Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/8502/24
Провадження № 2/711/233/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2025 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого - судді Булгакової Г.В.,

за участю секретаря судового засідання - Кофанової А.О.,

представника позивача - за довіреністю Зелтіньш Ю.Ю., відповідача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Черкасиводоканал» Черкаської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за водопостачання та водовідведення,-

ВСТАНОВИВ:

29.10.2024 представник КП «Черкасиводоканал» Черкаської міської ради за довіреністю Зелтіньш Ю.Ю. звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення у розмірі 25 588,38 грн. та судовий збір у розмірі 3 028,00 грн.

В обгрунтування позовних вимог зазначила, що КП «Черкасиводоканал» надає населенню м. Черкаси послуги з водопостачання та водовідведення відповідно до законодавства України, що регулює відносини, які виникають між виконавцями житлово-комунальних послуг та їх споживачами. Плата за комунальні послуги, в тому числі водопостачання, нараховується щомісячно, а її розмір розраховується за затвердженими в установленому порядку тарифами та відповідно до показань приладів обліку або за встановленими нормами. Відповідач є власником квартири АДРЕСА_1 . У даній квартирі відсутній розподільний засіб обліку (квартирний лічильник) водопостачання, тому нарахування за послуги з водопостачання та водовідведення здійснювались згідно до затверджених нормативів водоспоживання, за встановленими тарифами з розрахунку відповідно до кількості споживачів. Заяв від відповідача щодо відмови від отримання послуг, відключення від мереж і опломбування запірних вентилів не надходило. З 01.07.2022 в будинку встановлено та прийнято на абонентський облік комерційний вузол обліку (загальнобудинковий лічильник). З цього періоду нарахування здійснюються відповідно до Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», а саме обсяги спожитої у будівлі гарячої, питної води, визначені за допомогою вузлів комерційного обліку розподіляються між споживачами з урахуванням того, що у разі якщо частина приміщень у будівлі оснащена вузлами розподільного обліку гарячої, питної води, а частина - не оснащена, обсяг відповідної комунальної послуги, спожитий споживачами у приміщеннях, оснащених вузлами розподільного обліку, встановлюється у розмірі, визначеному за допомогою таких вузлів, а загальний обсяг спожитої у будівлі відповідно гарячої, питної води (крім обсягу, витраченого на загальнобудинкові потреби та споживачами у приміщеннях, оснащених вузлами розподільного обліку) розподіляється між споживачами, приміщення яких не оснащені вузлами розподільного обліку, пропорційно до кількості осіб, які фактично користуються такими послугами. Розподіл між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг здійснюється відповідно до методики, затвердженої центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства (ч. 4 ст. 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання»). Згідно Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг для цілей розподільного обліку визначається кількість осіб у приміщені, які фактично користуються комунальною послугою. Про цю кількість осіб письмово повідомляє власник/наймач виконавцю розподілу, при цьому кількість осіб у приміщені, які фактично користуються комунальною послугою, не може бути меншою від зареєстрованих у приміщенні - для житлових приміщень. Так, за вищевказаною адресою власники/наймачі квартир письмово не повідомляли про фактичну кількість споживачів КП, тому розподіл обсягів спожитої послуги здійснено відповідно до кількості зареєстрованих осіб. Всупереч вимогам чинного законодавства, відповідач своєчасно та у повному обсязі не оплачує надані позивачем послуги, внаслідок чого станом на 01.10.2024 утворилась заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення в сумі 25 588,38 грн. Заяв від відповідача щодо відмови від отримання послуг, відключення від мереж водопостачання і опломбування запірних вентилів не надходило та був цілодобовий вільний доступ до послуг централізованого водопостачання та водовідведення. Невиконання відповідачем обов`язку по оплаті послуг з водопостачання та водовідведення зачіпає інтереси не тільки позивача, а й держави, оскільки вона не отримує прибутку від діяльності підприємства та втрачає можливість своєчасно проводити заходи по раціональному відтворенню водних ресурсів, а позивач позбавлений можливості своєчасно проводити ремонтні роботи, направлені на поліпшення якості питної води та гарантоване водопостачання.

