1Справа № 335/4780/24 2/335/116/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2025 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Воробйова А.В., за участю секретаря судового засідання Колесник Д.С., позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Романок А.Ф., представника відповідача адвоката Албул Т.В. (в режимі відеоконференції), розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Запоріжжі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в обґрунтування якого зазначила, що 21.02.2009 року вона уклала шлюб з відповідачем ОСОБА_2 . У шлюбі у них народилася дитина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина проживає разом з позивачем .20.05.2019 шлюб між сторонами розірвано, проте дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Такий належний рівень у будь-якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум.

Такий рівень позивач одна не зможе забезпечити, тому батько, який є здоровим та працездатним, зможе сплачувати аліменти на рівні 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу).

Таким чином, при сплаті відповідачем аліментів у зазначеному вище розмірі забезпечується їх рівність при несенні обов`язку утримання дитини.

Відповідач інших осіб на утриманні не має, він працездатний, отримує дохід, його стан здоров`я дозволяє працювати, а тому вважає він може сплачувати такий розмір аліментів.

Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 18.04.2024 року і до повноліття дитини та витрати на юридичну допомогу у розмірі 5000 гривень.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06.08.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження.

13.12.2024 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання зазначила, що проти позовних вимог заперечують у повному обсязі з наступних підстав:

По-перше, між позивачем та відповідачем укладено нотаріальний договір між батьками про сплату аліментів на утримання дитини, посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Лушкіною О.В. 03.05.2019 року, зареєстрований в реєстрі за № 566.

Відповідно до п. 3 вищезазначеного договору аліменти сплачуються платником щомісячно у розмірі 10 % (десяти відсотків) від заробітної плати протягом п`яти років з дня укладання цього договору, в подальшому сума може бути збільшена, що буде підтверджено додатковими договорами до цього договору.

Відповідно до п. 12 Договору за згодою сторін в період дії договору зміни та доповнення до нього вносяться шляхом укладання додаткового договору, посвідченого нотаріально. Таким же шляхом цей договір може бути розірвано.

Одностороння відмова від виконання договору або одностороння зміна його умов не допускається. При відсутності домовленостей між сторонами питання зміни чи розірвання цього питання вирішується в судовому порядку.

На даний час вищезазначений договір не розірвано, він діючий та відповідач належним чином сплачує аліменти.

По-друге, позивач стверджує, що дитина мешкає з нею, однак дитина мешкає зі своїми бабусями та дідусями в Одеській області місто Рені. В місті Рені дитина відвідує школу.

По-третє, згідно із ч. 1 ст. 189 СК України батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом.

Сторони аліментного договору домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами. Також договір нотаріально посвідчено, що відповідає вимогам діючого законодавства. Вищезазначений договір містить положення про зміну його умов та припинення договору.

На підставі викладеного просить відмовити у задоволенні позовних вимогу повному обсязі та стягнути з позивача на корить відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 гривень.

06.01.2025 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якому остання вважає його необґрунтованим з наступних підстав:

По-перше, щодо аргументу представника відповідача щодо діючого нотаріально посвідченого договору між батьками про сплату аліментів на утримання дитини. 03.05.2019 між позивачем та відповідачем укладено договір про сплату аліментів на утримання дитини - доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Лушкіною О.В. Відповідно до п.3 даного договору (дослівно) «Аліменти сплачуються Платником ( ОСОБА_2 ) щомісяця у розмірі 10% (десять відсотків) від заробітної плати, протягом п`яти років з дня укладення цього договору, в подальшому сума може збільшуватися, що буде підтверджено додатковими договорами до цього договору.». Тобто, даний договір є строковим, строк дії 5 років з моменту укладення. Договір укладений 03.05.2019, строк дії закінчився 03.05.2024. Відповідачем були виконані вимоги даного договору, що підтверджується випискою з АТ КБ «Приватбанк» від 25.12.2024. З виписки вбачається, що відповідач з травня 2019 року по травень 2024 року виконав свої зобов`язання та сплачував аліменти у розмірі 10%, як визначено у договорі. З даного факту вбачається, що зобов`язання сторонами виконано, строк дії договору закінчився, а тому позивач правомірно звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів. Крім того, зазначила, що разом з договором про сплату аліментів сторонами були складені розписки. Відповідач у розписці від 03.05.2019 зазначив, що він зобов`язується виплачувати аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 у розмірі 10 % з заробітної плати, 15%, які він не доплачує, будуть враховані в рахунок сплати вартості автомобіля „Хюндай 2010 року випуску у сумі 120 000 гривень. Після погашення суми боргу зобов`язується сплачувати аліменти в розмірі 25 % від заробітної плати та зобов`язується не претендувати на автомобіль, придбаний за період шлюбу. З червня по грудень 2024 року з заробітної плати відповідача продовжується стягнення в розмірі 10%, тобто позивачка недоотримує 15% на утримання доньки. Отже, позивачка правомірно звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на дитину.

