Справа № 199/5065/24
(2/199/338/25)
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

31.01.2025 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі головуючого судді Авраменка А.М.,

при секретарі судового засідання Циганок К.С.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про звільнення від сплати аліменти та припинення їх стягнення,

ВСТАНОВИВ:

28 червня 2024 року до амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач через свого представника із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого з урахуванням подальшого уточнення позовних вимог послався на те, що у сторін від спільного шлюбу, який наразі розірваний рішенням суду, є спільна дитина син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання якого на підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня 2013 року (справа №202/27159/13-ц) з позивача на користь відповідача стягуються аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця до повноліття дитини, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 14 червня 2013 року та до досягнення дитиною повноліття. Після розірвання шлюбу сторін спільна дитина залишилась проживати разом з відповідачем, однак через деякий час відповідача почала вести асоціальний спосіб життя, а після смерті свого нового чоловіка відмовилась брати участь у вихованні сина сторін, який внаслідок цього став проживати разом з бабусею (матір`ю відповідача) ОСОБА_5 . З останньою у позивача склались нормальні відносини. Позивач постійно спілкується із сином та окрім аліментів, стягуваних за рішенням суду, надає на його утримання додаткові кошти, купує необхідні речі. З початком військових дій на території України ОСОБА_5 разом із сином сторін виїхала на тимчасове проживання до Грузії, де син сторін ходить до школи. Разом з тим, відповідач 15 листопада 2023 року підписала нотаріально посвідчену заяву про те, що не заперечує проти позбавлення її батьківських прав щодо спільного сина сторін. Продовжуючи свій асоціальний спосіб життя, відповідач вчинила низку крадіжок, внаслідок чого має судимість, відбуває міру покарання у виправній колонії. Таким чином, відповідач наразі жодного матеріального утримання сину не надає, тим не менш аліменти на утримання сина сторін позивач за рішенням суду продовжує сплачувати на ім`я відповідача. Відтак наразі змінились обставини, які були дійсними на момент ухвалення рішення про стягнення аліментів, а саме наразі спільна дитина більше не проживає разом із відповідачем, не перебуває на утриманні останньої. За таких обставин позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому просив суд звільнити позивача від сплати аліментів та припинити стягнення з позивача аліментів, які стягуються з нього на підставі вищевказаного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня 2013 року по справа №202/27159/13-ц.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 липня 2024 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачу відповідний строк для усунення виявлених недоліків його позову.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 вересня 2024 року у зв`язку із повним та своєчасним усуненням позивачем всіх недоліків його позову позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, яку вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 жовтня 2024 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати та із занесенням до протоколу судового засідання, підготовче провадження закрито, а справу призначено до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги свого довірителя підтримав, наполягав на задоволенні позову в повному обсязі з викладених у ньому підстав та обставин, проти заочного розгляду справи не заперечував.

Інші учасники справи в судове засідання повторно не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, відповідач право на подання відзиву не скористалась, заяв, клопотань про розгляд справи за її відданості не подала.

За таких обставин, керуючись положеннями ст.ст.211, 223, 240, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести судове засідання та здійснити розгляд справи по суті за наведеної явки учасників справи в заочному порядку відповідно до Глави 11 Розділу ІІІ ЦПК України.

Вислухавши представника позивача, а також дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав.

Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Так, в судовому засіданні встановлено, що сторони в період з 28 жовтня 2011 року по 27 вересня 2016 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну дитину сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, копією листа Амур-Нижньодніпровського ВДРАЦС у м. Дніпрі ПМУМЮ (м. Одеса), копією рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 вересня 2016 року по цивільній справі №199/5127/16-ц, яке набрало законної сили 27 вересня 2016 року та у відповідності до ст.82 ч.4 ЦПК України має преюдиційне значення для розгляду цієї справи.

05 липня 2013 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська за наслідками розгляду по суті цивільної справи №202/27159/13-ц ухвалено рішення суду про часткове задоволення позову, яким вирішено (з урахуванням на ухвалу від 20 грудня 2024 року про виправлення описки в судовому рішенні) стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Дніпропетровська (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки м. Дніпропетровська (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ), на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця до повноліття дитини, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 14 червня 2013 року та до досягнення дитиною повноліття. При цьому таке рішення суду мотивовано, окрім іншого, тим, що спільний син сторін мешкає разом із матір`ю, на кориться якої і вирішено стягувати аліменти, та перебуває на її утриманні. Викладене підтверджується копією означеного рішення суду та ухвали суду.

Згідно довідки з Автоматизованої системи виконавчого провадження від 27 серпня 2024 року вищевказане рішення суду про стягнення аліментів дотепер перебуває на примусовому виконавчому провадженні в Амур-Нижньодніпровському ВДВС у м. Дніпрі ПМУМЮ (м. Одеса) в рамках виконавчого провадження №63583358. Копія довідки наявна в матеріалах справи.

15 листопада 2023 року державним нотаріусом Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Писарєвою Н.С. засвідчено справжність підпису відповідача на заяві за реєстровим №2-1483, згідно змісту якої відповідач не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно спільного сина сторін. Копія заяви наявна в матеріалах справи.

18 січня 2024 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська у справі №932/11308/23 ухвалено вирок, яким відповідача у даній цивільній справі визнано винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України, із призначенням з урахуванням на ч.1 ст.71 КК України остаточного покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі, яке відповідач відбуває дотепер в ДУ «КВК №34». Викладене підтверджується копією вироку, який набрав законної сили 16 лютого 2024 року, копією ухвали від 28 жовтня 2024 року, постановленої в рамках тієї справи, текст якої міститься у в ЄДРСР, копією листа ДУ «КВК №34» від 21 травня 2024 року.

Крім того, судом встановлено, що сторонами протягом 2022-2024 років неодноразово надавались нотаріально посвідчені згоди на виїзд їх спільного сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі України у супроводі ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та/або ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копіями відповідних нотаріальних заяв про згоду.

Так, з початком у лютому 2022 року воєнних дій на території України спільний син сторін ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у супроводі його бабусі (матері відповідача) ОСОБА_5 виїхав за межі України до Грузії, де з 19 серпня 2022 року до теперішнього часу навчається в українському секторі ЮОПП Державної школи №20 м. Батумі у 7 класі. При цьому, за затвердженнями ОСОБА_5 відповідач ніякої матеріальної допомоги сину сторін не надає, аліменти, які стягуються з позивача на користь відповідача на утримання сина відповідач тривалий час витрачає на власні потреби, на утримання сина жодних коштів не передає. Спільний син сторін утримується за рахунок коштів ОСОБА_5 та за рахунок матеріальної допомоги позивача, який спілкується із сином, купує йому необхідні речі. Наведені фактичні обставини підтверджується копією нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_5 із перекладом з грузинської мови, копією довідки з ЮОПП Державної школи №20 м. Батумі з перекладом з грузинської мови.

Протягом 2022-2024 років позивач періодично пересилав кошти на рахунок ОСОБА_7 для утримання сина сторін за кордон, як стверджував представник позивача в судовому засіданні. На підтвердження таких обставин представником позивача було подано суду копії відповідних квитанцій.

Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами ЦК України, ЦПК України, СК України, Закону України «Про охорону дитинства», Конвенції про права дитини.

Так, відповідно до ст.18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу.

Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Аналогічні положення містить ст.27 Конвенції про права дитини, якою також визначено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст.ст.141, 180 СК України, ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, такий обов`язок є рівним для обох батьків, а розірвання шлюбу між ними, проживання батьків окремо від дитини не звільняє від даного обов`язку щодо дитини.

Згідно ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Положеннями ст.179 СК України передбачено, що той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Згідно норми ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Положеннями ст.7 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Схожі за змістом положенням містить ст.3 Конвенція про прав дитини.

Нормою ст.10 СК України передбачено, якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону). Якщо до регулювання сімейних відносин неможливо застосувати аналогію закону, вони регулюються відповідно до загальних засад сімейного законодавства (аналогія права).

В свою чергу, відповідно до ст.273 ч.4 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Згідно ст.18 СК України способами захисту сімейних прав та інтересів, зокрема, є примусове виконання добровільно не виконаного обв`язку, а також припинення правовідношення, його анулювання. Аналогічне положення щодо способів захисту прав міститься в нормі ст.16 ЦК України.

Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.

Аналізуючи встановлені судом на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті наведених вище норм законодавства, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.

Так, за своєю суттю аліменти це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини і мають використовуватися за цільовим призначенням в інтересах дитини. Під цільовим призначенням при цьому потрібно розуміти витрати спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей. Викладене означає, що проживання одного із батьків з дитиною та здійснення її утримання і виховання є не разовою обов`язковою умовою лише для первинного призначення рішенням суду аліментів на утримання дитини з їх виплатою на ім`я такого із батьків. Напроти, така умова є обов`язковою постійною умовою, яка має виконуватись тим із батьків, на ім`я якого вже призначено виплату за рішенням суду аліментів на утримання дитини, протягом всього періоду часу, на який призначено виплату аліментів. В свою чергу, припинення виконання такої умови, наприклад у випадку припинення проживання дитини разом із тим із батьків, на ім`я якого стягуються аліменти за рішенням суду, зумовлює втрату таким із батьків права на отримання на своє ім`я аліментів на дитину та розпорядження ними. І хоча чинний СК України прямо не визначає порядку і підстав припинення стягнення аліментів на ім`я одного із батьків з наведеної вище причини, разом з тим вказаний кодифікований нормативно-правовий акт містить способи захисту сімейний прав, одним із яких є припинення правовідношення, а також його анулювання. Даний спосіб захисту у вигляді припинення стягнення з одного із батьків (платника) аліментів на утримання дитини через припинення проживання дитини з другим із батьків, на ім`я якого такі аліменти стягуються за рішенням суду, є належним, ефективним способом захисту та підлягає застосуванню за аналогією права на підставі ст.10 СК України та згідно ст.273 ч.4 ЦПК України за позовом платника аліментів. Припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає одержані ним аліменти на дитину, дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю і утримує. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача.

Наведений вище правовий висновок суду узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 04 вересня 2019 року по справі №711/8561/16-ц, від 15 квітня 2020 року по справі №583/5413/18, від 03 лютого 2021 року по справі №520/21069/18, від 10 лютого 2021 року по справі №523/18199/16-ц, від 29 червня 2022 року по справі №596/826/21, від 28 вересня 2022 року по справі №686/18140/21, від 14 серпня 2024 року по справі №760/4661/20, від 28 листопада 2024 року по справі №759/6806/23.

Стосовно спірних правовідносин у даній цивільній справі, то в ході її розгляду судом встановлено, що на підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня 2013 року (справа №202/27159/13-ц) з позивача на ім`я відповідача стягують аліменти на утримання спільної дитини сторін сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Разом з тим, судом встановлено, що з березня 2022 року (після початку воєнних дій на території України) спільний син сторін разом з бабусею (матір`ю відповідача) ОСОБА_5 виїхав за межі України до Грузії, де наразі фактично тимчасово проживає та навчається дотепер, а з позивача продовжують стягуватись аліменти на утримання вказаного сина на користь відповідача, яка такі кошти на дитину не витрачає, перебуває в місця позбавлення волі. За таких обставин подальше стягнення з позивача аліментів на утримання спільного сина сторін на ім`я відповідача є безпідставним та неправомірним, порушує майнові права позивача, а також самої дитини. Відтак, позовні вимоги в частині припинення стягнення аліментів є обґрунтованими та доведеними, а отже підлягають задоволенню.

Разом з тим, суд не знаходить підстав для задоволення позову в частині вимог про звільнення позивача від сплати аліментів, оскільки звільнення батьків від обов`язку утримувати дитину врегульовано нормою ст.188 СК України і може мати місце, якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з батьків і забезпечує повністю її потреби. Такі обставини стороною позивача не тільки не доведені, а й навість не були заявлені в позові, судом не встановлено. Також не заявлено і не доведено стороною позивача, а судом не встановлено підстав, передбачених ст.190 СК України, за якими може бути припинено право на аліменти на дитину у зв`язку з набуттям права власності на нерухоме майно.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, враховуючи положення ст.ст.133, 141 ЦПК України, результат розгляду справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені останнім при зверненні до суду судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1211,2 гривень.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.7, 10, 18, 141, 179-183, 188, 190, 191 СК України, ст.16 ЦК, ст.ст.8, 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст.3, 27 Конвенції про прав дитини, ст.ст.5, 12, 13, 19, 76-82, 89, 95, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 274, 279, 280, 352, 354, 355, 430 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 ), третя особа Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (; адреса місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, пр. Слобожанський, 42), про звільнення від сплати аліменти та припинення їх стягнення задовольнити частково.

Припинити стягнення аліментів з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; РНОКПП НОМЕР_2 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 ) на утримання дитини сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, які стягуються на підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня 2013 року по справі №202/27159/13-ц (провадження №2/202/5920/2013) в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця до повноліття дитини, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 14 червня 2013 року та до досягнення дитиною повноліття, з дня набрання рішенням суду законної сили.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

У порядку розподілу судових витрат по справі стягнути із ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 1211,2 гривень.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне заочне рішення суду складено 04 лютого 2025 року.

Суддя А.М. Авраменко