Номер провадження: 22-ц/813/3772/25
Справа № 496/7860/24
Головуючий у першій інстанції Шаньшина М. В.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
06.02.2025 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:головуючого - Коновалової В.А.,
суддів: Назарової М.В., Карташова О.Ю.,
учасники справи:
відповідач - Дачненська сільська-територіальна громада,
розглянувши в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України) цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,
на ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 03 січня 2025 року, постановлену судом у складі судді Шаньшиної М.В., в м. Біляївка Одеської області,
за позовною заявою ОСОБА_1 до Дачненської сільської-територіальної громади про визнання права власності на земельну ділянку
У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Дачненської сільської-територіальної громади про визнання права власності на земельну ділянку, в якому просив суд визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,056 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Біляївський районний суд Одеської області ухвалою від 16 грудня 2024 року залишив позовну заяву без руху, надавши строк для усунення недоліків.
Біляївський районний суд Одеської області ухвалою від 03 січня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до Дачненської сільської-територіальної громади про визнання права власності на земельну ділянку, повернув.
Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не усунуто всі недоліки зазначені в ухвалі суду, а саме: позивач вказав «орієнтовну ціну позову», проте не надав доказів на підтвердження вартості нерухомого майна щодо вимоги майнового характеру про визнання права власності.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 03 січня 2025 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на те, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції прийнята з порушенням судом норм процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на те, що встановити точну ціну позову на момент пред`явлення позову неможливо з огляду на те, що земельна ділянка не знаходиться в його власності, у зв`язку з чим він не має можливості укладати договори з оцінювачем щодо оцінки цієї земельної ділянки, а тому і ціна позову вказана орієнтовно. Крім того зазначає, якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 09 січня 2025 року роз`яснювалося відповідачу право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу у письмовій формі, проте відзиву до суду не надходило.
Копію ухвали про відкриття провадження та копію апеляційної скарги відповідач отримав 07.01.2025 року о 22:51:44 годині в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідками.
Копію ухвали про відкриття провадження позивач отримав 10.01.2025 року о 2:10:24 годні в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 31 січня 2025 року справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України.
За приписами ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Оскаржувана ухвала суду першої інстанції у цій справі входить до переліку ухвал, які розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України).
Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.
Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.
Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не усунуто всі недоліки зазначені в ухвалі суду, а саме: позивач вказав «орієнтовну ціну позову», проте не надав доказів на підтвердження вартості нерухомого майна щодо вимоги майнового характеру про визнання права власності.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Згідно із статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.
Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.
Реалізуючи положення Конвенції, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, позаяк доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суд з прав людини у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції" від 16 грудня 1992 року). Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.
У рішенні від 04 грудня 1995 року у справі "Беллет проти Франції" Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в її права.
Статтею 175 ЦПК України визначені вимоги, які пред`являються до форми і змісту позовної заяви, а статтею 177 ЦПК України встановлено документи, що додаються до позовної заяви.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
З матеріалів цивільної справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Дачненської сільської-територіальної громади про визнання права власності на земельну ділянку, в якому просив суд визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,056 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Біляївський районний суд Одеської області ухвалою від 16 грудня 2024 року залишив позовну заяву ОСОБА_1 без руху та надав строк для усунення недоліків протягом десяти днів з моменту отримання копії даної ухвали. В ухвали зазначалося, що позивачем заявлено позовну вимогу майнового характеру щодо земельної ділянки - нерухомого майна. Всупереч вимогам закону позивачем в позовній заяві не зазначено ціну позову та не надано звіт про оцінку нерухомого майна щодо вимоги майнового характеру про визнання права власності. Усуваючи недоліки позовної заяви позивач має сплатити судовий збір за позовну вимогу майнового характеру, що відповідає ціні позову, виходячи з оцінки майна.
17.12.2024 року на виконання зазначеної ухвали суду від 16 грудня 2024 року ОСОБА_1 подано до суду пояснення по справі, в яких зазначено, що позивач є людиною з інвалідністю ІІ групи по зору з дитинства, тому у відповідності до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, та надано довідку акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 15.05.2018 року.
Також 23.12.2024 року ОСОБА_1 подано до суду уточнену позовну заяву з зазначенням орієнтованої ціни позову в розмірі 150000 грн.
Біляївський районний суд Одеської області постановляючи ухвалу від 03 січня 2025 року про повернення позовної заяви позивачу виходив з того, що позивачем не усунуто всі недоліки зазначені в ухвалі суду, а саме: позивач вказав «орієнтовну ціну позову», проте не надав доказів на підтвердження вартості нерухомого майна щодо вимоги майнового характеру про визнання права власності. Суд зауважив, що визначення ціни позову майнового характеру є обов`язковою вимогою до позовної заяви, і процесуальний закон не передбачає підстав звільнення позивача від його виконання. Така вимога корелює з приписами Закону України «Про судовий збір». Позивач звільнений від сплати судового збору, проте не зазначення та не підтвердження належним чином ціни позову всупереч вимогам п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України є перешкодою для подальшого вирішення питання про розподіл судових витрат.
Проте, до такого висновку суд дійшов з порушенням норм процесуального права.
Частиною третьою статті 175 ЦПК України передбачено, що позовна заява повинна містити, зокрема, зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці.
Перелік позовів, у яких визначається ціна позову, визначений статтею 176 ЦПК України.
Так, у пункті 2 частини першої цієї статті 176 ЦПК України передбачено, що ціна позову у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.
Отже, судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, стягнення, витребування або повернення майна - як рухомих речей, так і нерухомості - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.
Наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача свідчить про її майновий характер, який має відображатися у ціні заявленого позову (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 907/9/17).
Відповідно до частини другої статті 6 Закону України «Про судовий збір», ч. 2 ст. 176 ЦПК України у разі, якщо судовий збір сплачується за подання позовної заяви до суду в розмірі, визначеному з урахуванням ціни позову, а встановлена при цьому позивачем ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна або якщо на день подання позову неможливо встановити точну його ціну, розмір судового збору попередньо визначає суд з подальшою сплатою недоплаченої суми або з поверненням суми переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи.
Пославшись на приписи статті 12 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", якою передбачена можливість для встановлення дійсної вартості майна шляхом проведення оцінки майна та складення за її результатами звіту про оцінку майна право власності на яке позивач просить визнати, та зазначивши про ненадання позивачем доказів на підтвердження орієнтовної ціни позову, суд першої інстанції не врахував, що чинним процесуальним законодавством не зобов`язано позивача проводити актуалізацію ринкової вартості майна, що є предметом позову з урахуванням Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" на стадії подання позовної заяви.
Колегія суддів звертає увагу на положення ч. 2 ст. 176 ЦПК України, якою передбачено, що якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.
Суд залишив поза увагою той факт, що остаточне визначення ціни позову яка б відповідала дійсній вартості майна за діючим цивільним процесуальним законодавством судом встановлюється при вирішенні справи.
Крім того, при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції. Подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 05.08.2020 у справі № 177/1163/16-ц.
За таких обставин, достатніх підстав для визнання позовної заяви неподаною та повернення її позивачу у суду першої інстанції не було.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права і підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст. 251, 67, 374, 379, 384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , задовольнити.
Ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 03 січня 2025 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 06 лютого 2025 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді М.В. Назарова

О.Ю. Карташов