Справа № 201/6979/24
Провадження № 2/201/442/2025
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

14 січня 2025 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді Наумової О.С., за участю секретаря судового засідання Моренко Д.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

12.06.2024р. АТ «СК «ІНГО» звернулося з позовною заявою до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди (а.с. 1 - 2).

Ухвалою судді Наумової О.С. від 17.06.2024р. відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 30).

В обґрунтування заявленого позову представник позивача посилається на те, що 05.06.2021р. о 12 год. 00 хв., керуючи автомобілем ВАЗ 21070, д.н.з НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 скоєно ДТП, у результаті якого застрахований страховою компанією позивача автомобіль Renault Logan, д.н.з. НОМЕР_2 , що належить ТОВ «УЛФ-Фінанс», під керуванням ОСОБА_2 , отримав механічні ушкодження.

Згідно довідки НПУ про ДТП пригода мала місце внаслідок порушення Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_1 .

Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14.07.2021р. по справі № 201/6616/21 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

ДТП визнано страховою подією, з настанням якої виникає обов`язок страховика виплатити страхове відшкодування.

За умовами договору страхування страхова компанія відшкодовує фактичну вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля. На підставі ремонтної калькуляції №3862191 від 01.07.2021р., відповідно до страхового акту №3980452 від 08.07.2021р. сплачене страхове відшкодування в розмірі 86 291,58 грн.

Цивільно-правова відповідальність володільця транспортного засобу на момент ДТП не була застрахована за полісом обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів.

Від відповідача на рахунок позивача за даним страховим випадком жодних коштів не надходило.

У зв`язку з вищевикладеним, позивач просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 86 291,58 грн., а також судові витрати по справі в розмірі 3 028,00 грн.

В судові засідання 09.07.2024р., 11.09.2024р., 16.10.2024р. та 14.01.2025р. представник позивача не з`явився, про дату та час розгляду справи позивач повідомлявся належним чином, а саме шляхом надіслання електронних повідомлень (судових повісток).

Представник позивача Хайба К.А. (діє на підставі довіреності №256 від 10.10.2024р. а.с. 44) в клопотанні від 16.10.2024р. просив справу розглядати за відсутності представника позивача, проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с. 41 - 43).

Відповідач ОСОБА_1 в судові засідання 09.07.2024р., 11.09.2024р., 16.10.2024р. та 14.01.2025р. не з`явився. Про дати розгляду справи судом повідомлялася шляхом направлення судових повісток за адресою реєстрації (а.с. № 28). Втім, до суду повернулися конверти з позначками «за закінченням терміну зберігання». Також про дати розгляду справи судом відповідач повідомлявся шляхом розміщення оголошень на сайті Судова влада України.

Отже, належним чином повідомлений про розгляд справи судом відповідач в судові засідання не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, а також не скористався правом ознайомлення з матеріалами справи та подачі відзиву на позов.

Згідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомленого про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи, що відповідач виходячи з положень ч.11 ст.128 ЦПК України, вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, відповідно до положень ст.280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Згідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за принципами встановленими ст.89 ЦПК України та у сукупності з нормами чинного законодавства, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за принципами встановленими ст. 89 ЦПК України, установив такі обставини справи і відповідні ним правовідносини.

Судом встановлено, що 05.06.2021р. в м. Дніпрі приблизно о 12 год. 00 хв. сталася ДТП, в якій, своїми діями відповідач ОСОБА_1 порушив п. 12.3 Правил дорожнього руху України (затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306), спричинивши матеріальний збиток та механічні пошкодження постраждалим транспортним засобам.

Постановою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 14.07.2021р. по справі № 201/6616/21 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП (а.с. 8).

Відповідно до ст. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до договору страхування №250520243.21 автомобіль Renault Logan, д.н.з. НОМЕР_2 на момент ДТП був застрахований АТ «СК «ІНГО». На підставі договору лізингу №8861/01/21-1 від 06.01.2021р. лізингоодержувачем автомобіля є ОСОБА_3 (а.с. 3).

Згідно довідки НПУ (форма №2) ДТП мала місце внаслідок порушення Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_1 (а.с. 4 - 6).

09.06.2021р. власник транспортного засобу «Renault Logan, д.н.з. НОМЕР_2 , звернувся до АТ «СК «ІНГО» із повідомлення про випадок (а.с. 9).

АТ «СК «ІНГО» складено страховий акт №3980452 від 08.07.2021р. (а.с. 16), в якому визначено остаточну суму страхового відшкодування у розмірі 86 291,58 грн.

АТ «Страхова компанія «ІНГО» виплатило ОСОБА_3 страхове відшкодування у розмірі 86 291,58 грн, що підтверджується платіжним дорученням №16117 від 19.07.2021р. (а.с. 18).

Цивільно-правова відповідальність володільця транспортного засобу на момент ДТП не була застрахована за полісом обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів, що підтверджується інформацією з сайту Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) (а.с. 52).

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до положень п. «в» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 ст. 38 закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (чинного на момент настання страхового випадку) страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником).

Суд вважає обґрунтованими та доведеними належними доказами вимоги позивача стосовно стягнення з відповідача 86 291,58 грн. матеріальної шкоди в порядку peгpecy.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013р. розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв?язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Згідно із ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Таким чином, неправомірними діями відповідача пов?язаними з використанням джерела підвищеної небезпеки (транспортного засобу) було завдано майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому зв?язку зі вказаними діями відповідача і підлягають повному відшкодуванню за рахунок винної особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов?язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов?язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За ст. 25 Закону України «Про страхування», здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Згідно ст. 27 Закону України «Про страхування», страховик має право вимагати компенсацію здійснених виплат від особи, відповідальної за заподіяний збиток в повному обсязі.

Відповідно до п. 1 ст. 38 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду.

Відповідно до п. 38-1.1 ст. 38-1 Закону у разі, якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, з порушенням умов, передбачених п. 13.2 ст. 13 цього Закону (при укладанні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування.

Таким чином, оскільки вина ОСОБА_1 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди встановлена та останнім не спростована під час розгляду даної цивільної справи, ОСОБА_1 не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, а також відсутня інформація про наявність у Відповідача статусу особи, яка згідно з п. 13.1 ст. 13 Закону №1961 звільнена від обов?язкового страхування, а також те, що АТ «СК «ІНГО» виконало покладений на нього договором добровільного страхування обов?язок з відшкодування шкоди, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 86 291,58 грн., у зв?язку з чим позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, враховуючи результат розгляду справи та згідно вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір в сумі 3028 грн., сплата якого підтверджена платіжним дорученням, яке наявне в матеріалах справи (а.с. 25).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 141, 223, ч. 2 ст. 247, ст. ст. 259, 263-265, 274, 279, 280 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО», матеріальну шкоду в порядку peгpecy у розмірі 86 291 (вісімдесят шість тисяч двісті дев`яносто одна) грн. 58 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО», судові витрати по сплаті судового збору при зверненні до суду з даним позовом у розмірі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 289 ЦПК України, а саме, заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Повний текст рішення виготовлений 17 січня 2025 року.

Суддя Наумова О.С.