Справа номер 490/3080/23 Головуючий суду першої інстанції Шолох Л. М.
Провадження номер 22-ц/812/66/25 Доповідач суду апеляційної інстанції Локтіонова О. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Локтіонової О. В.,

суддів Крамаренко Т. В., Яворської Ж. М.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю. В.,

без участі учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана через його представника ОСОБА_2 , на заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 січня 2024 року, ухвалене за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», яке є правонаступником Акціонерного товариства «Райффайзен Банк», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

06 квітня 2023 року АТ «Райффайзен Банк» подав до суду позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, який обґрунтовував наступним.

06 березня 2017 року ОСОБА_1 підписав заяву про акцепт публічної пропозиції/угоди №PDV2-1894037, якою прийняв пропозицію Банку про надання послуг.

10 червня 2021 року ОСОБА_1 , використовуючи електронний цифровий підпис, уклав з Банком договір №014-RO-82-92582995 про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою», на підставі якого отримав кредит у сумі 86 690,46 грн строком на 72 місяці зі сплатою 0,01% річних у період з 10 червня 2021 року до 11 серпня 2021 року, а починаючи з 11 серпня 2021 року 35,30% річних.

Внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 умов договору станом на 30 січня 2023 року утворилася заборгованість у сумі 110 337,35 грн, яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 91 020,85 грн, у тому числі прострочена заборгованість за кредитом у сумі 3213,93 грн, заборгованості за відсотками у сумі 19 316,50 грн, у тому числі прострочена заборгованість за відсотками у сумі 17 555,93 грн.

На підставі викладеного Банк просив стягнути з відповідача вказану заборгованість та судовий збір у сумі 2684 грн.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 січня 2024 року позов Банку задоволено.

З ОСОБА_1 на користь АТ «Райффайзен Банк» стягнуто заборгованість за заявою договором про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» №014-RO-82-92582995 від 10.06.2021 року у сумі 110 337,35 грн, яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 91 020,85 грн, у тому числі прострочена заборгованість у сумі 3213,93 грн, заборгованості за відсотками у сумі 19 316,50 грн, у тому числі прострочена заборгованість за відсотками у сумі 17 555,93 грн.

З ОСОБА_1 на користь Банку стягнуто судовий збір у сумі 2684 грн.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив із того, що Банком підтверджено належними доказами право стягнення кредитної заборгованості та її розмір.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 жовтня 2024 року ОСОБА_1 поновлено строк на подачу заяви про перегляд заочного рішення та відмовлено у її задоволенні.

Узагальнені доводи апеляційної скарги

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовної заяви.

Обґрунтовуючи свою скаргу, ОСОБА_1 зазначав, що кредитний договір із банком на зазначених ним умовах не укладав.

Також відповідач вказував на те, що у заяві позичальника не зазначено розмір процентної ставки, а також не визначено розмір та вид відповідальності позичальника за порушення зобов`язання.

Фактичні обставини справи

06 березня 2017 року ОСОБА_1 уклав з АТ «Райффайзен Банк» угоду №PDV2-1894037, відповідно до якої прийняв публічну пропозицію Банку на надання визначених Правилами послуг, які у сукупності з тарифами, згодами та заявами ОСОБА_1 є договором банківського обслуговування та складають його зміст.

10 червня 2021 року ОСОБА_1 уклав з банком заяву-договір про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» №014-RO-, за умовами якого Банк зобов`язувався відкрити поточний рахунок на ім`я ОСОБА_1 та надати йому кредит у сумі 86 690,46 грн з метою: придбання клієнтом товару для задоволення власних особистих потреб у сумі 85 000 грн та оплати клієнтом страхового платежу у розмірі 1690,46 грн.

Сторони обумовили, що кредит надається строком на 72 місяці зі сплатою 0,01% річних у період з 10 червня 2021 року до 11 серпня 2021 року, а з 11 серпня 2021 року у розмірі 35,30 % річних, які він зобов`язувався сплачувати 10 числа кожного місяця згідно з графіком.

Також сторони передбачили, що у випадку прострочення ОСОБА_1 виконання будь-яких грошових зобов`язань, Банк має право вимагати сплати пені у розмірі 1% від суми простроченого платежу за кожен календарний день прострочення.

Вказаний договір був підписаний ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису.

З виписки по рахунку ОСОБА_1 випливає, що він отримав у Банку 10 червня 2021 року кредит у сумі 86 690,46 грн.

Відповідно до розрахунку заборгованості Банку, ОСОБА_1 станом на 30 січня 2023 року мав заборгованість за кредитним договором у сумі 110 337,35 грн, яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 91 020,85 грн, у тому числі прострочена заборгованість за кредитом у сумі 3213,93 грн, заборгованості за відсотками у сумі 19 316,50 грн, у тому числі прострочена заборгованість за відсотками у сумі 17 555,93 грн.

13 квітня 2023 року АТ «Райффайзен Банк» уклав з ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» договір відступлення права вимоги №114/2-58, в тому числі і за кредитним договором від 10 червня 2021 року №014-RO-, укладеним з ОСОБА_1 на загальну суму 116 851,44 грн, яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 91 020,85 грн та заборгованості за відсотками у сумі 25 830,59 грн.

Позиція апеляційного суду та нормативно-правове обґрунтування

Згідно з вимогами статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

В разі порушення зобов`язання наступають наслідки, визначеніст.611 ЦК України та умовами договору. Зокрема, кредитор має право вимагати відшкодування збитків та сплати пені або штрафу відповідно до умов договору.

Згідно з статтями 1046, 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статті 525, 612, 625 ЦК України передбачають, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з статтею 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис.

Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Відповідно до ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Ухвалюючи рішення про повне задоволення позовних вимог АТ «Райффайзен Банк», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив із того, що дослідженими доказами доведено наявність між сторонами кредитних зобов`язань, які були порушені відповідачем шляхом несплати кредитних платежів та наявності у нього обов`язку сплатити кредитору заборгованість у вказаній судом сумі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.

У справі, яка переглядається, встановлено, що АТ «Райффайзен Банк», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», та ОСОБА_1 10 червня 2021 року уклали кредитний договір в електронному вигляді за допомогою електронного підпису, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». У вказаному договорі визначені розмір кредиту та процентна ставка.

ОСОБА_1 отримав від банку кредитні кошти у сумі 86 690,46 грн, про що свідчить виписка по банківському рахунку.

Відповідач, отримавши кредитні кошти, своїх зобов`язань за кредитним договором щодо повернення суми кредиту та нарахованих відсотків не виконав. Внаслідок чого утворилася заборгованість у сумі 110 337,35 грн.

Суд першої інстанції, стягнувши вказану заборгованість з відповідача, правильно вказав, що оскільки відповідач у добровільному порядку належним чином не виконав своїх договірних зобов`язань щодо повернення коштів, він повинен їх відшкодувати у примусовому порядку.

Посилання відповідача на те, що він не укладав кредитний договір на вказаних банком умовах, спростовується дослідженими доказами.

За такого колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 є безпідставною і задоволенню не підлягає.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевказане, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін, оскільки воно ухвалено відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права та на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин справи.

Керуючись ст.374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана через його представника ОСОБА_2 , залишити без задоволення

Заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О. В. Локтіонова

Судді Т. В. Крамаренко

Ж. М. Яворська

Повний текст постанови складено 06 лютого 2025 року.