Справа № 523/3666/24
Провадження №2/523/2310/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2025 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Дяченко В.Г.,

за участю секретаря судового засідання Томілко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення, вселення, зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні, стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

До Суворовського районного суду м. Одеси звернулася ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просила :

-усунути, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , перешкоди у користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , з квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

-вселити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , у квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

-зобов`язати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , не перешкоджати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .

-стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , користь грошову компенсацію за спричинену моральну шкоду у розмірі 50 000,00 (п`ятдесят тисяч) гривень.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 12 березня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Позов мотивується тим, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 . Відповідач зайняла спірне житлове приміщення та на вимогу власника не звільняє його, що порушує права власника розпорядитись майном.

Крім того, позивач зазначає, що їй завдана моральна шкода, яку остання оцінила у розмірі 50 000,00 грн.

Посилаючись на вищевикладене, позивач звернулася до суду з вказаним позовом.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позов.

В судове засідання відповідач та її представник не з`явилися, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ( а.с.36)

Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 90000826 від 21.12.2022 року, за заявою ОСОБА_1 було внесено відомості до ЄРДР за фактом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України (а.с.30)

Як вбачається, з заяв ОСОБА_1 поданих 30.01.2024 року, 02.02.2024 року до ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області, позивач зверталася до поліції з заявою про внесення відомостей до ЄРДР стосовно порушень ОСОБА_2 права власності, здійснення перешкод у користуванні власністю. (а.с.23-24, 25-26)

Згідно повідомлення ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області дані заяви були списані до справи згідно Закону України «Про звернення громадян» (а.с.27,28)

Постановою Одеського апеляційного суду від 01.11.2023 року, задоволено частково апеляційну скаргу ОСОБА_1 , а саме скасовано заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 липня 2021 року та прийнято постанову, якою відмовлено в задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Суворовська державна нотаріальна контора у м. Одесі, про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без державної реєстрації шлюбу, про визнання права власності. Постанова набрала законної сили 01.11.2023 року. (а.с.14-22)

14 грудня 2023 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 2-517, право власності на квартиру за адресою : АДРЕСА_3 , зареєстровано за ОСОБА_1 (а.с.13)

Відповідно до ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі.

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ч. 8 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового чи нежитлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

У постанові Верховного Суду України від 27.05.2015 року у справі № 6-92цс15 зроблено висновок, що положення статті 391 ЦК України підлягають застосуванню лише в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору.

Встановлено, що між позивачем та відповідачем відсутні будь-які договірні відносини з приводу спірного житла.

Згідно ч.3 ст.116 ЖК України, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

У постанові Верховного Суду від 27 вересня 2019 року у справі № 591/7007/16-ц, зазначено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом усунення перешкод у користуванні власністю, виселення та у разі необхідності, зняття особи з реєстраційного обліку, проте це право залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. При цьому визначальним для захисту права на підставі ст.391 ЦК України є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Відповідачем не надано доказів наявності у неї права користування спірною квартирою, тоді як позивач довів наявність права власності на спірне майно та наявність перешкод у користуванні своєю власністю, тому відповідно до вимог частини 1 статті 383 ЦК України має право використовувати помешкання для власного проживання. Таке право позивача в силу частини 4 статті 41 Конституції України та частини 1 статті 321 ЦК України є непорушним, і вона не може бути протиправно його позбавлена або обмежена у його здійсненні,

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, позов в частині усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення, зобов`язання не чинити позивачу перешкоди у користуванні квартирою та вселення позивача до квартири є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд приходить до наступного.

Відповідно до статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (стаття 23 Цивільний кодекс України).

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

За пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Отже, з урахуванням наведених обставин, характеру страждань позивача, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи пункт 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4, суд вважає, що моральна шкода у розмірі 10 000,00 грн. є достатньою для розумного задоволення потреб потерпілої особи.

Суд вирішує питання судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Враховуючи, що судом задоволено три позовні вимоги немайнового характеру, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3 633,60 грн.

Судовий збір за позовну вимогу про стягнення моральної шкоди підлягає стягненню у розмірі 242,24 грн. (10 000/ 50 000*1 211,20).

Керуючись ст. ст. 5,10,263-265, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення, вселення, зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні, стягнення моральної шкоди- задовольнити частково.

Усунути, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , перешкоди у користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , з квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , не перешкоджати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .

Вселити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , у квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , користь грошову компенсацію за спричинену моральну шкоду у розмірі 10 000,00 (десять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 875,84 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення,

Повний текст рішення виготовлено 07.02.2025 року.

Суддя