Справа № 369/7077/24
Провадження № 2/369/2197/25
06.02.2025 року м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді Фінагеєвої І.О.,
при секретарі Херенковій К.К.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Києво-Святошинського районного суду Київської областів порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 369/7077/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором оренди нежитлового приміщення, -
У квітні 2024 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Солдаткін Олександр Сергійович звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором оренди нежитлового приміщення.
Свої вимоги мотивував тим, що ОСОБА_1 є власником нежитлових приміщень, загальною площею 93.3 м?, яке обладнане відповідними комунікаційними системами та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та 5.
01 травня 2023 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір оренди нежитлового приміщення № 1, відповідно до п. 1.1. якого орендодавець передає, а орендар приймає в тимчасове платне користування нерухоме майно нежитлове приміщення (об`єкт оренди). Відповідно до п.1.3. Договору знаходиться за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Святопетрівське, вул. Лесі Українки, 18А, приміщення 4: 5. Відповідно до п. 1.2. Договору метою оренди є розміщення дитсадка.
Відповідно до п. 2.2. при передачі об`єкта оренди складається Акт прийому- передачі, що є невід`ємною частиною цього Договору. Сторони підписують Акт прийому-передачі, з моменту підписання якого об`єкт та майно вважається переданим в строкове платне користування орендодавцем і прийнятим орендарем.
На виконання Договору сторонами укладено акт приймання-передачі до Договору оренди нежитлового приміщення № 1 від 01 травня 2023 року.
Відповідно до п.11.2. Договору договір укладений строком до 01 травня 2024 року (тобто визначений строк оренди складає 1 рік).
Відповідно до п. 3.1. Договору за користування Об`єктом оренди справляється орендна плата. Розмір орендної плати на момент укладання договору становить 214,36 грн. за один кв.м. за місяць, без ПДВ, що є еквівалентом 5,60 дол. США. Розмір орендної плати за місяць складає 20 000,00 без ПДВ, що с еквівалентом 522,00 дол. США. Плата за користування приміщенням підлягає щомісячному коригуванню та прив`язується до офіційного курсу гривні до долару США згідно з курсу Національного Банку України на день виставлення рахунку Орендодавцем без врахування оплати послуг, що надаються відповідними комунікаційними системами.
Так, ОСОБА_2 як орендар з`їхала з приміщення та, як зазначає представник позивача, була повідомлена про те, що Договір вважається чинним та орендна плата за цим Договором продовжує нараховуватися по дату розірвання цього Договору.
Представник позивача вказує, що ОСОБА_2 з жовтня 2023 року не сплачує за оренду приміщень, виїхавши не передала Об`єкт договору по акту прийому-передачі Орендодавцеві, залишила всі свої речі, не передавши ключі ОСОБА_1 , а отже повинна сплатити усі наявні заборгованості, так як Договір №1 дійсний до 01 травня 2024 року (п.11.2. Договору). У період з жовтня 2023 року по квітень 2024 року заборгованість по сплаті оренди складає 120 000 грн.
На підставі викладеного, представник позивача просить суд стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти, а саме:
- заборгованість за договором оренди нежитлового приміщення від 01 травня 2023 року № 1 в розмірі 120 000 грн.;
- інфляційні втрати та 3% річних у розмірі 5 764,47 грн.;
- судові витрати у справі: 8000 грн. витрат на надання правової допомоги адвоката та 1 257 грн. 64 коп. судового збору.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 травня 2024 року по справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 вересня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
У судове засідання позивач та її представник не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи сповіщені належним чином. Представник позивача надав суду заяву, в якій просив розглядати справу за відсутності позивача та її представника. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи сповіщена належним чином, причини неявки не повідомила, суд вживалися заходи щодо належного повідомлення відповідача про розгляд справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада України». Відзиву на позовну заяву не подала, причини неможливості подати відзив суду не повідомила. Ухвалу суду про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками не отримала, вказана кореспонденція повернулася на адресу суду з відміткою працівника поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою». Будь-яких заяв, клопотань станом на час прийняття рішення до суду не надходило.
У зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини дійшов до наступного висновку.
Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).
Судом встановлено, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 373536173 від 09 квітня 2024 року ОСОБА_1 належать на праві власності нежитлові приміщення, а саме:
нежитлове приміщення № 5, загальною площею 46,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , підстава: договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру, серія та номер: 5/ЛУ18-А, виданий 27.12.2016, видавник: ТОВ "ПЕТРІВСЬКИЙ КВАРТАЛ 2" та акт прийому-передачі квартири, серія та номер: б/н, виданий 19.02.2020, видавник: ТОВ "ПЕТРІВСЬКИЙ КВАРТАЛ 2", запис внесено приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Герасимів Юлією Вадимівною;
нежитлове приміщення № 4, загальною площею 46,7 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , підстава: договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру, серія та номер: 4/ЛУ18-А, виданий 27.12.2016, видавник: ТОВ "ПЕТРІВСЬКИЙ КВАРТАЛ 2" та акт прийому-передачі квартири, серія та номер: б/н, виданий 19.02.2020, видавник: ТОВ "ПЕТРІВСЬКИЙ КВАРТАЛ 2", запис внесено приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Герасимів Юлією Вадимівною.
01 травня 2023 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір № 1 оренди нежитлового приміщення, відповідно до п. 1.1. якого орендодавець передає, а орендар приймає в тимчасове платне користування нерухоме майно нежитлове приміщення (об`єкт оренди).
Відповідно до п. 1.2. Договору метою оренди є розміщення дитсадка, що знаходиться за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Святопетрівське, вул. Лесі Українки, 18А, приміщення 4; 5 (п. 1.3. Договору). Передача об`єкта оренди в користування Орендарю не припинає право власності Орендодавця на це майно (п.1.3.1. Договору).
Відповідно до п.1.4. разом із об`єктом оренди Орендодавець передає Орендарю меблі та обладнання згідно переліку, що зазначений у Додатку №2 до Договору.
Відповідно до п. 2.2. при передачі об`єкта оренди складається Акт прийому- передачі, що є невід`ємною частиною цього Договору.
На виконання Договору сторонами укладено акт приймання-передачі до Договору оренди нежитлового приміщення № 1 від 01 травня 2023 року з додатком до нього Перелік меблів та обладнання переданих разом із Об`єктом оренди від 01 травня 2023 року.
Відповідно до п. 3.1. Договору за користування Об`єктом оренди справляється орендна плата. Розмір орендної плати на момент укладання договору становить 214,36 грн. за один кв.м. за місяць, без ПДВ, що є еквівалентом 5,60 дол. США. Розмір орендної плати за місяць складає 20 000,00 без ПДВ, що с еквівалентом 522,00 дол. США. Плата за користування приміщенням підлягає щомісячному коригуванню та прив`язується до офіційного курсу гривні до долару США згідно з курсу Національного Банку України на день виставлення рахунку Орендодавцем без врахування оплати послуг, що надаються відповідними комунікаційними системами.
Відповідно до п.3.2. орендарем, крім орендної плати, протягом 5 робочих днів з дня підписання договору, сплачується гарантійний платіж у розмірі місячної орендної плати, передбаченої п.3.1. Договору, що підлягає поверненню по закінченню терміну оренди, а при неналежному виконанні зобов`язань залишається в Орендодавця. За домовленістю між сторонами, вказаний гарантійний платіж не повертається, а зараховується в рахунок орендної плати за останній місяць.
Відповідно до п.3.2.2. Договору у разі порушення Орендарем зобов`язання із сплати орендної плати, витрат по утриманню Об`єкту оренди та інших, передбачених Договором платежів, він зобов`язаний відшкодувати Орендодавцю збитки та сплатити штрафні санкції, передбачені цим Договором, в сумі, на яку вони перевищують розмір Гарантійного платежу.
Відповідно до п. 5.1.5. Договору Орендар зобов`язаний вчасно здійснювати орендні платежі, нести витрати за обслуговування Об`єкта оренди.
Пунктом 7.3. Договору визначено, що орендар, у випадку прострочення строку сплати орендної плати, гарантійного платежу, компенсації вартості комунальних та інших послуг за Об`єкт оренди, сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, за кожен день прострочення. У тому випадку, якщо строк несплати перевищує більше 30-ти банківських днів, Орендодавець має право розірвати цей Договір односторонньому порядку без дотримання порядку розірвання Договору, передбаченого п. 4.2 Договору.
