача.

Таким чином позивачем не доведено недобросовісності з боку відповідача, яка б полягала у зловживанні з його боку або наданні недостовірних відомостей, у тому числі про заробітну плату чи інший дохід, стаж роботи, тощо.

В українському законодавстві відсутнє визначення поняття «рахункова помилка». Однак у постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що лічильна (рахункова) помилка - це помилка, яка була допущена під час проведення арифметичних підрахунків. До лічильних помилок, наприклад, належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період.

При цьому роз`яснення Пенсійного фонду України про застосування нових коефіцієнтів заробітної плати при обчисленні пенсій не може бути віднесене до рахункової помилки.

За таких обставин судом не встановлено факту недобросовісного набуття відповідачем грошових коштів, які є пенсійною виплатою, а також наявності рахункової помилки.

Суд дійшов висновку про те, що позов є необґрунтованим, що є підставою для відмови у його задоволенні.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Як передбачено у статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України) та становлять одну із складових судових витрат (частина перша статті 133 ЦПК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 135 ЦПК України сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів частини четвертої статті 137, частини сьомої статті 139 та частини третьої статті 141 цього Кодексу, а також їх документального обґрунтування.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: (1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; (2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Приписами частини першої статті 26 Закону України від 05.07.2012 № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) визначено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Згідно зі статтею 30 Закону № 5076-VІ гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Так відповідно до статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Таким чином при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Судом встановлено, що 20.12.2024 між ОСОБА_1 та адвокатом Лисенком С.Д. укладений Договір про надання правової допомоги.

Відповідно до додаткової угоди від 20.12.2024, акту приймання передачі послуг з правової допомоги від 20.12.2024, вартість витрат на надання професійної правничої допомоги за цим позовом складає 6 000 гривень, що складаються з вивчення матеріалів справи, формування заперечень щодо позовних вимог - 5 000 гривень, участь у судовому засіданні - 1 000 гривень.

З квитанцій до прибуткового касового ордера № 136 від 20.12.2024 вбачається про сплату ОСОБА_1 6 000 гривень за договором про надання правової допомоги від 20.12.2024.

У судовому засіданні представник позивача заявив про неспівмірність витрат відповідача на професійну правничу допомогу, оскільки дана справа не є складною та з приводу даного предмету спору вже існує певна судова практика.

При визначені обґрунтованості витрат на правничу допомогу суд враховує те, що вказана справа є малозначною та розглянута у спрощеному позовному провадженні, адвокат Лисенко С.Д. прийняв участь у одному судовому засіданні тривалістю 42 хвилини. Також ним складений відзив обсягом 4 аркуші.

Ураховуючи вищезазначене, оцінивши подані представником відповідача докази на підтвердження понесених відповідачем витрат, виходячи з критеріїв реальності та розумності таких витрат, їх обґрунтованості та пропорційності до предмета спору, суд дійшов висновку про відмову відповідачу ОСОБА_1 у відшкодуванні понесених ним витрат на професійну правничу допомогу частково в сумі 3 000 гривень та відповідно не покладання таких витрат у відповідній частині на позивача з покладанням на останнього обов`язку по відшкодуванню 3 000 гривень витрат на професійну правничу допомогу понесених у зв`язку з розглядом справи.

Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову сплачений позивачем судовий збір покладається на позивача.

Керуючись статтями 10 - 13, 76 - 81, 89, 141, 263 - 265, 268, 279 ЦПК України, суд

ухвалив:

у задоволенні позову відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3 000 (три тисячі) гривень.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд міста Запоріжжя. Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Повне рішення складене 10 лютого 2025 року.

Реквізити учасників справи:

позивач - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, місцезнаходження: пр. Соборний, буд. 158Б, м. Запоріжжя, ,

відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя М.В. Фетісов