КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/1605/2025
справа №369/4057/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2025 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Верланова С.М., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Крисіної В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою Донецької обласної прокуратури на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 травня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Пінкевич Н.С.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної Казначейської служби України, Донецької обласної прокуратури про відшкодування шкоди, завданої громадянинові діями органів досудового розслідування, прокуратури, -

встановив:

У травні 2022 року ОСОБА_1 звернулась із позовом про відшкодування шкоди, завданої діями органів досудового розслідування, прокуратури.

Вимоги позову мотивує тим, що 21 серпня 2020 року позивачці вручено повідомлення про підозру, згідно якого повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 365-2 КК України та частиною 2 статті 358 КК України.

23 серпня 2020 року позивачці вручено обвинувальний акт у кримінальному провадженні, яке внесено в ЄРДР за №0002265 від 20 серпня 2020 року.

27 серпня 2020 року Краматорським міським судом Донецької області призначено підготовче судове засідання у справі №234/12018/20. Протягом майже півтора роки відбувались судові засідання у справі, на яких позивачка намагалась довести свою невинуватість.

21 грудня 2021 року прокурором Краматорської окружної прокуратури за погодженням з Керівником Краматорської окружної прокуратури прийнято постанову про відмову від підтримання публічного обвинувачення. Згідно даних постанови орган обвинувачення відмовився від підтримання публічного обвинувачення у кримінальному провадженні №0002265 від 20 серпня 2020 року стосовно ОСОБА_1

21 грудня 2021 року Краматорським міським судом закрито провадження по кримінальній справі.

Вказує, що позивачка з 23 серпня 2020 року по 21 грудня 2021 року перебувала у процесуальному статусі обвинуваченої, у постійній напрузі і пригніченому нервовому стані, не маючи змоги повернути своє чесне ім`я та репутацію, що постійно завдавало моральних, душевних страждань, матеріальної шкоди, невпевненості у завтрашньому дні.

На фоні душевних страждань погіршився стан здоров`я, вона вимушена звертатись до медичних установ, проходити лікування. Все життя до вимушеної евакуації із м. Краматорськ вона проживала у цьому місті, де створила сім`ю, народила дитину, мала роботу, повагу серед колег та мешканців міста. Натомість все змінилось після пред`явлення їй підозри.

Факт знаходження позивачки під кримінальним переслідуванням мали стресові наслідки, оскільки позивачка вимушена захищатись від пред`явленого обвинувачення, що призвело до душевних хвилювань, що негативно вплинуло на звичний уклад життя, моральні страждання та переживання.

Вказує, що необґрунтоване обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення завдало душевних страждань, погіршились стосунки з оточуючими людьми, колегами по роботі, керівництвом. Участь у слідчих та судових діях завдало шкоду її діловій репутації та багато постійних клієнтів відмовлялись від її послуг.

Вказує, що внаслідок таких протиправних дій, позивачці завдано моральну шкоду, розмір якої оцінює у 700 000,00 гривень.

Вказує, що для свого захисту у кримінальному провадженні вимушена була звертатись до адвоката, за послуги якого сплачено 50 000,00 гривень.

Мотивуючи наведеним, просить суд стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 700 000,00 гривень та витрат на правову допомогу у сумі 50 000,00 гривень.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 травня 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з Держави Україна на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 350 000 грн та відшкодування майнових витрат в розмірі 50 000 грн.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, Донецькою обласною прокуратурою подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на неправильне застосування норм матеріального права.

Вказує, що для розрахунку розміру відшкодування моральної шкоди законодавством передбачено спеціальну формулу. За кожен місяць безпідставного перебування під судом та слідством громадянинові має виплачуватися одна мінімальна заробітна плата.

Абзацом 3 статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» визначено, що розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1 600 гривень.

ОСОБА_1 знаходилася під слідством та судом 1 рік 4 місяці або 16 місяців: з 21 серпня 2020 року (дата повідомлення про підозру) по 21 грудня 2021 року (дата закриття кримінального провадження).

Таким чином, у позивачки виникло право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 25 600 грн (16 місяців * 1 600 грн).

Зазначає, що в основу висновків суду першої інстанції щодо розміру відшкодування моральної шкоди, серед іншого, судом покладено виписку з медичної картки стаціонарного хворого № 960 ОСОБА_1 , згідно з якою її госпіталізовано 08 вересня 2020 року до КНП «Міська лікарня №2» з діагнозом дисцикуряторна енцефалопатія переважно у вертебро-базилярній системі з вираженою цефалгією, вираженою вестібулопатією, двобічною пірамідо-рефлекторною недостатністю у стадії декомпенсації, астетичний синдром.

Вказує, що жодних доказів задовільного стану здоров`я у минулому або наявності таких захворювань до зазначених подій позивачкою не надано.

Зокрема, не виключено, що вказаний хворобливий стан є наслідком хронічного захворювання, яке не пов`язано з кримінальним правопорушенням та діями відповідачів.

Отже, дослідження судом цього доказу поза контекстом історії хвороби позивачки до подій кримінального переслідування вбачається не об`єктивним.

Судом не враховано, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази впливу даного переслідування на ділову репутацію, наявність роботи. Переселення з м. Краматорську позивачка обґрунтовує воєнними діями, а не кримінальним переслідуванням. Також відсутні будь-які докази щодо наявності дітей, наявності за цей період доходу.

Судом неправильно застосовано норми матеріального права при визначенні розміру моральної шкоди.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу вказує, що на підтвердження таких витрат позивачкою надано лише квитанцію до приходно-касового ордеру №78 від 20 серпня 2020 року на суму 50 000 грн. Наданий доказ не ідентифікує зазначені витрати, як понесені за правничу допомогу в конкретному кримінальному провадженні, не конкретизує переліку наданих послуг, не підтверджує факти договірних зобов`язань між позивачкою та адвокатом. Інших доказів надано не було.

Окрім цього, суд залишив поза увагою, що витрати на правничу допомогу, понесені у кримінальному провадженні, підлягають розподілу саме під час розгляду кримінального провадження, а не в межах позову, заявленого в порядку цивільного судочинства.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 21.11.2018 у справі № 462/6473/16-ц, від 18.12.2019 у справі № 688/2479/16-ц, від 29.05.2019 у справі № 489/5045/18, від 14.04.2020 у справі № 925/1196/18, від 13.09.2023 у справі № 757/62500/16-ц.

Мотивуючи наведеним, просить суд змінити рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 травня 2024 року у справі № 369/4057/22 у частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Державної Казначейської служби України, Донецької обласної прокуратури про відшкодування шкоди. Зменшити суму відшкодування моральної шкоди до 25 600 грн.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 травня 2024 року у справі № 369/4057/22 у частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування витрат на правничу допомогу у сумі 50 000 грн скасувати, ухвалити у цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу відмовити.

09 вересня 2024 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_1 на апеляційну скаргу.

В обґрунтування відзиву вказує, що відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

На підтвердження своєї позиції посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15

Розмір мінімальної заробітної плати на час ухвалення рішення судом (травень 2024 року) відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» з 01 квітня 2024 року становить 8000 грн, отже гарантований державою мінімальний розмір відшкодування становить 128 000 грн.

Вказує, що згідно виписки з медичної картки стаціонарного хворого №960 ОСОБА_1 госпіталізована 08 вересня 2020 року до КНП «Міська лікарня №2» з діагнозом дисцикуряторна енцефалопатія переважно у вертебро-базилярній системі з вираженою цефалгією, вираженою вестібулопатією, двобічною пірамідо-рефлекторною недостатністю у стадії декомпенсації, астетичний синдром. Перебувала на лікуванні до 17 вересня 2020 року. Знаходячись у відділенні у хворої відмічено високий АТ, гіпермія обличчя та тіла, гіпергідроз, заніміння лівої руки та ноги, напад тривав до 1 години, купований, магнезія, дібазол, папаверін. Після проведеного лікування стан хворої практично не змінився.

Відтак, суд обґрунтовано збільшив розмір відшкодування моральної шкоди відносно гарантованого державою мінімального розміру відшкодування моральної шкоди, який обчислюється виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, що відповідатиме ступеню та глибині душевних страждань позивача, істотність вимушених змін у його житті та характер моральних страждань.

Окрім цього вказує, що негативний вплив від незаконного кримінального переслідування продовжується.

Позивачка є фізичною особою-підприємцем, здійснює діяльність з оцінки майна. До теперішнього часу позивачка не може повноцінно здійснювати цю діяльність, а саме приймати участь у державних закупівлях в системі «Прозоро.Продажі», оскільки при перевірці, з`ясовується що відносно позивачки було відкрито кримінальну справу і останній відмовляється в участі в даних аукціонах.

Просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, оскаржуване рішення залишити без змін.

В судовому засіданні представник прокуратури Котляр Т.М. підтримала апеляційну скаргу, просила суд її задовольнити.

Позивачка ОСОБА_1 проти доводів апеляційної скарги заперечувала, просила відмовити у її задоволенні, оскаржуване рішення залишити без змін.

Представник Державної Казначейської служби у судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомляв. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника прокуратури Котляр Т.М. та позивачки ОСОБА_1 , розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 травня 2024 року оскаржується в частині задоволених вимог, відтак в іншій частині колегією суддів не переглядається.

Стягнувши на користь ОСОБА_1 350 000,00 гривень моральної шкоди, суд першої інстанції врахував, що гарантований державою мінімальний розмір відшкодування становить 128 000 грн. Разом з цим, суд першої інстанції прийняв до уваги той факт, що на час пред`явлення підозри позивачка була оцінювачем та суб`єктом оціночної діяльності, працювала в м. Краматорськ, погіршення стану здоров`я.

Також судом першої інстанції взято до уваги, що позивачка незаконно перебувала під кримінальним переслідуванням 16 місяців, у зв`язку із цим їй завдано моральної шкоди. З урахуванням доведеності позивачкою факту завдання моральної шкоди, з урахуванням засад розумності, виваженості і справедливості, суд визначив моральну шкоду у розмірі 350 000 грн.

Стягнувши 50 000,00 гривень матеріальної шкоди, суд першої інстанції вказав, що такі понесені позивачкою у зв`язку із отриманням останньою правової допомоги при розслідуванні та розгляду обвинувального акту в суді протягом 16 місяців.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає про таке.

З матеріалів справи установлено, що слідчим відділом Краматорського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області 20 серпня 2020 року розпочате досудове розслідування кримінального провадження №0002265 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 365-2, частиною 2 статті 358 КК України (том 1 а.с. 6-9, 30-33).

21 серпня 2020 року СВ Краматорського ВП ГУНП в Донецькій області повідомлено ОСОБА_1 про підозру у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 365-2, та кримінального проступку, передбаченого частиною 2 статті 358 КК України (том 1 а.с. 13-15, 37-39).

Постановою прокурора Краматорської окружної прокуратури Донецької області від 21 грудня 2021 року прокурор відмовився від підтримання публічного обвинувачення у кримінальному провадженні №0002265 від 20 серпня 2020 року щодо ОСОБА_1 за частиною 2 статті 358, частиною 1 статті 365-2 КК України, у зв`язку з відсутністю доказів, підтверджуючих вчинення ОСОБА_2 діяння, яке полягає у зловживанні нею своїми повноваженнями, які надані їй у зв`язку з наданням публічних послуг та водночас відсутній причинно-наслідкових зв`язок між діями ОСОБА_2 та завданими Краматорській міській раді збитками (том 1 а.с.16-22, 40-46).

Згідно даних виписки з медичної картки стаціонарного хворого №960 убачається, що ОСОБА_1 госпіталізована 08 вересня 2020 року до КНП «Міська лікарня №2» з діагнозом дисцикуряторна енцефалопатія переважно у вертебро-базилярній системі з вираженою цефалгією, вираженою вестібулопатією, двобічною пірамідо-рефлекторною недостатністю у стадії декомпенсації, астетичний синдром. Передувала на лікуванні до 17 вересня 2020 року. Знаходячись у відділенні у хворої відмічено високий АТ, гіпермія обличчя та тіла, гіпергідроз, заніміння лівої руки та ноги, напад тривав до 1 години, купований, магнезія, дібазол, папаверін. Після проведеного лікування стан хворої практично не змінився (том 1 а.с. 23).

Згідно даних квитанції до прибуткового касового ордеру №78 від 20 серпня 2020 року ОСОБА_1 сплачено адвокату Гур`єву В.М. 50 000,00 гривень. У графі підстава вказано "договір про надання допомоги від 20 серпня 2022 року" (а.с. 118).

Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено в статтях 56, 62 Конституції України, у Законі України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та в статтях 1167, 1176 ЦК України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 1167 ЦК України, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

У частинах 1 та 2 статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 2 зазначеного Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» громадянинові відшкодовується моральна шкода у наведених у статті 1 цього Закону випадках.

Згідно з частинами 2, 3 статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Тобто, законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом з урахуванням мінімального розміру заробітної плати.

Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. При цьому визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 2 цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Положеннями статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено, що відшкодування моральної шкоди, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Щодо визначення розміру на відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про державний бюджет України на 2024 рік" розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2024 року встановлено 7100 гривень, а з 1 квітня 2024 року - 8000 гривень. Визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1600 гривень.

Відповідно до абзаців 1-2 пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року (далі - Постанова №4) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до абзацу 1 пункту 9 Постанови №4 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Апеляційний суд уважає завищеним визначений судом розмір моральної шкоди у сумі 350 000,00 гривень. Суд першої інстанції правильно установив, що позивачка займалася оціночною діяльністю, відтак перебування під кримінальним переслідуванням очевидно мало вплив на виробничі стосунки та безумовно вплинули на особу позивачки як на спеціаліста у своїй галузі роботи. Окрім цього, матеріали справи містять відомості щодо погіршення стану здоров`я позивачки, яке мало місце в період кримінального провадження.

Разом з цим, колегія суддів уважає, що за обставин цієї справи та враховуючи принципи розумності, справедливою сатисфакцією для позивачки буде відшкодування у розмірі 130 000,00 гривень.

Такий розмір моральної шкоди на переконання суду є достатнім для розумного задоволення потреб позивачки як особи, що має право на відшкодування шкоди відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що моральна шкода має бути визначена у розмірі 25 600,00 гривень з посиланням на те, що за кожен місяць безпідставного перебування під судом та слідством громадянинові має виплачуватися одна мінімальна заробітна плата, розмір якої визначено Законом України "Про державний бюджет України на 2024 рік", апеляційний суд відхиляє, оскільки визначений Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування є мінімальним, що гарантований державою, проте суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування.

Колегія суддів звертає увагу, що з урахуванням засад виваженості, розумності та справедливості суд може збільшити розмір відшкодування, обмеження максимального розміру моральної шкоди Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачено.

Подібні висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 383/596/15 (провадження № 14-342цс18), від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19), від 29 травня 2019 року у справі № 522/1021/16-ц (провадження № 14-136цс19), від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 (провадження № 14-514цс19), від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19).

Щодо доводів апеляційної скарги в частині відшкодування майнової шкоди у розмірі 50 000,00 гривень, колегія суддів зазначає про таке.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), зокрема, суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги.

Апеляційний суд вказує, що встановивши факт понесення витрат у зв`язку з наданням юридичної допомоги, суд стягує витрати саме за час перебування під слідством і судом.

Визначені наведеним Законом суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги під час досудового розслідування та судового розгляду кримінальної справи, не є тотожними витратам на правничу допомогу, передбаченим статтею 137 ЦПК України, тому у зазначеному випадку застосуванню підлягає спеціальна норма закону.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якої надано Конституційним Судом України у Рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

У Рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Відповідні правові висновки викладені у постановах від 28 жовтня 2020 року у справі № 303/3973/17 (провадження № 61-12505св19), від 07 липня 2021 року у справі № 335/10173/19 (провадження № 61-5223св21), від 09 червня 2022 року у справі № 759/2952/20 (провадження № 61-16694св21).

Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України).

На підтвердження факту понесення витрат на правову допомогу під час розгляду обвинувального акту позивачкою надано лише квитанцію до прибуткового касового ордеру.

При цьому, із доданої квитанції убачається, що підставою для сплати 50 000,00 гривень став договір про надання правової допомоги від "20.08.2022" (як зазначено в оригіналі), тоді як квитанцію видано 20 серпня 2020 року.

Будь-яких інших доказів на підтвердження факту надання правової допомоги, як то акти виконаних робіт, акт-приймання передачі, договір про надання правової допомоги матеріали справи не містять.

За таких обставин, колегія суддів уважає, що рішення Києво-Святошинського районного суду міста Києва від 27 травня 2024 року в частині стягнення 50 000,00 гривень матеріальної шкоди слід скасувати, та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у стягнення матеріальної шкоди у зв`язку з її недоведеністю.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Установлено, що вирішивши спір по суті, суд першої інстанції не вирішив питання щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до пункту 11 частини 2 статті 3 судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Відтак, ураховуючи те, що вимоги позову задоволено частково, на підставі статті 141 ЦПК України з Донецької обласної прокуратури на користь Держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 300,00 гривень.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 1 статті 376 ЦПК України неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Донецької обласної прокуратури задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 травня 2024 року в частині стягнення моральної шкоди змінити, зменшити розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню із Держави України на користь ОСОБА_1 , з 350 000,00 гривень до 130 000 гривень.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 травня 2024 року в частині відшкодування майнових втрат у розмірі 50 000,00 гривень скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення такого змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_1 про відшкодування майнових втрат у розмірі 50 000,00 гривень відмовити.

Стягнути з Донецької обласної прокуратури на користь Держави судовий збір у розмірі 1300 гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повну постанову складено 06 лютого 2025 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді С.М. Верланов

В.В. Соколова