За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана для розгляду судді Придніпровського районного суду м. Черкаси Булгаковій Г.В.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01.11.2024 відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

25.11.2024 від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначив, що протягом 2010-2024 років він більше 7 разів звертався до КП «Черкасиводоканал» із заявами, в яких повідомляв про те, що в зазначеній квартирі ніхто не проживає та просив опломбувати запірні вентилі холодної та гарячої води, однак на жодне звернення відповіді не отримав. На пропозицію позивача укласти договір № 40396049 від 31.10.2020 на централізоване водопостачання та водовідведення він своєю заявою від 22.12.2020 повідомив, що у квартирі ніхто не поживає, тому укладати запропонований договір є недоцільним, просив опломбувати запірні вентилі холодної та гарячої води, однак відповіді на дану заяву не отримав. Після грудня 2020 року позивач жодного разу не звертався до нього з пропозиціями укласти договір на централізоване водопостачання та водовідведення і не надав суду доказів того, що він публікував такий договір в засобах масової інформації та на платіжних квитанціях, як передбачено Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та постановою КМУ «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення і типових договорів про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення» № 690 від 05.07.2019. Таким чином посилання на даний договір є протиправним. Крім цього, позивач всупереч вимог статті 257 ЦК України намагається стягнути заборгованість, яка виникла протягом 2010-2019 років, тобто за межами позовної давності.

04.12.2024 від представника позивача - за довіреністю Зелтіньш Ю.Ю. надійшла відповідь на відзив, в якій остання виклала свої міркування та аргументи щодо наведених відповідачем заперечень та мотиви їх відхилення. Зазначила, що відповідач жодного разу не повідомляв КП «Черкасиводоканал» про фактичну кількість споживачів за адресою: АДРЕСА_2 , не звертався із заявами щодо опломбування запірних вентилів та не надавав документів про тимчасову відсутність споживачів за вказаною адресою. Додані до відзиву копії заяв від 11.02.2010 та від 10.06.2015 не містять штампу підприємства та підпису працівника, відповідального за прийом звернень громадян. Копія заяви від 24.12.2020 зі штампом нібито підприємства, відсутня в реєстрі звернень громадян. При більш детальній перевірці встановлено, що відповідач має у власності інші квартири у м. Черкаси. 22.12.2020 відповідач звертався із заявою за адресою: АДРЕСА_3 . У наданій відповідачем копії заяви від 24.12.2020 штамп проставлений, можливо, шляхом сканування, а дата - шляхом фальсифікації почерку працівника із заяви за адресою: АДРЕСА_3 . Копія заяви від 27.03.2024 є зверненням за адресою: АДРЕСА_3 та не має відношення до даної справи. Щодо наявності укладеного договору, то 01.03.2022 на офіційному веб-сайті КП «Черкасиводоканал» опублікованого Повідомлення про публічну пропозицію (оферту), Публічний індивідуальний договір приєднання про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення. Інформацію щодо вказаної публікації розміщено на рахунках та оплату споживачів та на інформаційних стендах кожного під`їзду будинків. Отже, позивач виконав всі умови законодавства щодо укладення Публічних індивідуальних договорів приєднання про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення. Щодо строків позовної давності, то у даному випадку поза межами строку позовної давності знаходяться заборгованість у розмірі 4 168,34 грн., яка існувала станом на 01.02.2017.

У судовому засіданні представник позивача - за довіреність Зелтіньш Ю.Ю. підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечував щодо стягнення з нього заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення за період з 01.11.2021 по 01.11.2024 у розмірі 9 881,03 грн. Просив застосувати строк позовної давності.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступних висновків.

Статтею 55 Конституції України та статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства та змагальності сторін (статті 12, 13 ЦПК України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

Згідно статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (стаття 14 ЦК України).

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Пунктом 5 частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Згідно зі статтею 5 вказаного Закону до житлово-комунальних послуг належать: житлова послуга (послуга з управління багатоквартирним будинком) та комунальні послуги (послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами).

Споживачем житлово-комунальних послуг являється фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Статтями 7, 8 вказаного вище Закону визначені права та обов`язки споживачів й виконавця комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно з законодавством і умовами договорів, а обов`язком споживача - є укладення договору про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, а також оплата наданих житлово-комунальних послуг за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Між тим, відповідно до частини 5 статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, КП «Черкасиводоканал» надає населенню м. Черкаси житлово-комунальні послуги з водопостачання та водовідведення, нараховуючи плату за надані послуги на підставі Постанов Національної комісії регулювання ринку комунальних послуг України «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення КП «Черкасиводоканал».

Відповідач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 397577436 від 02.10.2024.

Також, встановлено, що 01.03.2022 на офіційному веб-сайті КП «Черкасиводоканал» було опубліковано повідомлення про публічну пропозицію (оферту), публічний індивідуальний договір приєднання про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення.

На час розгляду справи співвласники будинку АДРЕСА_4 не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги, а тому з 01.04.2022 із кожним споживачем, що на законних підставах користується об`єктом нерухомого майна, укладено публічний індивідуальний договір приєднання про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення.

З довідки про нарахування плати та розмір платежів по особовому рахунку № НОМЕР_1 вбачається, що відповідач не оплачував надані КП «Черкасиводоканал» послуги водопостачання та водовідведення, внаслідок чого станом на 01.10.2024 утворилась заборгованість у розмірі 25 588,38 грн.

Нарахування плати за надані послуги водопостачання та водовідведення здійснено позивачем відповідно до вимог Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 та Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2019 № 690, за тарифами встановленими Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не передбачено договором або законом.

Обов`язок по утриманню майна, включаючи обов`язок по сплаті житлово-комунальних послуг, покладається законом на відповідача як на власника квартири, незалежно від факту його реєстрації чи проживання у житловому приміщенні. Так, у постановах Верховного Суду від 02.04.2020 у справі № 757/29813/17-ц, 25.06.2020 у справі № 520/16591/16-ц сформульовано правову позицію, про те, що факт відсутності реєстрації особи в квартирі не звільняє її, як власника квартири, від обов`язку нести витрати по оплаті житлово-комунальних послуг.

Відповідно до частини 1, 2 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Згідно з пунктом 29 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, споживач має право на несплату вартості послуг за період тимчасової відсутності споживача і членів його сім`ї (у разі відключення виконавцем холодної та гарячої води і опломбування запірних вентилів у квартирі (будинку садибного типу) та відновлення надання послуг шляхом зняття пломб за свій рахунок протягом доби згідно з письмовою заявою.

Відповідно до пункту 45 Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2019 № 690, споживач має право на неоплату вартості послуг у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів за умови надання виконавцю заяви та документального підтвердження (зокрема, довідки з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби (у тому числі отримані в іноземній державі), відбування покарання тощо, іншого документа, що підтверджує право на виїзд з України чи в`їзд в Україну у відповідний період часу) в електронній або паперовій формі відповідно до умов договору.

Заперечуючи щодо задоволення позовних вимог відповідач ОСОБА_1 посилався на те, що протягом 2010-2024 років він більше 7 разів звертався до позивача із заявами, в яких повідомляв про те, що в зазначеній квартирі ніхто не проживає та просив опломбувати запірні вентилі холодної та гарячої води, однак на жодне звернення відповіді не отримав. На підтвердження вказаних обставин надав копію заяви щодо опломбування кранів з холодною та гарячою водою за адресою: АДРЕСА_2 від 11.02.2010, копію заяви щодо опломбування вентилів з поставки холодної та гарячої води за адресою: АДРЕСА_2 від 10.06.2015, копію заяви щодо опломбування кранів (вентилів) постачання гарячої і холодної води за адресою: АДРЕСА_2 від 24.12.2020 та копію заяви щодо не нарахування оплати за централізоване водопостачання і водовідведення за адресою: АДРЕСА_3 від 27.03.2024.

Дослідивши наданні відповідачем документи, судом встановлено, що копія заяви від 11.02.2010 та від 10.06.2015 не містять штампу підприємства та прізвища особи, яка прийняла вищевказані заяви, копія заяви від 24.12.2020 не містить прізвища та підпису особи, яка прийняла вищевказані заяви, копія заяви від 27.03.2024 не має відношення до даної справи, оскільки стосується іншої квартири.

З наданих представником позивача копій з журналу обліку заяв, скарг, листів громадян вбачається, що у лютому 2010 року, червні 2015 року та грудні 2020 року ОСОБА_1 не звертався до КП «Черкасиводоканал» із заявами щодо опломбування запірних вентилів за адресою: АДРЕСА_2 .

З огляду на викладене, суд приходить до висновкупро недоведеність відповідачем належними та допустимими доказами факту повідомлення позивача про фактичну кількість споживачів за адресою: АДРЕСА_2 та звернення із заявою про опломбування запірних вентилів у квартирі, а тому відповідач зобов`язаний сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги.

Щодо доводів відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності, суд зазначає наступне.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 256, 257 ЦК України).

Згідно статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Частинами 1, 5 статті 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

У постанові Верховного Суду від 06.02.2020 у справі № 916/2828/18 зроблено висновок про те, що: «За змістом статті 261 ЦК України законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти. Якщо встановити день, коли особа довідалась про порушення права або про особу, яка його порушила, неможливо, або наявні докази того, що особа не знала про порушення права, хоч за наявних умов повинна була знати про це, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа повинна була довідатися про порушення свого права. Під можливістю довідатись про порушення права або про особу, яка його порушила, в цьому випадку потрібно розуміти передбачувану неминучість інформування особи про такі обставини, або існування в особи певних зобов`язань, як міри належної поведінки, в результаті виконання яких вона мала б змогу дізнатись про відповідні протиправні дії та того, хто їх вчинив. При визначенні початку перебігу строку позовної давності суду треба з`ясовувати та враховувати обставини як щодо моменту, коли особа довідалась, так і щодо моменту, коли особа могла дізнатися (мала можливість дізнатися) про порушення свого права в їх сукупності, як обов`язкових складових визначення початку перебігу позовної давності».