По-друге, щодо проживання дитини окремо від матері, що виключає обов`язок батька сплачувати аліменти. Незалежно з ким проживає дитина, обов`язок щодо її утримання покладається на обох батьків рівномірно. Позивачка жодним чином ніколи не приховувала того факту, що її донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом з батьками позивачки у м. Рені, Ізмаїльський район, Одеська область. ОСОБА_3 з січня 2023 року по теперішній час навчається у Опорному закладі Ренійському закладі загальної середньої освіти №6 Ренійської міської ради. Також позивачка разом з донькою є внутрішньо переміщеними особами з м. Маріуполь, Донецької області. З 2022 року проживають у м. Запоріжжі. Для забезпечення безпеки дитини та отримання нею достатнього рівня навчання, психічного та фізичного розвитку, позивачка прийняла рішення перевезти дитину до її батьків та влаштувати до школи, де заняття проводяться офлайн. Незважаючи на той факт, що дитина половину року знаходиться у бабусі з дідусем, позивач кожного місяця перераховує кошти на її утримання, а також влітку направляла дитину до дитячого оздоровчого табору, витрати на який сплатила повністю. Позивачка є військовослужбовцем та на теперішній час проходить службу у м. Запоріжжі, де і винаймає житло та проживає. Факт того, що донька проживає разом з позивачкою зафіксований у акті оцінки потреб сім`ї від 20.12.2023, а також у Розпорядженні голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському районі №26р від 15.01.2024, де вказано, що за заявою матері ОСОБА_1 розглянуто заяву та дитині надано статус «дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів». Натомість, відповідачем не надано жодного доказу щодо надання ним належного утримання дитини, а також задоволення потреб дитини.

По-третє, щодо витрат на правничу допомогу адвоката. Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю провадження, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час відповідають критерію реальності таких витрат.

Отже, для визначення розміру процесуальних витрат на правову допомогу, що підлягають відшкодуванню, крім договору про надання правової допомоги, особа має надати і оригінали документів, які підтверджують ці витрати, а також процесуально підтвердити надання правових послуг. Тобто, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю провадження, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони. Вважає, що заявлена представником відповідача сума правничої допомоги є неспівмірною з виконаною нею роботою, а саме дистанційне ознайомлення з матеріалами справи, складення клопотання на 2 сторінки, яке не відповідає вимогам ст. 174 ЦПК України, а також не містить посилань на нормативно-правові акти та практику Верховного Суду з аналогічних питань, що вказує на необ`єктивну оцінку розрахунку такої роботи. Крім того, представник відповідача до кожного клопотання, яке подане через підсистему «Електронний Суд» надає ордер, але ордер не заповнений, що викликає сумніви чи дійсно адвокат Албул Тамара Валентинівна має право на представництво інтересів відповідача.

По-четверте, щодо витрат на правничу допомогу позивача. Позивач поніс витрати на професійну правничу допомогу в суді у сумі 5000 гривень. Зокрема, представництво інтересів позивача здійснюється адвокатом Романок А.Ф. відповідно до Договору від 28.12.2024 про надання правничої допомоги. У договорі про надання правничої допомоги сторони визначили, що розмір оплати праці Виконавця за надані юридичні послуги, які передбачені п. 1.1. цього Договору, а також умови та порядок розрахунків визначаються за домовленістю Сторін, про що складається відповідна Додаткова угода, яка є невід`ємною частиною Договору. У додатковій угоді №1 від 28.12.2024 до договору про надання правничої допомоги від 28.12.2024 сторони визначили фіксований розмір гонорару за ознайомлення з матеріалами справи, підготовку відповіді на відзив у сумі 5000 гривень. Таким чином, витрати на професійну правничу допомогу адвоката у вказаній справі наразі становлять 5000 гривень.

На підставі викладеного, представник позивача просить відзив представника відповідача залишити без розгляду. Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, а саме витрати на правничу допомогу адвоката.

16.01.2025 року від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких остання зазначила, що на даний час договір № 566 від 03.05.2019 не розірвано, він діючий та відповідач належним чином сплачує аліменти.

З аналізу зазначеного договору слідує, що сума аліментів може збільшуватись, що буде підтверджено додатковими договорами до цього Договору. Однак ніяким чином не слідує те, що Договір № 566 від 03.05.2019 року є строковим, як зазначає представник позивача. Відповідач добросовісно та в строки виконує його умови. Також зазначила, що позивачка ніяким чином не просила змінити умов Договору № 566 від 03.05.2019 року щодо збільшення розміру аліментів.

