Справа № 177/2419/24
Провадження № 2/177/248/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

04 лютого 2025 року Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Лященко В.В.

за участю секретаря судових засідань Антонінок А.Д.

позивача ОСОБА_1

прокурора Гладченко А.В.

представника Державної казначейської служби України Тараненко М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Кривому Розі Дніпропетровської області цивільну справу №177/2419/24 за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства,

встановив:

У жовтні 2024 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом посилаючись на те, що 28.06.2017 року внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000528 та 24.10.2017 року у цьому ж кримінальному провадженні ОСОБА_2 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України. Вироком Криворізького районною суду Дніпропетровської області від 07.08.2018 року ОСОБА_2 визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, та призначено мені покарання у виді арешту строком на 2 місяці, яке останній відбув. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 25.05.2022 року вирок Криворізького районною суду Дніпропетровської області від 07.08.2018 року у кримінальному провадженні № 0000528 відносно ОСОБА_1 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України скасовано та закрито кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з тим, що не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати. Досудове слідство, судове слідство та винесення вироку та інших судових рішень складалось із зазначенням прізвища « ОСОБА_3 ». 07.10.2020 року прізвище позивача було змінено із « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_4 ». Оскільки ОСОБА_1 незаконно було засуджено, то у нього виникло право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, розмір якого слід розраховувати, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Позивач перебував під слідством та судом з 24.10.2017 року по 25.05.2022 року, або 55 повних місяців. Згідно встановлених законом розмірів мінімальної заробітної плати мінімальний розмір спричиненою ОСОБА_1 моральної шкоди має становити не менш 263 936 гривень. Крім того, по вироку суду ОСОБА_1 відбув 2 місяці арешту, що також спричинило йому моральні страждання, які він оцінює в 1 000 000 гривень, оскільки його було позбавлено волі, він не міг нормально харчуватись та лікуватись, знаходитись весь час під примусом розпорядку встановлених у місцях відбування покарання, спілкуватись та надавати фізичну допомогу своїй хворій матері ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з якою він проживав. Він був позбавлений права на працю та можливості заробляти собі на життя, втрати в душевний спокій, постійно перебував у стресовому стані, то негативно відображалося на його здоров`ї. Крім того, він є особою з інвалідністю 3 групи загального захворювання, йому необхідно постійний нагляд лікаря і регулярний прийом препаратів. За весь час перебування під слідством ОСОБА_1 був обмежений у вільному виборі місця знаходження та поведінки. Його пригнічувало те, що він не міг фізично надавати допомогу матері, купавати їй продути харчування, ліки, прибирати вдома тощо. Весь час перебування під слідством відчував себе пригніченим, оскільки село Гейківка, де він проживає невелике, його практично всі знають і знали, що його притягують до кримінальної відповідальності, бо під час розслідування в село приїжджав слідчий для проведення слідчих дій, залучались місцеві жителі понятими, яким повідомлялось про причини проведення слідчих дій стосовно мене. Після набрання законної сили вироком, його в селі публічно затримали та наділи на руки кайданки. Після звільнення з місць позбавлення волі ОСОБА_1 мусив переконувати людей в тому що він не винний.

В зв`язку з чим позивач просить суд стягнути із Державної казначейської служби України на свою користь моральну шкоду в розмірі 2 000 000 гривень, завдану незаконними діями органів досудового слідства.

Ухвалою суду від 15.10.2024 року було відкрито провадження у вказаній справі із призначенням підготовчого засідання та викликом сторін. Витребувано з Криворізького районного суду Дніпропетровської області кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України (справа №177/1975/17, кримінальне провадження №0000528) для огляду в судовому засіданні; з Департаменту з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України відомості щодо періоду відбуття покарання за вироком Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2018 року відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження с. Гейківка, Криворізький район, Дніпропетровська область, РНОКПП НОМЕР_1 .

Ухвалою суду від 05.12.2024 року справу було призначено до судового розгляду по суті.

