Справа № 127/1352/24
Провадження № 22-ц/801/390/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Воробйов В. В.
Доповідач:Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 лютого 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючого, судді-доповідача Стадника І.М.,

суддів: Матківської М.В., Сопруна В.В.

з участю секретаря судового засідання Кахно О.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2

апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Зайця Богдана Васильовича

на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 листопада 2024 року, ухвалене під головуванням судді Воробйова В.В., повний текст якого складено 03 грудня 2024 року

у справі № 127/1352/24

за позовом ОСОБА_1 (позивач)

до ОСОБА_2 (відповідач)

за участю Служби у справах дітей та сім`ї Літинської селищної ради,

про позбавлення батьківських прав, -

встановив:

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернулась в місцевий суд з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, обґрунтовуючи вимоги тим, що від шлюбу з відповідачем у них народилась дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка перебуває на її утриманні, оскільки відповідач не бере участі у вихованні дитини, не відвідує її, не цікавиться здоров`ям дитини, її успіхами у навчанні, морально та матеріально не підтримує дочку.

Рішенням Літинського районного суду Вінницької області було стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь дитини в розмірі 1/4 заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Проте батько аліменти не сплачує, аргументуючи тим, що має проблеми та не має можливості допомагати своїй дочці.

За період відвідування дитиною дошкільного закладу батько не приводив і не забирав дитину з садочка, на батьківські збори не приходив, не відвідував заклад на дитячі свята та ранки, не приймав участі у її житті в садочку.

Також на прохання позивача надати згоду на прописку дитини, відповідач не знайшов часу. З 12.12.2023 року і по сьогодні батько не приїздив до дитини, не виявляв бажання спілкуватися та приймати участь у її житті.

А тому вважає, що існують підстави для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду першої інстанції

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27 листопада 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Попереджено ОСОБА_2 про зміну поведінки щодо прийняття участі у вихованні доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та покладено на орган опіки та піклування Літинської селищної ради контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із судовим рішенням, 30 грудня 2024 року позивач ОСОБА_1 , через представника - адвоката Зайця Б.В. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необґрунтованість судового рішення та неповне встановлення судом усіх обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм процесуального права, просить скасувати його та ухвалити нове про задоволення вимог.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що суд безпідставно вважав відсутність доказів, які б свідчили про ухилення відповідача від виконання обов`язків щодо виховання дитини. На думку апелянта суд не встановив обставини та факти, якими обґрунтовуються її вимоги та не взяв до уваги подані нею докази.

Крім того, судове рішення не відображає наданих суду пояснень самим відповідачем, а також свідками.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

Відзиви на апеляційну скаргу суду учасниками справи не подані, проте їх відсутність не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції - частина 3 статті 360 ЦПК України.

Провадження у справі в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 03 січня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі, а ухвалою суду від 16 січня 2025 року закінчено підготовчі дії та призначено справу до розгляду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 , та її представник адвокат Заєць Б.В. вимоги апеляційної скарги підтримали на умовах викладених в ній, просили задовольнити скаргу. ОСОБА_1 суду пояснила, що звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав відповідача в інтересах дитини, так як проживає з іншим чоловіком, який відноситься до неї як до власної дочки, а вона через байдужість батька ОСОБА_4 навіть не може зареєструвати її місце проживання.

Відповідач ОСОБА_2 повідомлений в установленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, до суду апеляційної інстанції не з`явився, що відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Служба у справах дітей та сім`ї Літинської селищної ради будучи належним чином повідомленою, в судове засідання свого представника не направила.

Встановлені судом першої інстанції обставини

Судом першої інстанції встановлено, що сторони у справі, шлюб між якими розірвано, є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з матір`ю.

Заочним рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 29.08.2022 року у справі №137/572/22 було стягнуто із ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_5 в розмірі заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно і до її повноліття, починаючи стягнення з 29.06.2022 року.

Зміна прізвища позивачки відбулась у зв`язку з укладенням шлюбу з ОСОБА_6 22.07.2023

Згідно з довідкою комунального закладу дошкільної освіти с. Городище Літинської селищної ради № 23 від 11.12.2023 року ОСОБА_3 дійсно відвідувала дошкільний заклад з 19.04.2021 року. За період відвідування дитиною закладу батько не приводив і не забирав її з садочка, на батьківські збори не приходив, не відвідував заклад на дитячі свята та ранки, не приймав участі у її житті в садочку.

Відповідно висновку від 12.12.2023 року, орган опіки та піклування Літинської селищної ради вважає за доцільне позбавити батька ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За змістом висновку малолітня дитина ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю, батько ОСОБА_7 не приділяє уваги дитині, не цікавиться здоров`ям, матеріальним становищем, способом життя своєї доньки, фінансово не підтримує. Відповідно до довідки начальника Літинського відділу ДВС від 11.12.2023 року № 22.4-29/19933 відомо, що на виконанні в підпорядкованому відділі станом на 11.12.2023 року відсутній виконавчий документ про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З платіжних документів, наданих відповідачем встановлено, що в 26.12.2022 року та 18.01.2023 року останнім сплачено вартість за перебування в садочку дитини ОСОБА_3 в розмірі 393,92 грн та 142,23 грн.

Відповідачем було сплачено аліменти ОСОБА_5 в наступних розмірах: 02.10.2022 року - 2 010,00 грн.; 29.12.2022 року - 5 025,00 грн. Даних про заборгованість зі сплати аліментів матеріали справи не містять.

Зі змісту довідки ліцею с. Городище Літинської селищної ради Вінницької області №01-25/167 від 09.09.2024 року ОСОБА_3 є ученицею 1 класу. Її батько ОСОБА_2 контакту із ліцеєм не підтримує, заходи які проводилися не відвідував, а саме підготовчі заняття до навчання які проходили з 25.03.2024 року по 29.03.2024 року, та з 01.05.2024 року по 29.05.2024 року, свято Першого дзвоника, з вчителями не спілкується, батьківські збори не відвідував. Дитину до закладу приводить і забирає мама.

Позиція апеляційного суд у

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з відсутності передбачених законом підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав. Водночас судом попереджено ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання доньки і покласти на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали цивільної справи, дійшла таких висновків.

Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частин першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно з частиною першою статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).

ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).

Також ЄСПЛ наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши при цьому, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11)

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19, від 13 березня 2019 року в справі № 631/2406/15-ц та у постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17.

Судова практика у цій категорії справ є сталою, відмінність стосується лише фактичних обставин конкретної справи й доказування.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність достатніх підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, як і гострої соціальної необхідності у цьому.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При вирішенні спору в цій справі суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів дійшов правильного висновку про те, що позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено.

Колегія суддів враховує, що відповідач не є тією особою, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на дитину, а тому розрив з нею сімейних відносин не відповідає інтересам дитини.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49). Наявності таких обставин у цій справі не доведено.

Окремо слід звернути увагу на положення частини 6 статті 19 СК України стосовно того, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду.

Висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Літинської селищної ради Вінницької області від 12 грудня 2024 про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, який носить рекомендаційний характер, ґрунтується фактично на мотивах позовної заяви ОСОБА_1 про позбавлення батьків прав, з описом усіх тих же обставин на які вона посилається.

Поряд з цим, органом опіки та піклування не надано оцінки можливим причинам ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, висновок не містить даних зібраних самим органом опіки та піклування, які об`єктивно характеризують відповідача як особу, яка не здійснює своїх батьківських обов`язків. Отже, з висновку не вбачається, чи були з`ясовані причини, з яких відповідач, бажаючи спілкуватися з дитиною та приймати участь у її вихованні, не виконував своїх батьківських обов`язків.

Виходячи з положень частин шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок органу опіки та піклування не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, які б свідчили про свідоме нехтування батьком дитини своїми батьківськими обов`язками, чи наявності з його боку загрози для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Крім того, висновок не містить доводів щодо відповідності застосування такого крайнього заходу інтересам дитини та необхідності у такий спосіб захисту її прав.

А тому колегія суддів вважає, що орган опіки та піклування дійшов передчасного висновку щодо позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до своєї дитини.

Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Крім того, та обставина, що на час розгляду справи матеріальним забезпеченням дитини, її вихованням і розвитком займається мати, не свідчить безумовно про те, що батьком дитини не бажає брати участь у її утриманні і вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками

Як встановлено у справі та не заперечується сторонами з часу припинення шлюбних відносин і до 2022 року батько надавав матеріальну допомогу на утримання дочки, причому в розмірі, який влаштовував позивача. Наразі у відповідача виникли фінансові труднощі, що зумовлені сьогоденням.

Докази про антисоціальний, аморальний спосіб життя ОСОБА_2 , зловживання алкоголем матеріали справи не містять. Так само відсутні відомості щодо наявності заборгованості по аліментам.

Допитані в судовому засіданні в суді першої інстанції свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , показали, що з початком війни батьком не бачиться з дитиною, не відвідує її навіть на день народження. Вихованням дитини займається позивач та її теперішній чоловіком.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що його брат - відповідач влаштувався на роботу та готовий виконувати свої зобов`язання. Стверджує, що він любить свою дочку, і дзвонив дитині, проте номер був заблокований. Йому не відомо коли відповідач останній раз бачив дитину та скільки надає коштів позивачу на утримання дитини зараз. Проте додав, що коли вони проживали у м. Вінниці, то брат через нього передав речі, продукти, памперси для дитини тощо.

Свідок ОСОБА_12 пояснила, що ОСОБА_2 , який є її племінником, через скрутне матеріальне становище не мав можливості їздити до дитини. Наразі він влаштувався на роботу та бажає більше приймати участь у житті дитини. Він їй казав, що бажає бачитись з дитиною. Мати чинить перешкоди у спілкуванні дитини з батьком шляхом блокування його дзвінків та небажанням надавати можливість спілкуватися з дитиною по телефону.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінки. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).

Протягом розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_2 заперечував проти позбавлення його батьківських прав відносно дочки, так як бажає спілкуватися із нею. Вказував, що він відвідував дитину в садочку та здійснював оплату за її перебування у садочку. Участі у батьківських зборах дійсно не приймав, оскільки не знав про них, а тому відомості зазначені в довідці №23 є неправдивими. З літа 2023 року він неодноразово навідував дитину за місцем її проживання, проте позивач відмовилася у наданні можливості побачитись з донькою. Наразі позивач заблокувала відповідача в телефоні, тому він не може домовитись про зустріч з дитиною.

Зазначене свідчить про те, що відповідач не втратив інтересу до дитини і має намір на відновлення відносин із нею.

При цьому, судом не було встановлено, а позивачем не доведено обставин, які б свідчили про те, що ОСОБА_2 не бажає спілкуватися з дочкою та брати участь у її вихованні, остаточно і свідомо самоусунувся від виконання своїх обов`язків з виховання дитини.

При цьому, колегія суддів наголошує, що особисті непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки у рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків.

Отже, у цій справі судом не встановлено умисної винної поведінки відповідача щодо ухилення від виховання дитини і свідомого нехтування нею своїми обов`язками, а відтак колегія суддів вважає про відсутність підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, передбачених частиною 2 статті 164 СК України, оскільки позбавлення батьківських прав є виключною мірою, і допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Надані позивачем до суду докази не свідчать про злісне ухилення відповідача від виховання дитини, свідоме нехтування ним батьківськими обов`язками, його винну поведінку щодо дочки.

Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано попередив ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання та утримання доньки, що узгоджується з пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав».

Доводи апеляційної скарги про те, що суд ніби-то не повно відобразив у судовому рішення покази свідків, зокрема ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки неможливість останньої, як стверджує скаржник, відповісти на питання, щодо того, чого відповідач боїться приїздити до дитини, посилаючись на наявність блок-посту якого не має по цьому маршруті, а до тітки у м. Вінницю, не боїться, хоча проїжджає блок-пост, жодним чином не змінює їх оцінки судом.

А тому суд першої інстанції, з урахуванням якнайкращих інтересів дитини, бажання відповідача брати участь у вихованні та спілкуванні з дочкою, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову про позбавлення відповідача батьківських прав.

За вказаних підстав порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, апеляційний суд не встановив.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо судових витрат

По справі відсутні підстави для перерозподілу чи відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.

На підставі викладеного та керуючись статтями 367, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Зайця Богдана Васильовича залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 листопада 2024 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 06.02.2025 року.

Головуючий І.М. Стадник

Судді М.В. Матківська

В.В. Сопрун