Крім того, представник позивача зазначає, що жодним чином не приховувала той факт, що її донька, ОСОБА_3 , проживає разом з її батьками у м. Рені, Ізмаїльського району, Одеської області, однак це твердження не відповідає дійсності, оскільки в позовній заяві зазначено наступне: «Дитина проживає разом з нею, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб № 2304- від 29.03.2023 року». Натомість вже у запереченні на відзив позивачка надає копію довідки зі школи від 19.01.2023 року про те, що дитина зарахована до ОЗРЗЗСО № 6 РМР.

Крім того, в матеріалах цивільної справи наявний належним чином підписаний ордер представника відповідача, а саме даний ордер був надісланий разом із клопотанням від 19.11.2024 року на електронну адресу суду та скріплений ЕЦП.

Також зазначила, що діючим законодавством не передбачено подвійне стягнення аліментів. Діючим законодавством передбачено два способи стягнення аліментів на неповнолітніх дітей: на підставі угоди (шлюбний договір або договір по утриманню дітей) про сплату аліментів та на підставі судового рішення.

В даному випадку, батьки під час розірвання шлюбу погодили стягнення аліментів на підставі угоди. Додатково стягувати аліменти на підставі рішення суду є незаконним.

Щодо розміру витрат на правову допомогу.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначила попередній (орієнтовний) розрахунок витрату звязку з розглядом справи.

У ЦПК України закріплено вимогу для кожної із сторін процесу подавати до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у звязку з розглядом справи.

Попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат є обов`язковою складовою першої заяви по суті спору, оскільки з огляду на статтю 134 ЦПК України попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат враховується судом під час вирішення питання про розподіл судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Поданий стороною попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми таких витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у звязку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Таким чином, представником відповідача були виконані вимоги ЦПК України щодо надання до суду попереднього розрахунку витрат на професійну правничу допомогу. На підставі вищевикладеного, просить відмовити позивачу у задоволені позовних вимог у повному обсязі та стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 гривень.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечувала, з підстав викладених у відзиві, просила відмовити в задоволенні позову повністю.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України).

За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ст.5 Протоколу N7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом N 475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.97 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Згідно з ч. 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сімї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Частиною 2 ст. 18 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін.

Судом встановлено, що з 21.02.2009 року сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який був зареєстрований відділом РАЦС Алуштинського міського управління юстиції Республіки Крим, актовий запис №45.

Рішенням Приморського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 20.05.2019 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. Рішення набрало законної сили.

Від шлюбу у сторін народилася дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками дитини є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Алуштинського міського управління юстиції в АРК від 26.02.2013 року, актовий запис № 53.

Згідно копії довідки від 29.03.2023 року № 2304- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи неповнолітня дитина ОСОБА_3 фактично проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

На підставі ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Так, вимоги чинного сімейного законодавства передбачають два порядки надання батьками утримання дитини - добровільний та примусовий. При цьому добровільне виконання батьками обов`язку утримувати дитину буває як фактичне так і договірне.

Частинами першою та другою статті 181 СК України визначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Статтею 189 СК України передбачено, що батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. У разі невиконання одним із батьків свого обов`язку за договором аліменти з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса.

У аліментному договорі визначаються розмір, умови і порядок виплати аліментів. Розмір аліментів у цьому випадку визначається самими сторонами, проте він не може бути нижче за розмір аліментів, які неповнолітні діти могли б отримати при стягненні аліментів у судовому порядку.

Аліментний договір може бути змінено за спільною угодою сторін або за рішенням суду. Зміна або припинення аліментного договору можлива у будь-який час за взаємною угодою сторін і також повинна укладатися в нотаріальній формі. Одностороння відмова від договору і одностороння зміна його умов не допускаються.

Якщо договір про надання аліментів не виконується платником, їх одержувач має право звернутися до державного виконавця для примусового виконання договору, якщо ж він звертається до суду з позовом про стягнення аліментів у судовому порядку на загальних підставах, передбачених законодавством, його позов не підлягатиме задоволенню, оскільки укладенням аліментного договору сторони вже пов`язані зобов`язанням з надання аліментів, і для таких осіб встановлений спеціальний порядок виконання договору і стягнення аліментів. Якщо угода порушує інтереси дитини, можливе звернення до суду з позовом про його примусову зміну або розірвання, а за наявності передбачених законом підстав - і визнання його недійсним.

Стаття 192 СК України вказує, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Як було встановлено в ході розгляду справи 03.05.2019 року сторони уклали договір між батьками про сплату аліментів на утримання дитини, посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Лушкіною О.В. 03.05.2019 року, зареєстрований в реєстрі за № 566.

Відповідно до п. 3 вищезазначеного договору аліменти сплачуються платником щомісячно у розмірі 10 % (десяти відсотків) віз заробітної плати, протягом п`яти років з дня укладання цього договору, в подальшому сума може бути збільшена, що буде підтверджено додатковими договорами до цього договору.

Відповідно до п. 11 договору всі спори, що виникають в процесі виконання цього Договору, та розбіжності в тлумаченні окремих положень цього договору вирішуються сторонами шляхом переговорів, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку відповідно до умов чинного законодавства України.

Відповідно до п. 12 Договору за згодою сторін в період дії договору зміни та доповнення до нього вносяться шляхом укладання додаткового договору, посвідченого нотаріально. Таким же шляхом цей договір може бути розірвано. Одностороння відмова від виконання договору або одностороння зміна його умов не допускається. При відсутності домовленостей між сторонами питання зміни чи розірвання цього питання вирішується в судовому порядку.

Відповідно до п. 18 Договору цей договір набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до моменту виконання сторонами усіх зобов`язань за цим договором.

Відповідно до п.19 Договору зміст ст.187,198,190,191,192,193,194-199 СК України нотаріусом роз`яснено.

Враховуючи положення ст.ст.8, 9 СК України та виходячи з правової природи, змісту, нормативних підходів до форми, порядку укладення, зміни і припинення договору про сплату аліментів на дитину, даний договір є різновидом цивільних договорів у сімейному праві Україні.

Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки згідно з договором.

За ст. 653 зазначеного Кодексу в разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

У ст. 654 ЦК України зазначено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України).

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 цього Кодексу).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Отже, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що сторонами було досягнуто згоди щодо аліментних зобов`язань шляхом укладення договору в добровільному порядку та посвідчено у нотаріуса, який сторонами не змінювався, не розривався та на теперішній час є дійсним, додаткових договорів щодо збільшення розміру аліментів сторонами не укладалось. Розписки від 03.05.2019, написані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , нотаріально не посвідчувалися та не є невід`ємною частиною договору між батьками про сплату аліментів на утримання дитини від 03.05.2019 року.

Як роз`яснив Пленум Верховного суду України у своїй постанові №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у разі невиконання батьком (матір`ю) свого обов`язку за договором, стягнення аліментів здійснюється не за судовим рішенням, а на підставі виконавчого напису нотаріуса органом державної виконавчої служби.

Як вбачається з довідки про доходи №09/252 від 12.12.2024 року, виданої військовою частиною № НОМЕР_2 ОСОБА_2 за період з грудня 2022 по листопад 2024 останній сплачує аліменти, відомості щодо заборгованості відсутні, таким чином доказів, щодо ухилення відповідачем від сплати аліментів позивачем за договором не надано.

Також згідно, наданої представником позивача виписки з АТ КБ „ПРИВАТБАНК від 25.12.2024 року за період з травня 2019 року по грудень 2024 року відповідач перераховував аліменти на користь ОСОБА_1 .

Крім того, посилання позивача, що неповнолітня дитина мешкає разом з нею за адресою АДРЕСА_1 спростовується довідкою Опорного закладу Ренійської закладу загальної середньої освіти №6 Ренійської міської ради від 19.01.2023 року №19, згідно якої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно зарахована у 4-б клас ОЗРЗЗСО Ренійської міської ради (наказ №7 від 19.01.2023р.). Адреса закладу: Одеська область, Ізмаїльський район, м.Рені, вул. 28 Червня, 218.

Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. ст. 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позов позивача про стягнення аліментів у судовому порядку на загальних підставах, передбачених законодавством, не підлягатиме задоволенню, оскільки укладенням аліментного договору сторони вже пов`язані зобов`язанням з надання аліментів, і для таких осіб встановлений спеціальний порядок виконання договору і стягнення аліментів. Якщо угода порушує інтереси дитини, можливе звернення до суду з позовом про його примусову зміну або розірвання, а за наявності передбачених законом підстав - і визнання його недійсним.

Стороні, що вимагає зміни або припинення договору про сплату аліментів, при неотриманні згоди іншої сторони надано право звернутися до суду з позовом про зміну або розірвання договору.

Крім зміни і розірвання договору за наявності передбачених законом обставин можливе визнання його недійсним. Загальними підставами визнання недійсним аліментного договору служать підстави, передбачені цивільним законодавством для визнання недійсним правочину.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства.

Враховуючи викладене, беручи до уваги встановлені судом фактичні обставини справи та правовідносини, що їх регулюють, суд приходить до висновку, що позов є необґрунтованими, недоведеними та задоволенню не підлягає, обставини, що обґрунтовано доводять вимоги позову, судом не встановлені.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Встановлено, що при пред`явленні позову позивач не сплачувала судовий збір, оскільки на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», вона звільнена від його сплати. Разом з цим, оскільки у задоволенні позову відмовлено, то розподіл судових витрат, у відповідності до статті 141 ЦПК України, не здійснюється.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 180, 189,192 СК України, з ст.ст. 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 43, 49, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 258, 262, 264, 265, 268, 273, 352 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення складено в повному обсязі 05 лютого 2025 року.

Інформація про учасників справи відповідно до п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Суддя: А.В.Воробйов