29.10.2024 року на адресу суду надійшов відзив на позов Державної казначейської служби України, відповідно до якого представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Так, представник ДКСУ зазначив, що у позові позивач зазначає, що позов не містить жодного доказу, посилання на нормативно-правовий акт чи судову практику, за наявності яких виникли б підстави стверджувати, що шкоди завдано безпосередньо відповідачем 2 чи його територіальними органами, також позов не містить обґрунтувань, які доводять необхідність стягнення моральної шкоди з асигнувань ДКСУ, більше того ні Казначейство, ні його територіальні органи в правовідносини з позивачем не вступали, з огляду на обсяг наданих повноважень прав позивача не порушували і порушити не могли, відтак вимога про стягнення моральної шкоди безпосередньо з ДКСУ в спірних правовідносинах вочевидь є протиправною. Казначейство не є особою, протиправна діяльність якої могла спричинити негативні наслідки у вигляді шкоди для позивача, спосіб відшкодування шкоди, приведений позивачем не відповідає сталій судовій практиці та нормам законодавства, котрим регулюються означені правовідносини. Казначейство фактично є лише розпорядником державного бюджету. У справах про відшкодування шкоди, завданої діями чи бездіяльністю державних органів, позивачами, як правило пред`являється одна вимога - до органу який завдав шкоду. До Казначейства не пред`являється жодних вимог. Таким чином вимоги до Казначейства як до відповідача у справі є безпідставними, стягнення коштів з Казначейства є необґрунтованим та таким, що не відповідає встановленому законом способу захисту порушених прав. Разом з тим, будь-які надані позивачем та витребувані матеріали у справі не можуть бути доказом того, що саме внаслідок протиправних дій чи бездіяльності ДКСУ позивачу завдано моральних страждань, тому посилання на кримінальну справу відомості щодо відбуття покарання за скасованим вироком, копії МСЕК стосовно стану здоров`я матері та посвідчення про інвалідність позивача в контексті вини завдання шкоди ДКСУ позивачу - взагалі не має бути застосоване, оскільки в даній категорії справ органи ДКСУ не уособлюють Державу як відповідача та не можуть нести відповідальність за подібні наслідки. Таким чином, відсутній причинно-наслідковий зв`язок між заподіянням шкоди співвідповідачем, ким визначене Казначейство, і настанням наслідків для позивача.

19.11.2024 року на адресу суду надійшов відзив на позов Дніпропетровської обласної прокуратури, відповідно до якого представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Так, представник Дніпропетровської обласної прокуратури зазначив, що у зв`язку з відсутністю чітко сформульованих критеріїв визначення розміру завданої моральної шкоди, законодавцем у певних випадках встановлено нижню межу такого розміру. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. З матеріалів справи убачається, що позивач ОСОБА_1 перебував під кримінальним переслідуванням у період з 24.10.2017 (дата повідомлення про підозру) до 25.05.2022 (дата закриття кримінального провадження судом апеляційної інстанції), тобто повних 55 місяців (сума відшкодування 55 місяців х 8000 грн = 440 000 грн). Право на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбаченому цим Законом виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду. Наведені обставини засвідчують, що у позивача виникло право на відшкодування моральної шкоди на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Розмір моральної шкоди визначається судом з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Позивач не наводить достатньо доказів на підтвердження своїх доводів. Відсутнє також обґрунтування характеру моральних страждань, які зазнав позивач та розрахунок суми моральної шкоди. Натомість, позивач у позовній заяві без належних на те підстав та обґрунтувань зазначає, що йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює у 2 000 000 грн. При цьому позовна заява не містить жодних доводів чим саме підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, чим позивач керувався при оцінюванні в матеріальній формі заподіяної йому шкоди. Позивачем не надано всіх належних і допустимих доказів на підтвердження погіршення відносин з оточуючими людьми, колегами та друзями, порушення нормальних життєвих зв`язків, негативних змін в емоційному стані, а сам по собі факт притягнення його до кримінальної відповідальності не є безумовною підставою для стягнення шкоди без установлення усіх складових елементів необхідних для цивільно-правової відповідальності. Таким чином, вимоги ОСОБА_1 про стягнення заподіяної моральної шкоди у розмірі 2 000 000 грн є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах законодавства.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні на позовних вимогах наполягав.

Представник Дніпропетровської обласної прокуратури в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з підстав викладених у відзиві.

Представник Державної казначейської служби України в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову з підстав викладених у відзиві.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 24 жовтня 2017 року ОСОБА_2 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15, ч.1 ст. 185 КК України.

Вироком Криворізького районною суду Дніпропетровської області від 07.08.2018 року ОСОБА_2 визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді арешту строком на 2 місяці.

З протоколу затримання особи від 06.06.2019 року вбачається, що ОСОБА_2 затримано на підставі вироку Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 07.08.2018 року про призначення покарання у вигляді 2 місяців арешту.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 25.05.2022 року апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_2 задоволено частково. Вирок Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 07.08.2018 року у кримінальному провадженні № 0000528 відносно ОСОБА_2 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України скасовано та закрито кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з тим, що не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати.

З листа Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області вбачається, що 20.10.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Криворізького районного сектору ГУ ДМС у Дніпропетровській області, щодо зміни інформації внесеної до паспорта, цього ж дня, було створено заяву-анкету на підставі паспорта громадянина України у вигляді ID-картки № НОМЕР_2 виданого 07.10.2020, органом 1245, та повторного свідоцтва про народження серія НОМЕР_3 виданого 23.02.2010 виконавчим комітетом Кіровської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, в якому прізвище вказано « ОСОБА_4 », саме згідно свідоцтва про народження було внесені зміни в написанні прізвища із « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_4 » .

Відповідно до інформаційної довідки виданої Раннєранківським старостинським округом Лозуватської сільської ради від 24.04.2024 року ОСОБА_1 , 1974 року народження, зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 , разом з матір`ю ОСОБА_6 , 1938 року народження, і ведуть спільне господарство. За вищевказаною адресою зареєстрований з 14.12.1990 року по теперішній час, згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи.

Згідно Висновку лікарсько-консультативної комісії Софіївської амбулаторії ЗПСМ від 12.04.2024 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має основний діагноз: ІХС: дифузний кардіосклероз. Гіпертонічна хвороба III ст. ступінь 3, ризик 4. СН І-ІІ, Фк ІІ-ІІІ. Хронічний холецистопанкреатит, ремісія. Багатовузловий ендемічний зоб, пов`язаний з йодною недостатністю. Зріла катаракта обох очей. Ангіопатія сітківки обох очей. Дефартроз колінних та кульшових суглобів. Порушено функції ходи II ст. Хронічна попереково-крижова радикулопатія не повна ремісія, больовий с-м. Хвора за станом здоров`я, з рекомендацією потреби в постійній терапії: гіпотензивних препаратів, дезагрегантів, кардіопротекторів, діуретиків та потребує постійного стороннього догляду.

Відповідно до довідки КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Лозуватської сільської ради від 08.02.2024 року ОСОБА_1 , 1974 року народження, перебуває на диспансерному обліку у сімейного лікаря з діагнозом: епілепсія, генералізована форма з нечастими поліморфними епіднападами. Хворий потребує постійного лікування, що також підтверджується Висновком лікарсько-консультативною комісією Софіївської амбулаторії ЗПСМ від 12.04.2024 року.

Крім того, в матеріалах справи міститься Висновок лікарсько-консультативної комісії Софіївської амбулаторії ЗПСМ від 28.08.2018 року відповідно до якого ОСОБА_2 має діагноз епілепсія, генералізована форма, об`ємний процес правої скроневої долі (пухлина). Хворий за станом здоров`я потребує спостереження сімейного лікаря, невролога, онколога.

Згідно Висновку лікарсько-консультативної комісії Софіївської амбулаторії ЗПСМ від 08.08.2018 року ОСОБА_7 має діагноз: ІХС: кардіосклероз атеросклеротичний, стенокардія, гіпертонічна хвороба II ст. ступінь 2, ризик 3. СН ІІ А, Фк ІІ-ІІІ. Цукровий діабет 2 типу. Діабетична ангіопатія. Дефартроз колінних суглобів. Порушено функції ходи IІI ст. Хвора за станом здоров`я потребує постійної сторонньої допомоги.

Згідно зі статтею 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 5 ст. 9, ч. 6 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства прокуратури або суду, встановлюється законом.

Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої (пункт 2 частини другої статті 23 ЦК України).

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України).

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається відповідно до частини першої статті 12 цього Закону. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Верховний Суд у постановах від 13 березня 2024 року у справі № 709/377/21, від 28 лютого 2024 року у справі № 553/32/22 та інших виснував, що тлумачення наведеної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Законодавством України встановлений лише мінімальний розмір для визначення моральної шкоди, а не граничний.

Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15, відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) виснувала, що моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи.

Розмір моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, необхідно визначати виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвалою про закриття кримінального провадження.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц виснувала, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) звернула увагу, що законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено з 1 квітня 2024 року мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 8 000,00 гривень.

Період перебування позивача під слідством і судом складає 55 місяців, тому розмір відшкодування моральної шкоди не може бути меншим за 440 000, 00 грн (8 000,00 грн х 55 місяців).

Водночас, у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування (постанова Верховного Суду від 09 лютого 2022 року в справі № 522/6228/19).

Отож, з урахуванням засад виваженості, розумності та справедливості суд може збільшити розмір відшкодування, оскільки обмеження максимального розміру моральної шкоди, який гарантовано Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", не передбачено.

Суд враховує можливість відновлення немайнових втрат ОСОБА_1 , їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану, і саму можливість такого відновлення в необхідному чи повному обсязі.

Вимоги частин 2 та 3 статті 23 ЦК України передбачають, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Статтею 4 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зав`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

При визначенні розміру моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, суд повинен визначити страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, а ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року в справі № 216/3521/16ц зроблено висновок, що виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 незаконно перебував з 24.10.2017 року по 25.05.2022 року під кримінальним переслідуванням, а саме, 55 місяців, під час якого неодноразово порушувались його права, що призвело до моральних страждань та переживань з приводу незаконного притягнення як підозрюваного, порушеної кримінальної справи та розгляду кримінального провадження, з 06.06.2019 року відбував незаконно покарання у вигляді 2 місяців арешту, під час якого його права і свободи передбачені законом були обмеженні, при цьому у позивача наявне захворювання, лікування та спостереження яких необхідно здійснювати у спеціалізованих відділеннях. Все вищеперераховане призвело до порушення його нормальних життєвих зв`язків, через що погіршилися відносини з оточуючими, односельчанами, що також призвело до додаткових зусиль для організації його життя.

Суд вважає, що для ефективного захисту порушених прав позивача в аспекті встановлених судом конкретних фактичних обставин цієї справи, належним буде збільшення мінімальної визначеної законом суми відшкодування до 500 000 грн.

Такий розмір моральної шкоди не суперечить ні частині третій статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ні усталеній практиці Верховного Суду та ЄСПЛ, а також спростовує доводи позивача про необхідність збільшення розміру стягуваної моральної шкоди з урахуванням обставин справи.

Тому, враховуючи вищезазначене, суд зазначає, що на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню в загальному 500 000, 00 грн відшкодування заподіяної моральної шкоди, що відповідає засадам розумності, справедливості та доведеності факту незаконного перебування позивача під слідством і судом, зокрема і під час відбування незаконного покарання у вигляді арешту.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Щодо стягнення моральної шкоди з Державної казначейської служби України.

Відповідно до постанови ВП Верховного Суду 15 грудня 2020 року № 752/17832/14-ц ВП ВС зауважує, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах, зокрема представляти державу в суді (див. також постанови ВП ВС від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11 (пункт 6.22); від 26 лютого 2019 року у справі № 915/478/18 (пункт 4.20); від 27 лютого 2019 року у справі № 761/3884/18 (пункт 33), від 26 червня 2019 року у справі 587/430/16-ц (пункт 26), від 18 грудня 2019 року у справі 688/2479/16-ц (пункт 22), від 18 березня 2020 року у справі № 553/2759/18 (пункт 35)). У справах про відшкодування шкоди державою остання бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого заподіяно шкоду. Хоча наявність такого органу для того, щоби заявити відповідний позов до Держави України, не є обов`язковою (див. постанову ВП ВС від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (пункт 30)). Участь у вказаних справах Державної казначейської служби України чи її територіальних органів не є необхідною (див. постанови ВП ВС від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (пункт 44), від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 (пункт 64), від 11 листопада 2020 року у справі № 9901/845/18 (пункт 38), від 9 грудня 2020 року у справі № 9901/613/18 (пункт 79)).

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України).

Відповідно до статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215 (далі - Положення), Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Відповідно до покладених завдань Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 4 Положення).

Отже, відповідачем у справі є держава Україна, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номера чи види рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своє суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18).

Тобто кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України.

Судові витрати слід віднести на рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 500 000, 00 (п`ятсот тисяч) гривень.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 07 лютого 2025 року.

Суддя В.В.Лященко