Житомирський апеляційний суд
Категорія 39 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

за участі секретаря судового засідання Бузган А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №295/12686/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 3% річних за невиконання грошового зобов`язання

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , поданою через адвоката Опанасюка Сергія Павловича,

на заочне рішення Богунського районного суду м.Житомира від 18 травня 2023 року, яке ухвалене під головуванням судді Полонця С.М. в м.Житомирі,

в с т а н о в и в:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 через адвоката Гуртовенка Романа Михайловича звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 . Просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 три проценти річних за невиконання грошового зобов`язання в період із 02 грудня 2019 року по 02 грудня 2022 року.

Позов обґрунтований тим, що згідно з договором позики, оформленим розпискою від 30 грудня 2017 року, ОСОБА_1 надав в борг ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 200 000 дол.США із терміном повернення до 31 березня 2019 року. ОСОБА_2 прострочив термін повернення вказаних грошових коштів, отриманих за договором позики, та зобов`язання виконав частково. На звернення щодо повернення грошових коштів у повному обсязі ОСОБА_2 не реагує, що стало підставою для звернення до суду з позовом. Відповідно до рішення Богунського районного суду м.Житомира від 11 листопада 2022 року в справі №295/6566/19 розмір основної суми невиконаних ОСОБА_2 зобов`язань щодо повернення боргу за договором позики становить 175 153,86 дол.США.

Заочним рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 18 травня 2023 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 три проценти річних за невиконання грошового зобов`язання у період із 02 грудня 2019 року по 02 грудня 2022 року в сумі 15 999 дол.США та судовий збір в розмірі 5 861,67 грн.

Ухвалою Богунського районного суду м.Житомира від 05 грудня 2023 року заява представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Опанасюка С.П. про перегляд заочного рішення залишена без задоволення.

Не погодившись із заочним рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_2 через адвоката Опанасюка С.П. подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить заочне рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що по-перше, матеріали справи не містять доказів належного повідомлення відповідача ОСОБА_2 про дату, час і місце розгляду справи і судом безпідставно проігноровані поважні причини неможливості явки його представника, викладені у письмовому клопотанні від 17 травня 2023 року з наданням відповідних документів. По-друге, суд першої інстанції прийняв клопотання позивача про часткове зменшення позовних вимог після закриття підготовчого засідання, що суперечить нормам процесуального права. По-третє, на підтвердження існування неповернутої суми позики позивач посилається на судові рішення в справі №295/6566/19 та на зазначену в цій справі суму боргу здійснює нарахування трьох процентів річних. У заяві від 17 травня 2023 року його представник повідомляв суд першої інстанції про подання касаційної скарги на судові рішення у справі №295/6566/19 та просив відкласти розгляд справи для отримання копії ухвали Касаційного цивільного суду Верховного Суду про відкриття касаційного провадження у справі, факт постановлення якої матиме наслідком зупинення розгляду цієї справ. Суд першої інстанції безпідставно проігнорував вказані обставини та виніс рішення, у якому дійшов передчасних висновків про задоволення позовних вимог. Ухвалою Верховного Суду від 08 червня 2023 року в справі №295/6566/19 відкрито касаційне провадження на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 11 листопада 2022 року і постанову Житомирського апеляційного суду від 30 березня 2023 року та зупинено виконання рішення Богунського районного суду м.Житомира від 11 листопада 2022 року до закінчення перегляду справи в касаційному порядку. На погляд скаржника, рішення суду від 11 листопада 2022 року в справі №295/6566/19, на яке посилається позивач, не набрало законної сили та не набуло преюдиційного значення, не може слугувати доказом існування заявленого позивачем основного боргу за розпискою, який використовується як база нарахування трьох процентів річних.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило. Відповідно до частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду заочного рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Гуртовенко Р.М. апеляційну скаргу не визнав та просить у її задоволенні відмовити, а заочне рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Опанасюк С.П. у судове засідання не з`явилися повторно. Судова повістка, яка надіслана відповідачу ОСОБА_2 на адресу, що вказана у його апеляційній скарзі (м.Житомир, проїзд Ак.Липського,12), вчергове повернута Укрпоштою із проставленням у поштовому повідомленні відмітки про відсутність адресата за вказаною адресою (а.с152-153). Іншої адреси відповідача апеляційному суду не повідомлено. Зазначивши адресу комунікації у апеляційній скарзі, відповідач зобов`язався отримувати повідомлення за цією адресою. З огляду на це, апеляційний суд, який комунікує з відповідачем за допомогою повідомленою стороною відповідача адресою, діє правомірно та добросовісно. За таких обставин апеляційний суд виходить з «презумпції обізнаності»: відповідач, якому адресована судова повістка на адресу, яка зазначена у його апеляційній скарзі, знає або принаймні повинен був дізнатися про повідомлення. Крім того, відповідно до частини п`ятої ст.130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі. Так, судова повістка доставлена представнику відповідача адвокату Опанасюку С.П. до його електронного кабінету 18 січня 2025 року (а.с.145). Від останнього до апеляційного суду спрямоване чергове клопотання про відкладення розгляду справи з посиланням на його зайнятість у іншому судовому засіданні. Апеляційний суд неодноразово відкладав розгляд справи за клопотаннями представника відповідача у зв`язку з наданням переваги іншим справам (а.с.69-70,78-79,126-127). Отже, відсутні підстави вважати повторну (четверту) неявку представника відповідача у судове засідання з поважних причин та повторно відкладати розгляд справи. Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. Із огляду на викладене вище, неявка сторони відповідача, належним чином повідомленої про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (відповідно до змісту частини другої ст.372 ЦПК України).

Перевіривши законність та обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Застосувавши до спірних правовідносин положення ст.ст.524,533-535,625 ЦК України та виходячи із того, що позивачем внаслідок часткового виконання рішення Богунського районного суду м.Житомира від 11 листопада 2022 року в справі №295/6566/19, зміненого постановою Житомирського апеляційного суду від 30 березня 2023 року, отримано від відповідача в еквіваленті 24 917,69 дол.США, а загальний розмір невиконаних відповідачем зобов`язань щодо повернення позивачу суми боргу становить 175 082,31 дол.США, суд першої інстанції стягнув з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 три проценти річних від простроченої суми боргу за договором позики в сумі 15 999 дол.США за період із 02 грудня 2019 року по 02 грудня 2022 року.

Колегія суддів не може погодитися із таким висновком суду першої інстанції, приймаючи до уваги, що до спірних правовідносин не застосований закон, який підлягав застуванню, що є підставою відповідно до положень ст.376 ЦПК України для скасування заочного рішення суду першої інстанції та постановлення нового про часткове задоволення позову.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положення ст.598 ЦК України передбачають, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, законом встановлений обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Із правового аналізу положень ст.ст.526,599,611,625 ЦК України слідує, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст.625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного від 04 липня 2018 року в справі №310/11534/13-ц, від 04 червня 2019 року в справі №916/190/18.

Велика Палата Верховного Суду в постановах від 19 червня 2019 року в справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц виснувала, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Отже, у розумінні наведених положень закону позивач, як кредитор, вправі вимагати стягнення в судовому порядку суму трьох процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі №373/2054/16-ц вказано, що у частині другій ст.625 ЦК України прямо зазначено, що три проценти річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обчисленні трьох процентів річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Три проценти річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).

Відповідно до Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати текст судового рішення, який опублікований офіційно або внесений до Реєстру.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що 30 грудня 2017 року ОСОБА_2 написав розписку, якою підтвердив наявність у нього боргу перед ОСОБА_1 , зазначивши, що отримав кошти у сумі 200 000 доларів США від ОСОБА_1 та зобов`язується повернути йому кошти до 31 березня 2019 року (а.с.4 т.1).

За вказаним вище договором позики від 30 грудня 2017 року в справі №295/6566/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 11 листопада 2022 року була стягнута з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 175 153,86 дол.США (а.с.24-26 т.1).

Постановою Житомирського апеляційного суду від 30 березня 2023 року в справі №295/6566/19 рішення Богунського районного суду м.Житомира від 11 листопада 2022 року в частині визначення розміру заборгованості за договором позики, який підлягає стягненню, змінено, зменшено його із 175 153,86 дол.США до 175 080,66 дол.США. У решті рішення суду залишено без змін (а.с.86-90 т.1).

За положеннями частини першої ст.384 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Відповідно до частини четвертої ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду в цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

У цій справі ОСОБА_1 заявлені вимоги про стягнення трьох процентів річних на підставі частини другої ст.625 ЦПК України за період із 02 грудня 2019 року по 02 грудня 2022 року.

Разом із тим, відповідно до пункту 18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, який доповнений Законом України від 15 березня 2022 року №2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» та набрав чинності 17 березня 2022 року, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст.625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Задовольняючи позов та стягуючи три проценти річних у сумі 15 999 дол.США за період із 02 грудня 2019 року по 02 грудня 2022 року, суд першої інстанції не врахував положень п.18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, не застосував їх до спірних правовідносин та помилково стягнув три процента річних від простроченої суми за період із 24 лютого по 02 грудня 2022 року.

За положеннями частини четвертої ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права.

Внаслідок часткового виконання в рахунок погашення боргу позивач отримав: 17 квітня 2020 року виконавчою службою перераховано 420 480,67 грн, що в еквіваленті складає 15 458,85 дол.США (420 480,67 грн/27,20 грн); 23 квітня 2020 року виконавчою службою перераховано 253 926,09 грн, що в еквіваленті складає 9 387,29 дол.США (253 926,09 грн/27,05 грн); 29 квітня 2020 року позивач отримав 219,18 грн, що в еквіваленті складає 8,10 дол.США (219,18 грн/27,05 грн); 04 травня 2020 року позивач отримав 1 755 грн, що в еквіваленті складає 65,10 дол.США (1 755 грн/26,96 грн), отже загалом позивач отримав 24 919,34 дол.США. Інших проплат матеріалами справи не доведено. Залишок складає 175 080,66 дол.США (200 000 24 919,34).

Отже, загальний розмір трьох процентів річних за невиконання грошового зобов`язання, за період із 02 грудня 2019 року по 23 лютого 2022 року, який підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача становить суму 12 013,41 дол.США, яка складається із таких сум: за період із 02 грудня 2019 року по 16 квітня 2020 року 2 252,05 дол.США (200 000 дол.США *137 днів * 3/100/365); за період із 17 по 22 квітня 2020 року 91 дол.США (184 541,15 дол.США * 6 днів * 3/100/365); за період із 23 по 28 квітня 2020 року 86,38 дол.США (175 153,86 дол.США * 6 днів * 3/100/365); за період із 29 квітня по 03 травня 2020 року 71,98 дол.США (175 145,76 дол.США * 5 днів * 3/100/365); за період із 04 травня 2020 року по 23 лютого 2022 року 9 512 дол.США (175 080,66 дол.США * 661 день * 3/100/365).

Підсумовуючи викладене вище, колегія судді апеляційного суду скасовує заочне рішення суду першої інстанції, яке ухвалене без застосування закону, який підлягав застосуванню до спірних правовідносин, що передбачено положеннями ст.376 ЦПК України, та постановляє нове, яким стягує з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 три проценти річних за невиконання грошового зобов`язання у сумі 12 013,41 доларів США за період із 02 грудня 2019 року по 23 лютого 2022 року. Стягувана сума не виходить за межі заявленої суми позову. У стягненні трьох процентів річних за період із 24 лютого 2022 року по 02 грудня 2022 року відмовляється за безпідставністю вимог.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги щодо повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи втрачають свою актуальність та необхідність їх обговорення, як обов`язкової підстави для скасування заочного рішення суду першої інстанції, як і доводи апеляційної скарги щодо часткового зменшення позовних вимог після закриття підготовчого засідання, оскільки самі по собі не виключають обґрунтованість позову в частині періоду із 02 грудня 2019 року по 23 лютого 2022 року та, стягуючи суму 12 013,41 доларів США за цей період, суд за межі вимог не виходить незалежно від того, зменшений розмір позовних вимог чи ні.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що Верховний Суд відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою на рішення Богунського районного суду міста Житомира від 11 листопада 2022 року і постанову Житомирського апеляційного суду від 30 березня 2023 року в справі №295/6566/19 та зупинив виконання рішення суду першої інстанції не свідчать про те, що сума, на яку нараховані проценти за невиконання грошового зобов`язання за період із 02 грудня 2019 року по 23 лютого 2022 року не є встановленою, оскільки постанова Житомирського апеляційного суду від 30 березня 2023 року в справі №295/6566/19, якою визначена сума заборгованості, набрала законної сили з дня її ухвалення. Більш того, детально аналіз цим обставинам наданий в ухвалі Житомирського апеляційного суду від 28 серпня 2024 року, якою у зупиненні провадження у справі відмовлено, що виключає необхідність додаткового правового обґрунтування (а.с.86-87 т.2).

За змістом частини тринадцятої ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції ухвалює нове рішення, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позов ОСОБА_1 та апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягають до часткового задоволення, то з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання позову в сумі 4 392,40 грн, а з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1 752,17 грн.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану через адвоката Опанасюка Сергія Павловича, задовольнити частково.

Заочне рішення Богунського районного суду м.Житомира від 18 травня 2023 року скасувати та ухвалити нове про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 три проценти річних за невиконання грошового зобов`язання у сумі 12 013,41 доларів США, а також 4 392,40 грн судового збору.

У задоволенні решти позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1 752,17 грн за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 06 лютого 2025 року.

Головуюча Судді: