Провадження № 22-ц/811/51/24 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

секретаря: Чижа Л.М.

за участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

представника ОСОБА_3 ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_3 ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 27 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог Третя львівська державна нотаріальна контора, про встановлення факту проживання разом із спадкодавцем понад п`ять років,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог Третя львівська державна нотаріальна контора, про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю понад п`ять років до відкриття спадщини.

В обгрунтування позовних вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , до часу своєї смерті постійно проживав у квартирі АДРЕСА_1 . Починаючи з 2008 року і по день смерті ОСОБА_3 , вона, ОСОБА_1 , проживала разом з ним у вищевказаній квартирі АДРЕСА_1 , що підтверджується актом ЛКП «Балатон-409» від 02 червня 2021 року. Також цей факт підтвердять свідки товариші та сусіди ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 не мав дітей, дружини, близьких родичів у м. Львові, відтак єдиною людиною, з якою він постійно проживав, вів спільний побут та мав спільний бюджет, була позивачка ОСОБА_1 . Зазначає, що між нею, та ОСОБА_3 фактично склались відносини, які притаманні сім`ї.

ОСОБА_3 мав хронічні проблеми з серцевими захворюваннями, переніс декілька інфарктів міокарда, потребував догляду оскільки дуже часто перебував на стаціонарному лікуванні, що підтверджується численними виписками з історії хвороби, які долучені до позовної заяви.

Оскільки інших родичів, які б допомагали ОСОБА_3 у лікуванні чи догляді не було, догляд за ним постійно здійснювала позивачка, яка також займалась його лікуванням та надавала допомогу у прибиранні житла, готуванні їжі, брала участь в ремонті квартири АДРЕСА_1 , в якій вони разом проживали. Організацією похорону і витратами, пов`язаними з похованням, займалась також позивачка.

На підстав наведеного, просила встановити факт проживання її, ОСОБА_1 , із ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю понад п`ять років до дня смерті ОСОБА_3 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 27.11.2023 позов задоволено.

Встановлено факт проживання ОСОБА_1 із ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю понад п`ять років до дня смерті ОСОБА_3 .

Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1 362,00 грн витрат по оплаті судового збору.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_3 ОСОБА_5 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_7 у період останніх п`яти років до часу відкриття спадщини - а це з 12.05.2016 по 12.05.2021 (п`ять років до часу відкриття спадщини), суперечить вимогам ст. 25 СК України, оскільки попередній шлюб позивача був розірваний лише 23.10.2019. Звертаючись до суду із позовом, на підтвердження факту спільного проживання з відповідачем однією сім`єю останніх п`ять років до дати його смерті (часу відкриття спадщини) позивач ОСОБА_1 долучила до матеріалів справи їхні спільні фото із ОСОБА_3 , медичні документи останнього, які свідчать про наявність в нього хвороб. При цьому позивач ОСОБА_1 не надала жодних доказів, окрім її усних пояснень, ведення спільного господарства, наявності у неї та померлого ОСОБА_3 спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї. Не надала жодних квитанцій про сплату комунальних платежів, в яких вона була б зазначеною, як платник. Стверджуючи, що вона займалась похованням ОСОБА_3 , не надала жодних документів, пов`язаних із його захороненням та організацією похоронів, зокрема витрат, які мали місце (наприклад, договір - замовлення на організацію та проведення поховання, свідоцтва про поховання). Позивач ОСОБА_1 , стверджуючи, що займалася доглядом за ОСОБА_3 , коли той перебував на лікуванні в умовах стаціонару, чи в дома, не надала жодних чеків про придбання медичних препаратів та продуктів харчування. Будь-які інші докази, які б підтверджували факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сім`єю, як чоловіка та жінки, позивачем ОСОБА_1 суду не надані. Тому, позивач ОСОБА_1 в суді першої інстанції не довела факт проживання однією сім`єю із ОСОБА_3 , зокрема як до 23.10.2019, так і після 23.10.2019, тобто після того, як був розірваний шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_8 , не надала доказів, на підставі яких можна було б дійти висновку про це. Відповідно рішення суду першої інстанції про встановлення такого факту є необгрунтованим і постановленим за відсутності належних, допустимих і достатніх доказів.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Рішення суду оскаржила також ОСОБА_6 .

В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції помилково вважав, що факт перебування ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_8 не має правового значення під час розгляду цієї справи. Вказує, що позивачка не надала належних, допустимих та достатніх доказів, що між нею та ОСОБА_3 склалися відносини, які притаманні сім`ї, а за показаннями свідків за відсутності інших належних доказів не може бути встановлений факт постійного проживання спадкодавця однією сім`єю із ОСОБА_1 протягом п`яти років на момент відкриття спадщини.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Від ОСОБА_1 надішов письмовий відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_5 .

У судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 заперечила проти задоволення апеляційних скарг, представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 підтримав апеляційні скарги з підстав, зазначених у них.

Інші учасники справи у судове засідання апеляційної інстанції не з`явились, про причини неявки суду не повідомили, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, тому їх неявка, відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи, який проводиться за їхньої відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 .

ОСОБА_3 до часу своєї смерті постійно проживав у кв. АДРЕСА_1 , що вбачається з довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописку № 17220 від 23.11.2011, виданої ЛКП «Тополя-406».

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на належне йому майно. За життя ОСОБА_3 заповіту не склав.

Відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_9 є племінниками померлого ОСОБА_3 .

12.08.2021 відповідач ОСОБА_3 звернувся до Третьої львівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі заяви відповідача ОСОБА_3 державним нотаріусом Третьої львівської державної нотаріальної конторизаведено спадкову справу № 632/2021.

08.10.2021 із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 звернулася відповідачка ОСОБА_6 .

Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 632/2021, відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_3 є спадкоємцями п`ятої черги за законом після смерті ОСОБА_3 .

08.11.2021 позивачка ОСОБА_1 також подала у Третю львівську державну нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 .

Оскільки покійний ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не перебували у родинних відносинах, остання звернулася до суду із цим позовом з метою встановлення факту проживання однією сім`єю із ОСОБА_3 понад п`ять років до дня смерті останнього.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із доведеності та обґрунтованості позовних вимог ОСОБА_1 .

Однак колегія суддів не погоджується з цим висновком районного суду з таких підстав.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Згідно зі статтями 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

В основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 03.05.2018 в справі № 304/1648/14-ц (провадження № 61-6953св18).

Статтею 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що обов`язковими умовами для визнання особи членом сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи становлять сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побуті взаємні права й обов`язки.

У постанові Верховного Суду від 24.06.2021 у справі № 694/646/20 (провадження № 61-5208св21) зазначено, що для встановлення факту проживання однією сім`єю, тобто доведення існування передбачених статтею 1264 ЦК України підстав для визнання особи спадкоємцем четвертої черги, необхідні докази, які доводили б у всій сукупності факти щодо ведення особами спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, спільних витрат, взаємних прав та обов`язків.

Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Звертаючись до суду у цій справі, ОСОБА_1 зазначала, що вони із ОСОБА_3 не є кровними родичами, проте проживали однією сім`єю більше ніж п`ять років до відкриття спадщини, мали спільний бюджет, вели спільний побут, вона опікувалася ОСОБА_3 , коли той хворів, надавала йому допомогу, а також займалася його похованням. За твердженням позивачки, яке її представник підтримала у судовому засіданні апеляційної інстанції, відносини, які склалися між нею та ОСОБА_3 не мали характеру шлюбних.

З цього приводу колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами (частина перша статті 44 ЦПК України).

Процесуальному праву притаманний принцип процесуальної доброї совісті. Проявом принципу процесуальної доброї совісті є те, що особа (зокрема, позивач) навряд чи може висувати твердження несумісні з тією позицією, яка зайнята нею в судовому процесі, що вже відбувся.

Принцип процесуальної доброї совісті навряд чи має толерувати непостійність учасників процесу, а навпаки покликаний забезпечити послідовну поведінку учасників спору. Адже суд не є місцем для «безцеремонної процесуальної гри». Правопорядок не може допускати ситуації, за яких особа наполягає в різних судових процесах на правдивості протилежних одне одному тверджень задля просування власних інтересів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зверталася до суду у порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту шлюбних відносин, в якій просила встановити факт шлюбних відносин між нею та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період часу з 23.10.2019 до дня смерті останнього (справа № 466/6523/21). Постановою Львівського апеляційного суду від 16.06.2022 заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Аналіз заяви ОСОБА_1 у справі № 466/6523/21 свідчить про її чітку позицію щодо того, що вони із ОСОБА_3 проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. Однак у даній справі позивачка висловлює твердження несумісні з позицією, яка зайнята нею у справі № 466/6523/21.

З огляду на вказане, твердження позивачки про те, що їхні із ОСОБА_3 відносини не мали характеру шлюбних, викликають обґрунтовані сумніви у їх правдивості.

З матеріалів справи вбачається, що померлий ОСОБА_3 з 04.02.2002 перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_8 , який розірвано рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 23.09.2019.

Перебування ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_8 з 04.02.2002 до 23.09.2019 свідчить про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту її проживання однією сім`єю з ОСОБА_10 понад п`ять років до дня смерті останнього.

Покликання суду першої інстанції на те, ОСОБА_3 упродовж десяти років не проживав однією сім`єю із ОСОБА_8 , що є підставою для задоволення позову ОСОБА_1 , є помилковими, оскільки дана обставина не має правового значення для вирішення питання наявності спадкових прав.

З огляду на вказане оскаржуване рішення суду залишатися в силі не може.

Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити його.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, рішення суду скасувати та постановити нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_3 ОСОБА_5 , ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 27 листопада 2023 року скасувати та ухвалити нову постанову.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог Третя львівська державна нотаріальна контора, про встановлення факту проживання разом із спадкодавцем понад п`ять років відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 07.02.2025

Головуючий

Судді