1Справа № 335/8856/24 2/335/211/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2025 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Стеценка А.В., за участю секретаря судового засідання Резніченко Ю.В., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - районна адміністрація Запорізької міської ради по Вознесенівському району, про визначення місця проживання дітей,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому з урахуванням уточнення позовних вимог просила суд визначити місце проживання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з нею.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що сторони перебувають у шлюбі з 08.09.2007. Від шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На початку 2024 року сторони припинили спільне проживання. Позивачка проживає разом з дітьми, а відповідач проживає окремо від них.

Згоди щодо того, з ким із сторін будуть проживати діти, позивач з відповідачем не дійшли, у зв`язку із чим позивач була вимушена звернутися до суду з позовом.

Ухвалою судді від 13.08.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - районну адміністрацію Запорізької міської ради по Вознесенівському району, витребувано від органу опіки та піклування висновок щодо розв`язання спору.

01.10.2024 представником відповідача подано відзив, в якому представник відповідача заперечувала проти задоволення позову без зазначення конкретного місця проживання дітей. Сторони до припинення шлюбних відносин проживали разом з дітьми за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначене житло придбане в шлюбі, є спільною власністю подружжя. Місце проживання дітей та відповідача зареєстроване у вищезазначеній квартирі, проте відповідач останнім часом проживає в м. Києві. Позивач проживає у вищезазначеній квартирі разом з дітьми, проте місце її проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 .

Під час спільного проживання подружжя в шлюбі між дітьми та батьком сформувалися тісні емоційні стосунки, прихильність до нього як до батька. Проте тривалий конфлікт між подружжям, проживання відповідача на значній відстані від дітей та неналежне усвідомлення матір`ю необхідності участі батька у вихованні дітей, призводить до формування ставлення дітей до батька лише за впливом матері.

Визначення місця проживання дітей з матір`ю, але не за адресою їх фактичного проживання, вплине на можливість батька бачитися та спілкуватися з дітьми, приймати участь в їх вихованні, так як відповідач не знатиме де мешкають його діти. Також це призведе до повної втрати психоемоційного зв`язку між батьком і донькам, що не відповідає інтересам дітей.

02.10.2024 районною адміністрацією Запорізької міської ради по Вознесенівському району подано до суду висновок щодо розв`язання спору.

02.10.2024 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити та стягнути з відповідача судові витрати пов`язані з розглядом справи.

Ухвалою суду від 03.10.20224 продовжено строк підготовчого провадження в справі на тридцять днів, підготовче засідання відкладено.

01.11.2024 представник позивача подав до суду заяву, в якій уточнив позовні вимоги.

04.11.2024 представник позивача подав до суду додаткові докази.

05.11.2024 представник відповідача подав до суду додаткові пояснення.

Ухвалою суду від 02.12.2024 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті. Заяву позивача про виклик дітей сторін в судове засідання для з`ясування їхньої думки щодо визначення їхнього місця проживання.

Ухвалою суду від 27.01.2025 закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 в частині позовних вимог про визначення місця проживання неповнолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги, просили позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач та представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечували з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

В судове засідання представник районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району не з`явився, причини неявки суду не повідомив.

Заслухавши пояснення позивача та представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

З 08.09.2007 сторони перебували у шлюбі, від якого мають двох дітей - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 видане 27.10.2009 Шевченківським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №1362 (а.с. 9) та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 видане 14.08.20212 Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №1076 (а. 10).

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17.10.2024 шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрований 08.09.2007 Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 581 - розірвано. Рішення набрало законної сили 21.01.2025.

Місце проживання позивача зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 8), проте вона проживає за адресою АДРЕСА_1 . Діти сторін зареєстровані та проживають за вищезазначеною адресою разом з позивачем.

Відділом по Вознесенівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради здійснене обстеження умов проживання за вищезазначеною адресою. За результатами обстеження встановлено, що для дітей створені належні побутові умови.

Малолітня ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що бажає проживати разом з матір`ю та сестрою. Також малолітня пояснила, що мати не перешкоджає їй та сестрі спілкуватися з батьком. Батько піклується про них, вони зустрічаються коли батько приїздить в Запоріжжя. Проте, більшість часу вона з сестрою проводять з матір`ю.

Неповнолітня ОСОБА_5 надала суду тотожні за змістом пояснення.

Питання надання висновку про визначення місця проживання ОСОБА_5 , та ОСОБА_6 розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району 19.09.2024 в присутності батьків дітей.

За підсумками засідання комісія дійшла висновку про доцільність визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із матір`ю. Неповнолітня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначила своє місце проживання разом із матір`ю (а.с.78-79).

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Cуд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до Цивільного процесуального кодексу України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

За змістом положень частин 7, 8 статті 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (ст. 153 СК України).

Згідно з частинами 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до вимог ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Статтею 160 СК України встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Статтею 11 Закону України Закону України «Про охорону дитинства» № 2402-III від 26 квітня 2001 року передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Згідно частин 1, 2 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Суд бере до уваги прецедентну практику Європейського суду з прав людини, а саме: право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкоджати цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», пункт 49, рішення від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 47), розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49), у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України»).

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Судом встановлено, що діти сторін проживають разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 .В квартирі створені усі належні умови для проживання дітей. Позивач працевлаштована, має стабільне джерело доходу. Відповідач матеріально підтримує дітей шляхом переказу коштів на банківський рахунок позивача. Позивачкою створені належні умови для виховання, навчання та дозвілля дитини.

З огляду на встановлені судом обставини, думку малолітньої ОСОБА_6 , суд доходить висновку, що на даний час проживання останньої з позивачем відповідає інтересам дитини, позитивно сприятиме її розвитку.

Визначення місця проживання ОСОБА_6 , разом з позивачкою не позбавляє відповідача права на особисте спілкування з дитиною та прийняття участі у його вихованні.

З огляду на викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо доводів відповідача та його представника про необхідність визначення конкретної адреси місця проживання дитини разом з позивачкою, суд зазначає наступне.

У постанові від 03 травня 2018 року у справі № 607/1091/16-ц Верховний Суд зазначив загальний висновок, що місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Судом встановлено, що позивачка не чинить відповідачеві перешкод у спілкуванні з дітьми.

Через збройну агресію РФ мсто Запоріжжя є територією можливих бойових дій. Війська країни-агресора періодично завдають ракетних та бомбових ударів по об`єктам критичної інфраструктури та житловим будинкам міста, що змушує жителів міста для збереження життя та здоров`я змінювати місце проживання в межах міста або виїзжати за його межі.

З огляду на викладене, у найкращих інтересах дитини потрібно визначити місце проживання малолітньої дитини разом із матір`ю без визначення конкретної адреси, оскільки місце проживання та місце реєстрації можуть змінюватися, що відповідає правовій позиції Верховного Суду, сформульованій у постанові від28 червня 2023 року у справі № 199/2898/22.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд враховує, що представник позивача до закінчення судових дебатів звернувся до суду із заявою про намір подати докази щодо розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу адвоката протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати позивача на правничу допомогу адвоката із встановленням позивачеві строку для подання доказів щодо розміру понесених судових витрат.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 89, 141, 174, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , з матір`ю ОСОБА_1 .

Призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати на 11 год 00 хв 06 лютого 2025 року, яке провести у залі судових засідань Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 107-Б.

Встановити сторонам строк для подання доказів щодо розміру понесених судових витрат до 01 лютого 2025 року.

Роз`яснити учасникам справи, що копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на його апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених уч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 ;

Третя особа: районна адміністрація Запорізької міської ради по Вознесенівському району, , адреса: 69035, м. Запоріжжя, вул. Сєдова, буд. 5.

Повне рішення складене 06 лютого 2025 року.

Суддя А.В. Стеценко