У постанові від 01.03.2023 у справі № 147/1172/19-ц Верховний суд підтримав вищезазначену позицію та одночасно з цим наголосив, що дотримання строку звернення до суду є однією з умов реалізації права на позов і пов`язано з реалізацією права на справедливий судовий розгляд. Інститут позовної давності запобігає виникненню стану невизначеності у правових відносинах. Правова визначеність є універсальною правовою категорією, дія якої поширюється на такі важливі сфери правовідносин між державою та особою, як реалізація і забезпечення прав і свобод людини і громадянина, встановлення юридичної відповідальності, підстав та порядку притягнення до такої відповідальності, неприпустимість дій і бездіяльності органів влади, спрямованих на необґрунтоване обмеження прав і свобод людини.

Позовна давність забезпечує юридичну визначеність правовідносин сторін та остаточність рішень, запобігаючи порушенню прав відповідача. Питання щодо поважності причин пропуску позовної давності, тобто наявність обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача причин унеможливлювали або істотно утруднювали подання позову, вирішуються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

Європейський суд з прав людини зазначив, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем держав-учасниць і має на меті гарантувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що відбулися у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, рішення ЄСПЛ від 22.10.1996; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09, рішення ЄСПЛ від 29.01.2013).

Як вбачається з матеріалів справи, заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення, яку позивач просить стягнути з відповідача, виникла за період з 01.02.2017 по 01.10.2024, а вказаний позов поданий до суду 29.10.2024, тобто більше ніж через 3 роки від моменту порушення відповідачем права позивача на отримання плати за надані послуги.

Водночас, суд звертає увагу, що постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», з 12.03.2020 до 22.05.2020 на всій території України введено карантин. У подальшому, термін дії карантину неодноразово продовжувався та тривав до 30.06.2023.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 02.04.2020, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Крім того, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/202, затвердженим Верховною Радою України, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. У подальшому, строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався, зокрема, Указом Президента України № 26/2025 від 14.01.2025 строк дії воєнного стану в Україні продовжено до 09.05.2025.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», який набрав чинності 17.03.2022, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 19 наступного змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії».

У подальшому, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (у редакції від 08.11.2023) пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України викладено у наступній редакції: «У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану».

Тобто, з огляду на наведені положення законодавства, пропущеною може бути позовна давність лише за вимогами, що виникли до 02.04.2017. Строк позовної давності за всіма вимоги, що виникли після 02.04.2017, та на які поширюється загальна позовна давність у три роки, не сплив, оскільки був продовжений на строк дії карантину, а пізніше зупинений на строк дії воєнного стану.

Таким чином, враховуючи наведені обставини, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення за період з 02.04.2017 по 01.10.2024 заявлені в межах позовної давності.

Натомість, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення, яка утворилася до 02.04.2017 пред`явлені поза межами позовної давності, тому не підлягають задоволенню.

Шляхом математичних розрахунків, проведених судом на підставі наданих доказів, встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем за послуги водопостачання та водовідведення за період з 02.04.2017 по 01.10.2024 становить 21 253,28 грн.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботи, надати послугу, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Положеннями статтей 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Як зазначено у статті 610 ЦК України, - порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно положень статті 611 ЦК України, - у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Частиною 1 статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Таким чином, враховуючи, що відповідачем ОСОБА_1 не оплачувалися надані КП «Черкасиводоканал» Черкаської міської ради послуги з водопостачання та водовідведення, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення за період з 02.04.2017 по 01.10.2024 у розмірі 21 253,28 грн.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на загальну суму 21 253,28 грн., що складає 83,06% від загальної ціни позову (25 588,38 грн.), то із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 515,01 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись Законом України «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст. 64, 66, 67, 68, 156, 162 ЖК України, ст.ст. ст.ст. 11, 15, 16, 264, 267, 360, 382, 509, 525, 526, 530, 610, 611, 625 ЦК України, ст. ст. 4, 11, 12, 13, 81, 89, 141, 263-266, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Комунального підприємства «Черкасиводоканал» Черкаської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за водопостачання та водовідведення - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 ) на користь Комунального підприємства «Черкасиводоканал» Черкаської міської ради (, місцезнаходження: вул. Гетьмана Сагайдачного, буд. 12, м. Черкаси) заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення у розмірі 21 253,28грн. та судовий збір у розмірі 2 515,01 грн., а всього 23 768,29грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий: Г. В. Булгакова