КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кафідова О.В.
№ 22-ц/824/4855/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 761/43703/23

06 лютого 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кафідової О.В.

суддів - Оніщука М.І.

- Шебуєвої В.А.

при секретарі - Смолко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Притули Н.Г. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, у якому просив:

- зобов`язати ОСОБА_2 не перешкоджати працівнику Бюро технічної інвентаризації (БТІ) проводити обстеження спадкового будинку АДРЕСА_1 , тобто виконання рішення №64743377 від 08.09.2022 року та усунути йому перешкоди в доступі до спадкового майна відповідно до постанови Київського апеляційного суду від 21.11.2019 року (справа №761/42471/17, провадження №22-ц/824/14671/19);

- зобов`язати ОСОБА_2 надати йому оригінали ключів для можливості виготовити дублікати (копії) таких ключів, від дверей вмонтованих уворотах до будинку АДРЕСА_1 та вхідних дверей до самого будинку;

- зобов`язати відповідача сплатити половину суми за послуги БТІ.

Позовні вимоги мотивовані тим, що постановою Київського апеляційного суду від 21.11.2019 року (справа №761/42471/17) в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 за ОСОБА_2 визнано право власності на 2/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , а за ОСОБА_1 визнано право власності на 1/3 частини вказаного будинку.

Тобто позивачу належить 1/3 частини спадкового майна - будинку АДРЕСА_1 , проте він не має можливості потрапити до вказаного будинку, оскільки відповідач збудувала металеві ворота з дверима, які перешкоджають доступ до будинку, зокрема і для обстеження працівником БТІ.Позивач не має ключів від вказаних дверей та від самого будинку.

Оскільки відповідач чинить перешкоди в користуванні спадковим майном, для захисту порушеного права позивач звернувся до суду з цим позовом.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити дії задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_2 надати ОСОБА_1 дублікат ключів від будинку АДРЕСА_1 та дверей вмонтованих у воротах до будинку АДРЕСА_1 .

В іншій частині заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки встановлено, що позивач, як спадкоємець, не має можливості користуватися частиною будинку, право власності на яке визнане рішенням суду, відповідач, не надавши ключі позивачу від будинку АДРЕСА_1 та дверей вмонтованих у воротах до вказаного будинку, чинить перешкоди йому в користуванні спадковим майном, то оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині вимог про зобов`язання відповідача надати позивачу дублікат ключів від будинку АДРЕСА_1 та дверей вмонтованих у воротах до будинку АДРЕСА_1 .

У той же час суд не вбачав підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача не перешкоджати працівнику БТІ в обстеженні спадкового будинку, тобто виконанні рішення №64743377 від 08.09.2022 року та зобов`язання відповідача сплатити половину суми за послуги БТІ, оскільки вказані вимоги не обґрунтовані належними, допустимими доказами та чинне законодавства не покладає на відповідача обов`язок щодо сплати грошових коштів за зобов`язаннями позивача.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, 27 листопада 2024 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в зобов`язанні відповідача не перешкоджати працівнику БТІ проводити обстеження спадкового будинку та сплатити половину суми за послуги БТІ та ухвалити в цій частині нове рішення, яким: зобов`язати відповідача не перешкоджати працівнику БТІ проводити обстеження спадкового будинку, тобто виконанні рішення №64743377 від 08 вересня 2022 року та усунути перешкоди позивачу в доступі до спадкового майна відповідно постанови від 21 листопада 2019 року Київського апеляційного суду; зобов`язати відповідача сплатити половину суми за послуги БТІ.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги заявник вказує на те, що хибним є висновок суду про те, що довідка старшого інспектора СПДН відділу превенції Шевченківського УП ГУНП у м. Києві лейтенанта поліції Тетяни Кирилюк є неналежним доказом у вказаній справі. Суд не звернув уваги, що така довідка складена відповідальною особою правоохоронного органу за результатами виїзду на місце події, фіксує факт не допуску позивача до належного йому майна, а відтак є доказом у справі і мала бути врахована судом під час ухвалення оскаржуваного рішення. З огляду на те, що суд визнав доведеним факт, що позивач немає можливості потрапити до спадкового майна, зокрема і для огляду його працівником БТІ, хибним є висновок суду, що вимога про зобов`язання відповідача не перешкоджати працівнику БТІ проводити обстеження спадкового будинку задоволенню не підлягає.

Що стосується вимоги про зобов`язання відповідача сплатити половину вартості за послуги БТІ, то заявник вказує, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Відповідно, витрати, пов`язані із проведенням технічної інвентаризації спірного будинку мають розподілятися між сторонами відповідно до їх часток.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Приходько А.С. підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 проти доводів апеляційної скарги заперечувала, просила рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Апеляційним судом переглядається рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про зобов`язання відповідача не перешкоджати працівнику БТІ проводити обстеження спадкового будинку та сплатити половину вартості за послуги БТІ. В іншій частині судове рішення не оскаржується заявником.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині вказаним вимогам закону відповідає.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що постановою Київського апеляційного суду від 21.11.2019 року (справа №761/42471/17) позов ОСОБА_2 задоволено частково. Позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 2/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі зазначеної постанови, 24.12.2020 року відповідач зареєструвала право власності на 2/3 частин будинку АДРЕСА_1 .

Позивач право власності на 1/3 частину зазначеного будинку не зареєстрував. Як пояснив в судовому засіданні, у зв`язку з відсутністю технічного паспорту неможлива реєстрація права власності.

Позивач у будинку АДРЕСА_1 не зареєстрований, не проживає, там відсутні його особисті речі.

Позивач не надав суду доказів, що після прийняття судом рішення він звертався до відповідача щодо можливості отримати ключі від будинку та дверей вмонтованих у воротах до будинку АДРЕСА_1 .

При зверненні до суду з позовом, позивач посилався на довідку старшого інспектора СПДН відділу превенції Шевченківського УП ГУНП у м. Києві лейтенанта поліції Тетяни Кирилюк в якій вказано, що 05.08.2023 року о 09.35 год. до Шевченківського УП ГУНП у м. Києві по спецлінії «102» надійшло повідомлення про те, що за адресою: АДРЕСА_1 за попередньою інформацією вчинялось домашнє насильство.

Також в довідці зазначено, що по прибуттю за вказаною адресою на вулиці було виявлено заявника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який повідомив, що за вказаною адресою проживає його невістка ОСОБА_2 та онук ОСОБА_4 , заявник не має можливості потрапити до будинку за вищевказаною адресою, зв`язок з невісткою та онуком відсутній.

Представник відповідача зазначала що вказана довідка не може бути належним доказом на підтвердження вчинення відповідачем будь-яких перешкод у володінні та/або користуванні частиною спадкового майна, так як вона не містить інформацію щодо предмету доказування, на підставі якої можна встановити дійсні обставини справи. В довідці заявник повідомив лише свої припущення, які на його думку можуть свідчити про чинення відповідачем перешкод у володінні та/або користуванні позивачем частиною спадкового майна.

З урахуванням заперечень представника відповідача, вказану довідку суд визнав неналежним та недопустимим доказом на підтвердження обставин вчинення ОСОБА_1 перешкод в доступі до спадкового майна.

У той же час в судовому засіданні відповідач особисто пояснила, що дійсно у воротах до будинку вмонтовані двері та закриті на замок, що унеможливлює доступ сторонніх осіб. Позивач не має ключів від вказаних дверей та від самого будинку. Як вказала відповідач, так як не вирішено питання якою частиною будинку може користуватись відповідач, відсутні підстави для надання йому ключів від будинку.

Під час розгляду справи судом не встановлено, що позивач має можливість потрапити до спадкового майна, зокрема і для огляду його працівником БТІ.

Згідно з частиною другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Згідно з частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Статтею 391 ЦК України передбачено право власника майна при наявності дій осіб, спрямованих на перешкоджання вільного користування та розпорядження власником своїм майном, вимагати усунення таких перешкод.

Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує.

Так, згідно зі статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ч.1,2 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Статтею 360 ЦК України встановлено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Статтею 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Змагальність сторін є одним із основних принципів цивільного судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Звертаючись до суду з позовними вимогами про зобов`язання відповідача не перешкоджати працівнику БТІ проводити обстеження спадкового будинку та сплатити половину вартості за послуги БТІ з проведення технічної інвентаризації будинку, позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог, зокрема, ним не доведена необхідність відповідного обстеження та як наслідок, що відповідач зобов`язана брати участь у таких витратах

З огляду на це, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні вказаних вимог з підстав їх недоведеності та необґрунтованості.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судового рішенні, питання вичерпності висновку суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що у справі, що розглядається, сторонам надано вмотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Судом першої інстанції повно встановлено обставини, що мають значення для справи, висновки суду відповідають наявним у матеріалах справах доказам.

Колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішенняШевченківського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2024 року - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.

Керуючись статтями 268, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргуОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 07 лютого 2025 року

Головуючий: Судді: