ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2025 року

м. Черкаси

Справа № 692/386/24
Провадження № 22-ц/821/271/25
категорія 304090000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Василенко Л.І., Новікова О.М.

за участю секретаря: Гладиш О.Ю.

учасники справи:

позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

представник АТ КБ «ПриватБанк»: адвокат Назаренко Сергій Миколайович,

відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - адвоката Назаренка Сергія Миколайовича на рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 12 листопада 2024 року (ухваленого під головуванням судді Чепурного О.П. в приміщенні Драбівського районного суду Черкаської області, повний текст рішення виготовлено 21 листопада 2024 року ) у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

01 квітня 2024 року позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ОСОБА_1 звернулася до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву № б/н від 04.11.2011 про приєднання до умов та правил надання банківських послуг.

04.11.2011 відповідачем також була підписана довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду».

На підставі анкети-заяви відповідачу було видано кредитну картку, на якій встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому було збільшено до 30 000,00 грн.

Для отримання доступу до рахунку та використання кредитного ліміту відповідач отримала кредитну картку номер НОМЕР_1 , строк дії 07/15, тип - карта універсальна.

Після спливу строку дії першої картки відповідачем додатково були отримані картки НОМЕР_2 , строк дії - 06/19, НОМЕР_3 , строк дії - 12/23, НОМЕР_4 , строк дії -07/24.

В процесі користування рахунком відбулася зміна відсоткової ставки - 40,8% річних.

02.05.2023 відповідачка підписала паспорт споживчого кредиту та заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, на підставі якої було видано кредитну картку НОМЕР_5 , яку було підписано у системі самообслуговування Приват24 за допомогою пароля, про що зазначено в полі «підпис клієнта.»

На момент підписання заяви заборгованість відповідачки становила 1 846,48 грн.

Вказує, що ОСОБА_1 була належним чином повідомлена про умови кредитування.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

ОСОБА_1 не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, тому станом на 09.01.2024 має заборгованість 38 472,05 грн, яка складається з наступного: - 31 047,38 грн - заборгованість за тілом кредиту; - 7 424,67 грн - заборгованість за простроченими відсотками

На підставі вищевикладеного, банк просив суд постановити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 04.11.2011 у розмірі 38 472,05 грн та судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.

21 травня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зустрічним позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про про захист прав споживачів та зобов`язання вчинити дії.

Зустрічний позов мотивований тим, що ОСОБА_1 є клієнтом АТ КБ «ПриватБанк» з 2011 року, має кредитний рахунок та є держателем кредитної картки «Універсальна» № НОМЕР_6 , зі строком дії до 07/24.

Вказує, що у травні 2023 року, перебуваючи в м. Бориспіль Київської області, мала зняти готівкові кошти у сумі 500 грн із своєї картки у банкоматі АТ КБ «ПриватБанк», але в даній операції їй було відмовлено. Вона не придала уваги даному факту, тому що вважала, що це технічний збій, чи в банкоматі немає грошей.

Через кілька днів, а саме 18 травня 2023 року, вказує ОСОБА_1 , перебуваючи в с-щі Драбів Золотоніського району Черкаської області вона знову намагалася отримати готівку зі своєї кредитної картки «Універсальна» у банкоматі, але їй знову було відмовлено у даній операції.

З метою з`ясування причин, зазначає ОСОБА_1 , вона звернулася у відділення банку, що по АДРЕСА_1 , де їй повідомили про те, що її картки не існує, а натомість перевипущена нова кредитна картка «Універсальна Gold», зі збільшеним кредитним лімітом 30 000,00 грн.

На її прохання у відділенні банку нову картку було заблоковано, так як вона не подавала заявку на перевипуск нової картки, а про шахрайські дії було повідомлено службу безпеки банку.

За період з 02 травня по 03 травня 2023 року без її відома було здійснено фінансових операцій від її імені на загальну суму 28 970 грн 28 коп.

22.05.2023 нею було подано заяву до Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області про вчинення відносно неї кримінального правопорушення.

Відомості про кримінальне правопорушення внесено до ЄРДР за № 0000681 від 23 травня 2023 з правовою кваліфікацією за ч.4 ст.185 КК України.

Також, зазначає ОСОБА_1 , вона повідомила банк про наявність кримінального провадження та просила відновити залишок кредитних коштів, який був до несанкціонованого втручання, проте її прохання проігнорували, а по телефону невідомі особи просили повернути кредит.

Крім того, ОСОБА_1 категорично заперечує факт підписання нею заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 02.05.2023, а також Паспорту споживчого кредитування від 02.05.2023.

Стверджує, що спірні кошти не отримувала, списання грошових коштів з її карткового рахунку відбулося не за її розпорядженням, а шахрайській дії, у тому числі помилки ПриватБанку, не можуть породжувати зобов`язання.

На підставі наведеного, ОСОБА_1 просила суд зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» відновити ОСОБА_1 залишок заборгованості по кредитному рахунку до стану - 1 960,00 грн, тобто до стану здійснення несанкціонованих фінансових операцій та списання відсотків, комісії і штрафних санкцій, нарахованих на кредитні кошти, що були залучені під час проведення таких операцій; зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» відшкодувати ОСОБА_1 власні кошти у сумі 416,00 грн, що були зараховані 02.05.2023 на її кредитний рахунок із її спеціального рахунку «Скарбничка» 26**10 внаслідок несанкціонованої фінансової операції; зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» відшкодувати ОСОБА_1 власні кошти у сумі 60,00 грн, що 02.05.2023 були переказані на її кредитний рахунок із її картки для виплат НОМЕР_7 внаслідок несанкціонованої фінансової операції; стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» судові витрати та первісний позов банку задоволити частково, стягнути із ОСОБА_1 на користь ПриватБанку заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг від 04.11.2011 у розмірі 1 960,00 грн, у решті заявлених позовних вимог банку - відмовити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 12 листопада 2024 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг від 04 листопада 2011 року у розмірі 1960 гривень 00 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 123 гривень 30 копійок.

В решті позовних вимог відмовлено.

В задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів та зобов`язання вчинити дії відмовлено.

Задовольняючи частково первісний позов, суд першої інстанції виходив із того, що у сторін виникли відносини з приводу отримання коштів у кредит і борг у сумі 1 960 гривень 00 копійок, який визнається відповідачкою, підлягає стягненню на користь позивача, оскільки він підтверджений даними виписки банку від 11.01.2024 за договором, укладеним з ОСОБА_1 та нею не заперечується. Визнання позову у цій частині не порушує прав та інтересів інших осіб, а тому вказана сума підлягає стягненню на користь позивача. Решта боргу, який нарахований згідно вказаної виписки, стягненню з ОСОБА_1 не підлягає у зв`язку з тим, що сукупність досліджених судом доказів свідчить про відсутність підтвердження того, що саме ОСОБА_1 особисто чи через інших осіб отримала їх, або своїми діями сприяла тому, щоб дані кошти отримали інші особи.

Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що вимога позивачки по зустрічному позову про зобов`язання відповідача відновити їй залишок заборгованості по кредитному рахунку до стану «-1960 грн. 00 коп.» та списати відсотки, комісії і штрафні санкції, нараховані на кредитні кошти, що були залучені під час проведення таких операцій, стосується ведення обліку заборгованості АТ КБ «ПриватБанк» по її рахунку, що є виключним правом відповідача, як особи, яка відкрила даний рахунок та його обслуговує. Розбіжності у сумах, які на думку клієнта ОСОБА_1 та банку повинні відображатися на рахунку можуть порушити права клієнта у разі пред`явлення вимоги щодо стягнення даних сум, і у такому випадку, клієнт як відповідач має змогу довести дійсну сума заборгованості по кредитному договору. Тобто, зобов`язання відповідача відкорегувати суми заборгованості у своєму обліку не буде ефективним способам захисту прав, оскільки не буде повною забороною для банку на звернення до суду з позовом про стягнення суми боргу, який він вважатиме вірним.

Щодо відшкодування позивачці по зустрічному позову власних коштів у сумі 416 грн. що 02 травня 2023 року були зараховані на її кредитний рахунок та 60 грн, які в цей день були переказані на її кредитний рахунок з її картки для виплат НОМЕР_7 внаслідок проведення несанкціонованої фінансової операції суд розцінив дані вимоги як необхідність стягнення вказаних коштів з відповідача на користь ОСОБА_1 , проте, не вбачав підстав для стягнення з відповідача даних коштів, оскільки кошти, які просить стягнути позивачка по зустрічному позову, не були привласнені відповідачем, вина його працівників у втраті даних коштів , позивачкою не доведена.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

22 грудня 2024 року представник АТ КБ «ПриватБанк» - адвокат Назаренко С.М. подав через засоби поштового зв`язку апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 12.11.2024 в частині відмовлених позовних вимог щодо стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 04.11.2011 у розмірі 38 472,05 грн., вважаючи в цій частині рішення суду першої інстанції незаконним, прийнятим без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів у справі, ухваленим при невідповідності висновків суду обставинам справи, із неправильним застосуванням норм матеріального та із порушенням норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким вимоги банку задовольнити повністю. В іншій частині з рішенням суду першої інстанції погоджується.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що банк не погоджується із висновками суду, який не врахував, що зняття коштів було саме через розголошення відповідачем персональних даних.

Зазначає про факти, які підтверджені доказами про те, що в ході перевірки інформації про заволодіння коштами з картки третіми особами встановлено, що банком 02.05.2023 зафіксовано вхід в систему дистанційного обслуговування клієнтів Internet Banking Приват24 клієнтки ОСОБА_1 з авторизацією її фінансовим номером телефону ( НОМЕР_8 та зміною пароля входу в Приват24.)

Щодо операцій проведених впродовж 02.05.2023 та 03.05.2023 встановлено, що 02.05.2023 під час здійснення фінансової операції - переказ зі своєї картки банк телефонував на фінансовий номер телефону та отримав підтвердження, що даний платіж здійснюється саме клієнткою ОСОБА_1 , оскільки остання зазначила свою дату народження, адресу прописки, місце роботи та ПІБ чоловіка, даною інформацією може володіти лише клієнт.

Фінансові операції за 02.03.2023 та 03.05.2023 - переказ зі своє картки, оплата товарів/послуг через інтернет здійснювалась шляхом ручного введення номера картки, терміну дії, CVV2-коду картки.

Вказує, що без передачі персональних даних: як пароль від Приват24, строк дії картки, номер картки, CVV2-коду картки ніхто, крім власника картки, не може скористатися грошима, які знаходяться на картці клієнта.

Вважає, що факт шахрайства у відношенні клієнта ОСОБА_1 став можливим через порушення клієнтом Умов і правил надання банківських послуг.

Відповідач своїми діями сприяв втраті та незаконному використанню третіми особами інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції.

Суд першої інстанції не врахував висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах, викладені у постанові від 01.07.2018 у справі № 712/9107/18 та не перевірив, чи власна бездіяльність позивача щодо збереження її фінансового номера телефону не сприяла тому, що сторонні особи могли використати її фінансовий номер для здійснення несанкціонованих банківських переказів.

Вважає, що відповідачем були порушені умови договору, за якими клієнт зобов`язаний негайно інформувати банк, а також правоохоронні органи про факти втрати картки, ПІНу, сім-карти мобільного телефону тощо. Зазначені умови договору відповідач не виконала, зазначені відповідачем операції були забезпечені авторизацією, ОТР-паролі для входу в комплекси та підтвердження платежів надсилалися на вказаний відповідачем номер телефону. Відповідачем не надано належних доказів на підтвердження порушення банком правил ведення розрахункових операцій в процесі переказу грошових коштів з його карткового рахунку та неправомірних дій банку.

На думку скаржника, наявність кримінального провадження не може свідчити, у силу презумпції невинуватості, про вчинення злочину стосовно позичальника до винесення вироку, яким такі обставини можуть бути встановлені, а також не можуть бути підставою для звільнення його від обов`язку належного виконання зобов`язання та виконання Умов та правил про надання банківських послуг у випадку настання певних обставин, передбачених ними.

Відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов до Черкаського апеляційного суду 27 січня 2025 року, ОСОБА_1 , вважаючи апеляційну скаргу необгрунтованою, а доводи , викладені у ній такими, що не узгоджуються із матеріалами справи, при тому,що рішення суду першої інстанції є законним, обгрунтованим та відповідає усталеній практиці Верховного Суду, просила апеляційну скаргу банку залишити без задоволення, а рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 12.11.2024 залишити без змін.

В обгрунтування відзиву вказує, що із долученої анкети-заяви вбачається, що остання містить підпис ОСОБА_1 04.11.2011. Крім того, в ній вказано, що ОСОБА_1 погоджується, що підписанням цієї анкети-заяви погоджується з тим, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становлять між нею і банком договір про надання банківських послуг. Інших відомостей , зокрема, щодо бажаного типу картки, розміру кредитного ліміту, відсотків за користування кредитним коштами, розміру пені та штрафних санкцій за несвоєчасне погашення кредиту, строку дії картки і строку повернення кредиту, анкета-заява не містить.

Витяг з Тарифів обслуговування та Витяг з Умов та Правил, які містяться в матеріалах справи, не визнаються ОСОБА_1 та не містять її підпису, тому суд правомірно не розцінив їх як частину кредитного договору від 04.11.2011.

Також судом правомірно не взято до уваги довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна , 55 днів пільгового періоду».

Висновки суду першої інстанції про відмову у стягненні із ОСОБА_1 заборгованості за процентами, нарахованими за кредитним договором про надання банківських послуг від 04.11.2011 є обгрунтованими та узгоджується із вимогами чинного законодавства.

Вважає, що суд правомірно не врахував заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 02.05.2023 та Паспорт споживчого кредитування від 02.05.2023, оскільки вони не були підписані ОСОБА_1 та категорично нею заперечуються.

Щодо доводів скаржника про відсутність вироку у кримінальному провадженні, то вказує,що згідно висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 26.08.2020 у справі №766/19614/18 зазначено, що сама по собі відсутність вироку у кримінальній справі за фактом незаконного заволодіння невстановленими особами грошовими коштами із використанням карткових рахунків, відкритих на ім`я особи, не є підставою для відмови у задоволенні позову у справі до банку про захист прав споживача.

Також вважає вірними висновки суду в частині відсутності доказів того, що саме ОСОБА_1 особисто чи через інших осіб, отримала спірні кредитні кошти, або своїми діями сприяла тому, щоб дані кошти отримали інші особи.

Фактичні обставини справи

З матеріалів справи вбачається, що відповідачка звернулася до ПриваБанку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву № б/н від 04.11.2011 (а.с. 30 т. 1)

За змістом анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг у ПриватБанку дана заява разом з пам`яткою клієнта і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між банком і клієнтом договір про надання банківських послуг.

Крім того, ОСОБА_1 підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» по договору SAMDN6941( а.с. 73 т. 1).

До Анкети-заяви Банк додав Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, що діяв на момент підписання заяви ( а.с. 48-72 т. 1).

Також банком до позовної заяви долучено Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 02.05.2023, яка не містить підпису ОСОБА_1 ,але зазначено, що підписано 02.05.2023 15:20 ( а.с. 31-42 т. 1) та паспорт споживчого кредиту від 02.05.2023, в якому також у графі «підпис споживача» вказано ОСОБА_1 підписано 02.05.2023 15:20 ( а.с.43-47 т. 1).

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованості, станом на 09.01.2024 відповідач має заборгованість в розмірі 38 472,05 грн, яка складається з: 31 047,38 грн - заборгованість за тілом кредиту; 7 424,67 грн - заборгованість за простроченими відсотками.

Також на підтвердження заборгованості у відповідача перед банком, позивачем було надано виписку за договором №б/н за період з 04.11.2011 по 11.01.2024 ( а.с. 18-24 т. 1).

2.Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З матеріалів справи вбачається, що Банк звернувся до суду із вимогою про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 38 472,05 грн, яка складається з: 31 047,38 грн - заборгованість за тілом кредиту; 7 424,67 грн - заборгованість за простроченими відсотками, яка утворилася станом на 09.01.2024.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_1 не в повному обсязі виконувала умови кредитного договору і визнала суму боргу у розмірі 1 960,00 грн, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення на користь позивача АТ КБ «ПриватБанк» з відповідачки суми заборгованості у розмірі 1 960,00 грн.

Зважаючи на те, що рішення оскаржено лише в частині відмови в задоволенні первісного позову банку про стягнення решти заборгованості, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення лише в цій частині відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України.

Відмовляючи в задоволенні первісного позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості решти боргу, суд першої інстанції виходив з того, що досліджені докази свідчать про відсутність належного підтвердження того, що саме ОСОБА_1 особисто чи через інших осіб отримала їх, або своїми діями сприяла, щоб дані кошти отримали інші особи.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно зі статтями 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі - ч. 1 ст. 1055 ЦК України.

За змістом статей 526 та 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлені строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованою договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Особливостями договору приєднання є те, що позичальник приймає і погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Виходячи з позовних вимог, саме про такий договір зазначав банк.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору, проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк

У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та не заперечується відповідачкою ОСОБА_1 , що відповідачка звернулася до ПриваБанку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву № б/н від 04.11.2011.

Крім того, у анкеті-заяві зазначено, що ОСОБА_1 підписанням цієї анкети-заяви погоджується з тим, що дана заява разом із Пам`яткою клієнта та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становлять між нею і банком договір про надання банківських послуг.

Анкета-заява містить персональні дані ОСОБА_1 . Інші відомості в ній відсутні.

Також ОСОБА_1 підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна 55 днів пільгового періоду» по договору SAMDN6941. Підписана відповідачкою довідка про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна 55 днів пільгового періоду» містить умови щодо розміру процентної ставки, порядку нарахування та сплати процентів, порядку погашення заборгованості по кредиту, розмір щомісячних платежів від заборгованості та інші умови, проте надана суду копія довідки є нечитабельною.

Водночас, заявлений банком до стягнення розмір заборгованості за простроченими відсотками 7 424,67 грн не відповідає зазначеній у довідці процентній ставці - 2,5% в місяць, що в перерахунку за рік становить 30 % річних.

Разом з тим, дана довідка не може бути взята до уваги, оскільки анкета-заява не містить відповідної інформації про наявність невід`ємного додатку до кредитного договору з використання кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» і в анкеті-заяві не вказано про обраний позичальником вид кредитування.

Таким чином, банк не довів правомірності нарахування відповідачці відсотків за користування кредитом у визначеному у розрахунку заборгованості розмірі та виписці по рахунку.

В частині стягнення з відповідачки ОСОБА_1 суми заборгованості за кредитом у розмірі 31 047,38 грн, то колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що борг у сумі 1 960,00 грн, який визнається відповідачкою, підлягає стягненню на користь позивача, оскільки він підтверджений даними виписки банку від 11.01.2024 за договором, укладеним з ОСОБА_1 та нею не заперечується.

Щодо іншої суми заборгованості, то суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що борг, нарахований згідно вказаної виписки, стягненню з ОСОБА_1 не підлягає, оскільки сукупність отриманих і досліджених в судовому засіданні доказів свідчить про відсутність належного підтвердження того, що саме ОСОБА_1 особисто чи через інших осіб отримала їх, або своїми діями сприяла, щоб дані кошти отримали інші особи.

У позовній заяві банк посилається на те, що відповідач ОСОБА_1 підписала заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 02.02.2023 та Паспорт споживчого кредитування від 02.05.2023, згідно яких збільшився ліміт до 30 000,00 грн та відповідачка отримала додаткову кредитну картку номер НОМЕР_9 , строк дії - 01/27, тип - Карта «Універсальна» GOLD, а також погоджені інші суттєві умови користування кредитним рахунком.

Проте, на підтвердження зазначеного, банком лише подано паперову копію заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 02.05.2023 та Паспорту споживчого кредитування від 02.05.2023.

Доказів надання відповідачу додаткової кредитної картки номер НОМЕР_9 , строк дії - 01/27, тип - Карта «Універсальна» GOLD, матеріали справи не містять, як і не містять доказів електронного підпису заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 02.05.2023 та Паспорту споживчого кредитування від 02.05.2023 саме відповідачем.

Колегія суддів звертає увагу, що ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20).

Таким чином, саме по собі підписання відповідачем паспорту споживчого кредиту без підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг висновку суду першої інстанції не спростовує.

Отже, факт підписання відповідачем паспорту споживчого кредитування не може безумовно свідчити, що між сторонами погоджено істотні умови договору.

Є необґрунтованими доводи скаржника в апеляційній скарзі, що суд не дав належної оцінки тому факту, що в ході перевірки інформації про заволодіння коштами з картки третіми особами встановлено, що банком 02.05.2023 зафіксовано вхід в систему дистанційного обслуговування клієнтів Internet Banking Приват24 клієнтки ОСОБА_1 з авторизацією її фінансовим номером телефону ( НОМЕР_8 та зміною пароля входу в Приват24), оскільки вказані факти встановлені службою безпеки банку, а доказів на підтвердження передання відповідачкою особистої інформації іншим особам для здійснення входу в систему дистанційного обслуговування клієнтів Internet Banking Приват24, матеріали справи не містять.

Посилання АТ КБ «ПриватБанк» на те, що ОСОБА_1 порушила Умови та Правила надання банківських послуг, оскільки своїми діями сприяла незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, є також необгрунтованими, оскільки такі доводи зводяться виключно до припущень, що не мають доказового підтвердження. Банк не довів того, що ОСОБА_1 втрачала та/або сприяла незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2018 року в справі № 127/23496/15-ц (провадження № 61-3239св18) зазначено, що: «встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, в межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.»

Встановлено, що ОСОБА_1 звернулася з відповідною заявою про скоєння кримінального правопорушення та на підставі її заяви дані про подію внесені до Єдиного реєстру досудового розслідування (далі - ЄРДР) 23.05.2023 та розпочато досудове розслідування.

З витягу з ЄРДР від 23.05.2023 року вбачається, що заявник потерпіла особа є ОСОБА_1 , короткий виклад обставин наступний : 02 травня 2023 року близько 15 години в с. Митлашівка Золотоніського району Черкаської області невстановлена особа в умовах воєнного стану умисно за невстановлених слідством обставин із рахунку КБ ПриватБанк № НОМЕР_6, що належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 переказала на інший рахунок та таємно викрала грошові кошти загальною сумою 29 980,00 грн, чим завдала ОСОБА_1 матеріальних збитків.

Також ОСОБА_1 звернулась до банку із заявою від 18.05.2023 , в якій повідомила банк про викрадення її коштів у сумі 29 980,00 грн та просить, щоб служба безпеки банку провела за даним фактом розслідування.

Банком наданий суду висновок служби безпеки банку, на який міститься посилання у позовній заяві. З даного висновку, який складений 29.02.2024, та затверджений керівником з розвитку бізнесу по регіону ОСОБА_2 вбачається, що банком проводиться робота по стягненню заборгованості з ОСОБА_1 , по кредитній картці борг складає 38 472,05 грн. У зв`язку з зверненням клієнта ОСОБА_1 до банку 18.05.2023 та підготовки позову необхідно отримати висновок служби безпеки про наявність або спростування шахрайських дій з рахунком клієнта. Під час проведення перевірки встановлено, що 02.05.2023 о 15:09:52 у телефонній розмові ОСОБА_1 підтвердила переказ на суму 964, 5 грн, назвала дату народження, адресу прописки, де народилася, місце роботи, ПІ по батькові чоловіка, переказ здійснено по картці № НОМЕР_6 . Кошти виведені на іншу картку, власника якої встановити неможливо через те, що дану інформацію можуть отримати тільки правоохоронні органи. А також встановлено, що до Приват24 по клієнту ОСОБА_1 було здійснено вхід з нетипового пристрою IPHONE 14 з міста Кривий Ріг, хоча для клієнта типовий пристрій з іншими даними, а адреса мешкання с. Митлашівка Драбівського району Черкаської області та м. Бориспіль місце роботи з її слів під час діалогу при зверненні в банк. 02.05.2023 банком була погоджена заявка ОСОБА_1 на збільшення кредитного ліміту до 30 000 грн.

Із наведеного слідує, що банком не доведено наявність волі ОСОБА_1 на вчинення такого перерахування, а банком не заперечено факту її звернення з вимогою про проведення розслідування стосовно викрадення її коштів.

Крім того, судом першої інстанції було витребувано інформацію з ТОВ «лайфселл», згідно якої вбачається, що за номером 01 02.05.2023 здійснювалась на цей номер переадресація з іншого номеру через мобільний застосунок BiP. З вище досліджених доказів вбачається, що вказаний номер є фінансовим номером ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції вважав, що твердження ОСОБА_1 про те, що стосовно неї були вчинені шахрайські дії, знаходять своє підтвердження; висновки суду є вірними та не спростовані позивачем.

Доводи апеляційної скарги, що відповідачем були порушені умови договору, за якими клієнт зобов`язаний негайно інформувати банк, а також правоохоронні органи про факти втрати картки, ПІНу, сім-карти мобільного телефону тощо. Зазначені умови договору відповідач не виконала, зазначені відповідачем операції були забезпечені авторизацією, ОТР-паролі для входу в комплекси та підтвердження платежів надсилалися на вказаний відповідачем номер телефону. Відповідачем не надано належних доказів на підтвердження порушення банком правил ведення розрахункових операцій в процесі переказу грошових коштів з його карткового рахунку та неправомірних дій банку, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи, а саме звернення до банку та правоохоронних органів із заявами про вчинення відносно неї шахрайських дій.

Посилання банку, що наявність кримінального провадження не може свідчити, у силу презумпції невинуватості, про вчинення злочину стосовно позичальника до винесення вироку, яким такі обставини можуть бути встановлені, а також не можуть бути підставою для звільнення його від обов`язку належного виконання зобов`язання та виконання Умов та правил про надання банківських послуг у випадку настання певних обставин, передбачених ними, є помилковими, оскільки у постанові Верховного Суду від 26.08.2020 у справі №766/19614/18, зазначено, що сама по собі відсутність вироку у кримінальній справі за фактом незаконного заволодіння невстановленими особами грошовими коштами із використанням карткових рахунків, відкритих на ім`я Особи1, не є підставою для відмови у задоволенні позову про захист прав споживачів.

Суд першої інстанції, урахувавши застосовані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають істотне значення для її вирішення, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, правильно виходив з того, що майнова відповідальність за борг, який виник по рахунку ОСОБА_1 несуть особи, які незаконним шляхом отримали вказані кошти, або буде встановлено що ОСОБА_1 причетна до дій третіх осіб і здійснила неправдиве повідомлення про скоєння кримінального правопорушення, і тоді остання понесе відповідальність, в тому числі і майнову.

Інші доводи, наведені представником АТ КБ «ПриватБанк» в апеляційній скарзі, суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер і правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У відповідності до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер і правильності висновків суду не спростовують.

Враховуючи, що колегія суддів прийшла до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» на рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 12 листопада 2024 року, судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Назаренка Сергія Миколайовича - залишити без задоволення.

Рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 12 листопада 2024 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та зобов`язання вчинити дії - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді Л.І. Василенко

О.М. Новіков

/повний текст постанови суду виготовлений 06 лютого 2025 року/