№ апеляційного провадження: 22-ц/824/4864/2025
Головуючий у суді першої інстанції: Катющенко В.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2025 року Київським апеляційним судом в складі колегії суддів:

судді-доповідача Крижанівської Г.В.,

суддів Оніщука М.І., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Шпирук Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 04 листопада 2024 року, постановлену у складі судді Катющенко В.П., у справі № 755/19179/24 за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: директор Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кисельов М.Є., заступник начальника Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції - начальник Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління МЮ України Сувал М.С., начальник Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Біляєв Б.Є., державний виконавець Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Калініченко О.М., боржник - ОСОБА_2 , про оскарження бездіяльності органу примусового виконання,-

ВСТАНОВИВ:

30 жовтня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою, заінтересовані особи: директор Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кисельов М.Є., заступник начальника Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції - начальник Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління МЮ України Сувал М.С., начальник Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Біляєв Б.Є., державний виконавець Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Калініченко О.М., боржник - ОСОБА_2 , про оскарження бездіяльності органу примусового виконання. Відповідно до заявлених вимог, ОСОБА_1 просив: - визнати неправомірною бездіяльність директора Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кисельова М.Є. при розгляді скарги від 02 серпня 2024 року у виконавчому провадженні НОМЕР_1 щодо не розгляду скарги від 02 липня 2024 року, не проведення перевірки законності виконавчого провадження НОМЕР_1, не прийняття процесуального рішення в формі постанови про результати перевірки законності виконавчого провадження НОМЕР_1, не направлення стягувачу копії постанови про проведення перевірки законності ВП НОМЕР_1 за скаргою від 02 липня 2024 року; - зобов`язати директора Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кисельова М.Є. розглянути скаргу від 02 липня 2024 року, провести перевірку законності виконавчого провадження НОМЕР_1, прийняти процесуальне рішення в формі постанови про результати перевірки законності виконавчого провадження НОМЕР_1, направити стягувачу копію постанови про проведення перевірки законності ВП НОМЕР_1 за скаргою від 02 липня 2024 року; - визнати постанову № 52 про результати перевірки законності виконавчого провадження від 29 серпня 2024 року незаконною та скасувати її. Також, в скарзі ОСОБА_1 просив поновити йому строк на оскарження, якщо суд буде вважати його пропущеним.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 04 листопада 2024 року скаргу ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Просив оскаржувану ухвалу суду першої інстанції скасувати та повернути справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження. Посилається на те, що судом було порушено норми процесуального права, неповно встановлено обставини, що мають значення для справи. Зазначає, що вперше з даною скаргою до суду він звернувся 24 вересня 2024 року. Проте, ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 30 вересня 2024 року його скаргу було повернуто, роз`яснено йому право на повторне звернення до суду. Таким чином, він знову подав скаргу, при цьому зазначив, що дана скарга подається на виконання ухвали від 30 вересня 2024 року. Також, він зазначив, що лист Департаменту від 13 вересня 2024 року він отримав 14 вересня 2024 року, а ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 30 вересня 2024 року, якою повернуто його скаргу, - 28 жовтня 2024 року. Разом з тим, в оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції не зазначив коли саме для нього був пропущений строк на оскарження та чому він не має права на його поновлення. Також, зазначає, що предметом оскарження є саме бездіяльність директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кисельов М.Є. щодо нездійснення розгляду його скарги та неприйняття процесуального рішення по його скарзі, що має триваючий характер. Відтак, у суду першої інстанції були відсутні підстави для висновку про пропуск ним строку для звернення з даною скаргою.

Представник Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 . Просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні ОСОБА_1 , який приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити з наведених у ній підстав.

Заінтересовані особи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, заслухавши суддю-доповідача, пояснення особи, яка з`явилася в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про залишення скарги ОСОБА_1 , заінтересовані особи: директор Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кисельов М.Є., заступник начальника Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції - начальник Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління МЮ України Сувал М.С., начальник Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Біляєв Б.Є., державний виконавець Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Калініченко О.М., боржник - ОСОБА_2 , про оскарження бездіяльності органу примусового виконання, без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що скаржником не наведено обґрунтувань на підтвердження поважності причин пропуску строку на звернення із даною скаргою та неможливості звернутися до суду у встановлений законодавством строк, не надано жодних доказів на підтвердження причин пропуску строку для звернення до суду зі даною скаргою.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Важливим елементом верховенства права є гарантія справедливого судочинства. Згідно з позицією ЄСПЛ основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечено можливість звернутися до суду для вирішення певного питання і держава не повинна чинити правових чи практичних перешкод для здійснення цього права.

Розділ VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» передбачає можливість звернення сторін виконавчого провадження до суду, який видав виконавчий документ зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 449 ЦПК України визначено, що скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Аналогічні положення містяться у ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», відповідно до статті 385 ЦПК скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк, а при оскарженні постанови про відкладення провадження виконавчих дій - у триденний строк, які обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання.

Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.

Так, відповідно до ст. 126 ЦПК України визначено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою про оскарження бездіяльності органу примусового виконання, заінтересовані особи: директор Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кисельов М.Є., заступник начальника Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції - начальник Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління МЮ України Сувал М.С., начальник Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Біляєв Б.Є., державний виконавець Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Калініченко О.М., боржник - ОСОБА_2 , 30 жовтня 2024 року. При цьому, в скарзі ОСОБА_1 зазначив, що дана скарга є виправленою та подається на виконання ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 30 вересня 2024 року. Лист Департаменту від 13 вересня 2024 року, який був доданий до скарги, він отримав 14 вересня 2024 року, а ухвалу суду від 30 вересня 2024 року - 28 жовтня 2024 року, у зв`язку з чим просив поновити йому строк на оскарження, якщо суд буде вважати його пропущеним.

Разом з тим, залишаючи скаргу ОСОБА_1 без розгляду, суд першої інстанції не визначився із предметом оскарження, не установив момент закінчення для ОСОБА_1 строку на звернення із даною скаргою, а також не надав оцінки наведеним у скарзі доводам, зазначивши лише про те, що скаржником не наведено обґрунтувань на підтвердження поважності причин пропуску строку на звернення із даною скаргою та не надано жодних доказів на підтвердження причин пропуску строку для звернення до суду зі даною скаргою.

Також, суд не надав оцінки тому, що серед іншого, Манацков М.О. у скарзі також просив визнати неправомірною бездіяльність директора Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кисельова М.Є. при розгляді скарги від 02 серпня 2024 року у виконавчому провадженні НОМЕР_1 щодо не розгляду скарги від 02 липня 2024 року, не проведення перевірки законності виконавчого провадження НОМЕР_1, не прийняття процесуального рішення в формі постанови про результати перевірки законності виконавчого провадження НОМЕР_1, не направлення стягувачу копії постанови про проведення перевірки законності ВП НОМЕР_1 за скаргою від 02 липня 2024 року, а також зобов`язати директора Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кисельова М.Є. розглянути скаргу від 02 липня 2024 року, провести перевірку законності виконавчого провадження НОМЕР_1, прийняти процесуальне рішення в формі постанови про результати перевірки законності виконавчого провадження НОМЕР_1, направити стягувачу копію постанови про проведення перевірки законності ВП НОМЕР_1 за скаргою від 02 липня 2024 року.

Тобто, предметом оскарження в даному випадку була визначена бездіяльність директора Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кисельова М.Є. щодо нездійснення розгляду його скарги та неприйняття процесуального рішення по його скарзі.

При цьому бездіяльність, на відміну від дії або рішення, має триваючий характер та існує до часу початку дій, які свідчать про припинення бездіяльності. Триваюче правопорушення передбачає перебування у стані безперервного тривалого невчинення особою певних дій (бездіяльності), та припиняється лише у випадку: усунення стану, за якого об`єктивно існує певний обов`язок у суб`єкта, що вчиняє правопорушення; виконанням обов`язку відповідним суб`єктом. У зв`язку з цим неправомірна бездіяльність виконавця, посадових осіб органів виконавчої служби може бути оскаржена упродовж усього часу її перебігу, початок перебігу строку на її оскарження автоматично відкладається.

Аналогічних висновків Верховний Суд дійшов у постановах від 22 грудня 2021 року в справі № 760/19348/20, від 23 жовтня 2019 року у справі № 127/2-2177/2005, від 08 липня 2020 року у справі № 589/6044/13, від 25 березня 2020 року в справі № 175/3995/17-ц.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність підстав для залишення скарги ОСОБА_1 без розгляду.

Відповідно, ухвала Дніпровського районного суду міста Києва від 04 листопада 2024 року підлягає скасуванню з направленням справи за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: директор Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кисельов М.Є., заступник начальника Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції - начальник Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління МЮ України Сувал М.С., начальник Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Біляєв Б.Є., державний виконавець Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Калініченко О.М., боржник - ОСОБА_2 , про оскарження бездіяльності органу примусового виконання, для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 04 листопада 2024 року скасувати, а справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: директор Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кисельов М.Є., заступник начальника Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції - начальник Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління МЮ України Сувал М.С., начальник Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Біляєв Б.Є., державний виконавець Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Калініченко О.М., боржник - ОСОБА_2 про оскарження бездіяльності органу примусового виконання, направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 10 лютого 2025 року.

Суддя-доповідач

Судді