Справа № 484/1804/24
Провадження № 2/484/107/25 р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.01.2025 року Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області

в складі: головуючого судді Панькова Д.А.

секретаря судового засідання Кузьменко Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

У С Т А Н О В И В :

ТОВ "Коллект Центр" звернулося в суд з позовом про стягнення заборгованості, вказуючи на те, що 29.12.2020 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Інфінанс» був укладений договір позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № /2 та отримання кредиту згідно заявки-анкети на умовах Пропозиції (оферти) на укладення електронного договору позики № /2 від 29.12.2020 року, що акцептована відповідачем 29.12.2020 року, шляхом підписання електронним підписом. Генерація і надсилання одноразового ідентифікатора, використаного для підписання Заявки і, відповідно, укладення договору здійснюється наступним чином: клієнт на веб-сайті натискає відповідну кнопку для підписання заявки/договору, силами програмного забезпечення генерується одноразовий ідентифікатор ключа для підписання. Вказаний ключ автоматично через АРІ-сервіс надсилається на телефон клієнта, верифікований в його особистому кабінеті на сайті. Для того використовується послуги оператора СМС-відправлень. ОСОБА_1 здійснила дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської карти на рахунок якої перераховано грошові кошти в розмірі 7000,00 грн. Підписанням договору позики відповідачка також підтвердила, що вона повністю ознайомилася з усіма його умовами, в тому числі з правилами. Правилами надання коштів у позику, передбачено що договір кредиту укладається в електронній формі та є електронним договором, підписання якого відбувається позичальником у відповідності до вимог ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», за допомогою Електронного підпису одноразовим ідентифікатором. ТОВ «Інфінанс» належним чином виконало свої зобов`язання за договором кредиту надавши ОСОБА_1 кредитні кошти в порядку передбаченому умовами договору кредиту. Також, 11.02.2022 року між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 11.02.2022 відповідно до якого ТОВ «Інфінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за договорами позики, у тому числі за договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № /2 від 29.12.2020 року, що укладений між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 . У свою чергу ТОВ «Вердикт Капітал» відступило дане право вимоги до ТОВ «Коллект Центр» відповідно до договору відступлення права вимоги № 10-03/2023/01. Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» наділено правом грошової вимоги до відповідача. Відповідач своїх зобов`язань належним чином не виконував, порушуючи умови кредитного договору, в результаті чого виникла заборгованість, яку він погашати відмовляється. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом, що підлягає стягненню станом на 15.03.2024 року відповідно до розрахунку заборгованості становить 192464,87 грн., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 6999,99 грн.; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 185464,88 грн. Проте, позивачем враховано принцип розумності, співмірності і пропорційності, позивач просить стягнути заборгованість у розмірі 84905,88 грн., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 6999,99 грн.; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги від ТОВ «Інфінанс» 77905,89 грн. За таких обставин позивач змушений звернутись до суду з вказаним позовом.

На підставі ст.ст. 278-279 ЦПК України, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Представник позивача в судове засідання надала заяву з проханням слухати справу у її відсутність, позов підтримала в повному обсязі.

27.09.2024 р. від відповідача надійшов відзив на позов, у якому вона просила позовні вимоги задовольнити частково, а саме в частині стягнення з неї заборгованості за тілом кредиту в загальному розмірі 6999,99грн. та заборгованості за відсотками за період з 29 жовтня по 29 листопада 2020 року вказуючи, що позивач безпідставно просить стягнути з неї відсотки за користування кредитом після сплину 30 денного строку користування кредитом, тобто 29 листопада 2020 року, оскільки по суті з цього періоду позивач нараховує пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, зокрема строків повернення, безпідставно визначаючи її як відсотки за користування, тому дану вимогу потрібно правильно кваліфікувати незалежно від її формального визначення в Договорі та в тексті позовної заяви, оскільки це впливає на позовну давність по заявлению даної вимоги в судовому порядку, яка законом має статус спеціальної і не може перевищувати одного року з дня виникнення права на звернення до суду з цією вимогою. При цьому, відповідач вказує, що позивач звернувся до суду 29.03.2024 року, тобто з пропуском спеціальної позовної давності для вимог про стягнення неустойки, та просила прошу врахувати при вирішенні даної справи та застосувати наслідки її пропущення. Просила розглядати справу у її відсутність.

09.10.2024 р. від позивача надійшла відповідь на відзив з обґрунтуванням позовних вимог.

Вирішуючи справу на підставі наявних у ній письмових доказів, суд приходить до висновку про те, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з таких підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Згідно до ч. 1 ст. 76, ч. 2 ст. 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Із матеріалів справи встановлено, що 29.10.2020 року між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 в електронній формі було укладено договір позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № /2 (оферта) та надання кредиту згідно Заявки-анкети № 3317595 від 29.10.2020 року, відповідно до умов якого, товариство надає позичальнику грошові кошти у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми «Pozichka», у сумі 7000,00 грн., строк користування кредитом 30 днів, строк дії договору 3 роки, 1,75% відсоткова ставка за один день користування кредитом, 447,125% реальна річна відсоткова ставка, а позичальник зобов`язується отримати та належним чином використовувати і повернути в передбачені цим договором строки кредит та сплатити відсотки та інші платежі за користування кредитом. Строк дії Договору 3 роки.

Пропозиція укласти Договір надання позики в тому числі і на умовах фінансового кредиту № /2 від 29.10.2020 року було підписано позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора 2L3Z8W.

Крім того, заявка анкета на отримання кредиту № 3317595 від 29.10.2020 року та Акцепт оферти від 29.10.2020 року на укладення Договору надання позики в тому числі і на умовах фінансового кредиту № /2 від 15 жовтня 2020 та отримання кредиту згідно заявки анкети № 3317595 від 29 жовтня 2020р. підписані за допомогою одноразового ідентифікатора 6s5d8w.

Договір укладений у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно- телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно Закону України «Про електронну комерцію».

Також, підписуючи Пропозицію укласти Договір надання позики в тому числі і на умовах фінансового кредиту № /2 від 29.10.2020 року, крім прийняття основних умов договору, відповідач підтвердила, що всі інші умови, викладені у Правилах, з якими вона було ознайомлена до укладення Договору, та які є невід`ємною частиною Договору (Оферти та Акцепту Оферти), у тому числі:

- порядок укладання Договору фінансового кредиту, надання Фінансового кредиту потенційному позичальнику;

- порядок застосування та нарахування процентів за користування кредитом;

- умови взаєморозрахунків, порядок зміни і припинення дії Договору;

- права та обов`язки сторін;

- відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору;

- умови ініціювання здійснення переказу з банківської платіжної картки в рахунок погашення заборгованості за договором.

Виконання кредитором ТОВ «Інфінанс» обов`язку щодо надання позичальнику грошових коштів у розмірі 7000 грн. відповідачем не оспорюється та підтверджується квитанцією за сплату № 70713026 від 29.10.2020 року.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Із прийняттям Закону України Про електронну комерцію № 675-VIII від 03.09.2015 р., який набрав чинності 30.09.2015 р. на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У статті 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону є оригіналом такого документа.

Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.

Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч. 6 ст. 11 вказаного Закону). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону № 675-VIII).

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис`за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Без здійснення входу на Веб-сайт ТОВ «Інфінанс», реєстрації в особистому кабінеті за допомогою логіна і пароля договір № /2 від 29.12.2020 року між ТОВ «Інфінанс» та відповідачем не був би укладений, а тому суд вважає, що укладення договору про надання споживчого кредиту у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позичальника ОСОБА_1 ,, цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, а відповідачем в свою чергу, суду не надано доказів здійснення дій, які сприяли б укладенню договору не ним особисто.

Такі висновки суду відповідають правовій позиції Верховного Суду викладеній у постанові від 07.10.2020 р. у справі № 127/33824/19.

В абзаці другому ч. 2 ст. 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Отже, договір № /2 від 29.12.2020 року було укладено сторонами у спосіб визначений чинним законодавством України з повним дотриманням вимог щодо його укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

11.02.2022 року між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 11-02/22, відповідно до умов якого ТОВ «Інфінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами згідно реєстру боржників серед яких право вимоги до ОСОБА_1 за договором № /2 від 29.12.2020 року.

ТОВ «Вердикт Капітал», згідно договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-03/202/013 від 10.03.2023 року відступило право вимоги до боржників за кредитними договорами ТОВ «Коллект Центр», у томі числі і за кредитним договором № /2 від 29.12.2020 року.

Згідно розрахунку заборгованості загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 станом на 15.03.2024 року відповідно до розрахунку заборгованості становить 192464,87 грн., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 6999,99 грн.; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 185464,88 грн.

Проте, позивачем враховано принцип розумності, співмірності і пропорційності, позивач просить стягнути заборгованість у розмірі 84905,88 грн., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 6999,99 грн.; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги від ТОВ «Інфінанс» 77905,89 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (стаття 1078 ЦК України).

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Під час розгляду справи факти наявності непогашеної заборгованості та її розміру не були спростовані відповідачем окремим контррозрахунком, письмовими доказами на підтвердження часткового або повного погашення боргу, а отже позивач, який набув права вимоги за договором факторингу, має право вимагати стягнення даної суми заборгованості.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

Встановивши, що грошові кошти надавалися позичальнику на певний строк і їй було повідомлено розмір відсоткової ставки за користування коштами, реальну річну ставку, надано розрахунок сукупної вартості кредиту, а також те, що відповідач не надала доказів наявності умислу в діях позивача щодо введення її в оману, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 , розуміючи наслідки своїх дій і бажаючи їх настання, добровільно уклала з ТОВ «Інфінанс» електронний договір № /2 від 29.12.2020 року на умовах, які були визначені договором, тим самим погодившись з ними в повному обсязі. Презумпцію укладеного договору відповідачем не спростовано, з вимогами про визнання договору недійсним в цілому або недійсними окремих його частин відповідач до суду не зверталася.

При цьому, згідно з пунктом 3 частини першої статті 3 та частиною першою статті 627 Цивільного кодексу України свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (частини друга та третя статті 6 Цивільного кодексу України).

Наведені положення закону визначають співвідношення між актами цивільного законодавства та договором. За змістом частини третьої статті 6 Цивільного кодексу України сторони у договорі на власний розсуд можуть урегулювати у договорі відносини, диспозитивно врегульовані в актах цивільного законодавства та не можуть відступати від імперативних його положень.

Будь-яка визначена сторонами у договорі сума оплати за кожен день користування позикою або чужими грошима у процентному відношенні завжди може бути перетворена саме у річні проценти методом математичного розрахунку, оскільки кількість днів у календарному році є сталою, а положення статті 536 Цивільного кодексу України, які є диспозитивними, не можуть обмежувати сторін у способі розрахунку процентів залежно від їх волевиявлення (за один день чи за календарний рік), оскільки будь-який з таких способів розрахунку дозволяє визначити шляхом простої арифметичної дії розмір процентів за один рік, за наявності такої потреби, на що наголошувала Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 03 грудня 2021 року по справі № 910/14180/18, а тому суд вважає безпідставними заперечення відповідача викладені у відзиві.

Згідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Оскільки з матеріалів справи вбачається, що позичальник користувалася наданими коштами, та не надала доказів відсутності заборгованості по отриманій позиці, суд вбачає підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за вказаним договором позики.

Разом з тим, відповідно до ст. 264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Судом встановлено, що позивачем заявлено до стягнення з відповідача на його користь 17000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно з приписами ч.ч. 1-6 ст.137ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Судом встановлено, що у матеріалах справи містяться копія договору про надання професійної правничої допомоги від 02.01.2023 № 02-01/2023, укладеного між ТОВ «Коллект Центр» та АО «Лігал Ассістанс», а також копія заявки № 1382 від 07.02.2024 про надання юридичної допомоги, згідно якої ТОВ «Коллект Центр» звертається до АО «Лігал Ассістанс» для погодження надання правових (юридичних) послуг з приводу примусового стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , а саме: надання усної консультації з вивченням документів в розмірі 4000,00 грн., підготовка пропозицій в розмірі 1000,00 грн. та складання позовної заяви до суду в розмірі 12000,00 грн., а також витяг з акту № 3 про надання юридичної допомоги від 13.02.2024 на суму 17000,00 грн.

На підтвердження оплати юридичних послуг позивачем надано платіжну інструкцію № 413000006 від 09.02.2024 згідно якої ТОВ «Коллект Центр» перерахувало АО «Лігал Ассістанс» 52000,00 грн. за призначенням платежу: надання правової допомоги згідно договору № 02-01/2023 від 02.01.2023 про надання правової допомоги.

У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Також Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Верховний Суд у постанові від 30.09.2020 у справі № 201/14495/16-ц зазначив, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 у справі № 362/3912/18.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Судом встановлено, що спір який виник між сторонами у справі відноситься до категорії спорів, які виникають у зв`язку із стягненням заборгованості за порушення грошового зобов`язання; матеріали справи не містять великої кількості документів на дослідження, збирання б яких адвокат витратив значний час. Даний спір для кваліфікованого юриста є незначної складності, у спорах такого характеру судова практика є сталою, великої кількості законів та підзаконних актів, які підлягають застосуванню, спірні правовідносини не передбачають.

За таких обставин, з огляду на співмірність та розумність розміру судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, суд дійшов висновку про часткове задоволення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн.

У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України та приймаючи до уваги, що позовні вимоги судом задоволені, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по оплаті судового в сумі 3028,00 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 10-13, 258, 259, 265, 268, 278-279 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" (вул. Мечнікова, 3, офіс 306, м. Київ, ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" заборгованість за Договором надання позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту № /2 в розмірі 84905 (вісімдесят чотири тисячі дев`ятсот п`ять) грн. 88 коп., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 6999,99 грн.; заборгованість за відсотками 77905,89 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" судові витрати, до яких відноситься судовий збір у розмірі 3028,00 грн. та витрати на правничу допомогу частково у розмірі 10000,00 грн., а всього 13028 (тринадцять тисяч двадцять вісім) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Дата складання повного тексту рішення 07.02.2025 року.

Суддя: