Справа № 454/120/24 Головуючий у 1 інстанції: Струс Т.В.
Провадження № 22-ц/811/2767/24 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

секретаря: Псярук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 13 серпня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного бюро розслідувань про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

11.01.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного бюро розслідувань про відшкодування моральної шкоди.

Просив стягнути з Державного бюро розслідувань в його користь кошти в сумі 1000000 грн на відшкодування моральної шкоди завданої в результаті незаконних дій посадових осіб ДБР при розгляді заяви про кримінальне правопорушення від 13.05.2021.

Позов мотивовано тим, що він звернувся до відповідача із заявою про кримінальне правопорушення від 13.05.2021, однак ДБР не внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявою, натомість направили за належністю до ДБР у м.Львові. В подальшому, ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 01.06.2021, скаргу позивача на бездіяльність уповноваженої особи ДБР, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, задоволено частково. Зобов`язано уповноважену особу ДБР внести до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення, на підставі заяви представника ФГ Бурки В.В. про кримінальне правопорушення вих.№178 від 13.05.2021, отриману 17.05.2021, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг є ЄРДР. Таким чином вважає, що дії посадових осіб ДБР при розгляді його заяви не відповідають вимогам ст. 56 КПК України, а також Конституції України. Вказує, що своїми діями посадові особи ДБР грубо порушили його права передбачені ст. 40 Конституції України, внаслідок чого йому спричинено моральні страждання, які полягають у приниженні честі, гідності, ділової репутації.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 13 серпня 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державного бюро розслідувань про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що 13.05.2021 на адресу Державного бюро розслідувань він направив заяву про кримінальне правопорушення, в якій просив зареєструвати таку у ЄРДР, відкрити кримінальне провадження за ст. 366, ст. 382 КК України відносно судді Господарського суду Львівської області Матвіїв Р.І., який при розгляді позову прокуратури Сокальського району Львівської області інтересах держави в особі Поторицької сільської ради не виконав Рішення КСУ №19-рп/2011 від 14.12.2011, постанови Сокальського районного суду Львівської області №2а-450/11 від 18.04.2011, постанови Вищого господарського суду України в справі №5015/1470/12 від 22.03.2013, в результаті чого незаконно позбавив фермерське господарство прав гарантованих ст.ст. 13,40,55 Конституції України та наніс шкоду. Звертає увагу на те, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 01.06.2021, скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність уповноваженої особи ДБР, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, задоволено частково. Зобов`язано уповноважену особу ДБР внести до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення, на підставі заяви представника ФГ Бурки В.В. про кримінальне правопорушення вих. №178 від 13.05.2021, отриману 17.05.2021, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг є ЄРДР. На підставі ч.1 ст.1167 ЦК України суддя зобов?язаний захистити права гарантовані ст.56 Конституції України і задоволити його позов, оскільки ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 01.06.2021 (справа №761/18810/21) встановлено вину та незаконність дій уповноважених осіб Державного бюро розслідувань.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Державне бюро розслідувань подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

В судове засідання особи, які беруть участь у справі, не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, тому колегія суддів вважає, що розгляд справи відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України слід проводити без їх участі та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.

Судом встановлено, що 13.05.2021 ОСОБА_1 направив до Державного бюро розслідувань заяву про вчинення кримінального правопорушення суддею Господарського суду Львівської області Матвіїв Р.І.

19.05.2021 листом начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань, заяву ОСОБА_1 від 13.05.2021 направлено за належністю для розгляду до Територіального управління ДБР, розташованого у місті Львові.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 01.06.2021, скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність уповноваженої особи ДБР, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, задоволено частково.

Зобов`язано уповноважену особу ДБР внести до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення, на підставі заяви представника ФГ Бурки В.В. про кримінальне правопорушення вих. №178 від 13.05.2021, отриману 17.05.2021, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг є ЄРДР.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

За загальним правилом, яке міститься у статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (ч.2 ст.1176 ЦК), зокрема, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.ст.1173, 1174 цього Кодексу).

Відповідно до ст.1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні ним своїх повноважень, відшкодовується державою, незалежно від вини цього органу.

Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової особи або службової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, незалежно від вини цієї особи.

У постанові Верховного Суду від 27 березня 2023 року у справі №757/221/21-ц, зазначено, що суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у такій діяльності. Наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди. При цьому, не будь-яке рішення слідчого судді свідчить про протиправність дій державних органів, а мають значення конкретні обставини, встановлені таким рішенням. При встановленні в порядку судового контролю слідчим суддею протиправності дій чи бездіяльності слідчих органів для вирішення питання про відшкодування шкоди необхідним є доведення заподіяння такими діями (бездіяльністю) моральної шкоди та, відповідно, наявність причинно-наслідкового зв`язку між такими діями (бездіяльністю) та заподіяною шкодою.

Згідно з висновками викладеними у постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі №686/27967/19, сам факт винесення слідчим суддею процесуальних ухвал, якими за результатами розгляду скарг позивача зобов`язано відповідача вчинити певні процесуальні дії, не тягне наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди. Судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого постановлені ухвали слідчих суддів, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідачів і притягнення їх до відповідальності.

Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог позивача, оскільки ухвалою слідчого судді від 01.06.2021, зобов`язано уповноважену особу ДБР внести до ЄРДР відомості про вчинення кримінального правопорушення, розпочати досудове розслідування та надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, разом з тим, сам факт винесення слідчим суддею процесуальної ухвали, якою за результатами розгляду скарги позивача зобов`язано відповідача вчинити певні процесуальні дії, не може бути достатньою підставою для висновку про цивільно-правову відповідальність відповідача у виді відшкодування позивачу, як потерпілому у кримінальному провадженні, моральної шкоди.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

При вирішенні справи суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, тому колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 зилишити без задоволення.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 13 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 07.02.2025

Головуючий

Судді