Відповідно до п.11.2. Договору договір укладений строком до 01 травня 2024 року (тобто визначений строк оренди складає 1 рік).
Відповідно до п.11.3. після закінчення терміну дії Договору Орендар мас пріоритетне право на пролонгацію Договору, за згоди Орендодавця, на тих же умовах, шляхом укладання додаткової угоди до цього Договору.
14 грудня 2023 року та 11 січня 2024 року представником позивача на адресу відповідача було направлено претензії щодо сплати заборгованості за договором оренди з вимогою про сплату на користь ОСОБА_1 орендної плати за договором оренди нежитлового приміщення від 01 травня 2023 року по дату фактичного отримання вказаних претензій. Повідомлено відповідача про те, що у разі несплати заборгованості, позивач буде звертатися до суду для захисту своїх прав. Вказані претензії були залишені без відповіді.
Позивач належним чином виконав покладені на нього обов`язки за Договором передав у тимчасове платне користування нерухоме майно, що підтверджується акт приймання-передачі до Договору оренди нежитлового приміщення № 1 від 01 травня 2023 року та додатком до нього.
В свою чергу, Відповідач, всупереч вимог, передбачених п. 5.1.5. Договору не сплачувала орендну плату за період з жовтня березень 2023 року по квітень 2024 року, у зв`язку із чим у неї утворилась заборгованість по сплаті оренди за період з жовтня 2023 року по квітень 2024 року у розмірі 120 000 грн.
Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення прав та обов`язків, є, зокрема, договори та інші правочини.
Відповідно до ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Статтею 759 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).
За ч. 1 ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.
Згідно зі ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
Згідно із частинами 1 та 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
У частинах 1, 5, 6 ст. 762 ЦК України вказано, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.
Відповідачем будь-яких доказів щодо наявності обставин за які вона не відповідає, які б заважали їй користуватись орендованим майном у період з жовтня 2023 року по квітень 2024 року не надано та доводи позивача не спростовано.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача суми заборгованості за договором оренди нежитлового приміщення підлягає задоволенню в розмірі 120 000 грн.
Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат, суд зазначає наступне.
За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором.
За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.
У ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на не договірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України), а тому її приписи поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Правовідношення, в якому у відповідача (орендаря) виникло зобов`язання повернути позивачу (орендодавцю) суму оплати за договором оренди нежитлового приміщення (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до статті 762 ЦК України, є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3 % річних на підставі ч. 2 ст. 625 цього Кодексу.
Частина 4 ст. 263 ЦПК України передбачає, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно правової позиції Верховного Суду викладеної у постанові від 19.07.2018 року у справі № 910/9734/17 - оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.
В постанові Верховного Суду від 06.11.2018 року у справі № 910/9947/15 висловлено наступне «Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.
Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування трьох відсотків річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.
Як вбачається із розрахунку, виконаного позивачем у позовній заяві, відповідачу за час прострочення виконання зобов`язання нараховано інфляційні втрати у сумі 3 890,50 грн., три відсотки річних у сумі 1 873,97 грн. Суд погоджується з розрахунком інфляційних втрат та 3% річних, здійсненим позивачем. Крім того, судом враховується, що відповідач жодного доказу на спростування розрахунку позивача суду не надав.
Таким чином, повно та всебічно дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.
Щодо витрат, пов`язаних із розглядом справи на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Солдаткіним Олександром Сергійовичем на підтвердження надання правничої допомоги надано копію ордеру про надання правничої (правової) допомоги Серії АІ № 1593170, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Серiї КС № 5213/10, копію договору № 32 про надання професійної правничої допомоги між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 від 15 листопада 2021 року та акт про прийняття-передачі наданих послуг від 01 квітня 2024 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Пунктом 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.
Згідно з частинами 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.
Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу).
Як убачається з матеріалів справи, позивачем не надано доказів на підтвердження понесених витрат на правову допомогу (документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки)). За таких обставин, суд не вбачає підстав для стягнення витрат на правову допомогу з відповідача.
У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 11- 13, 81, 133, 141, 247, 259, 263-265, 268, 280-282, 354 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором оренди нежитлового приміщення задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором № 1 оренди нежитлового приміщення від 01 травня 2023 року за період з жовтня 2023 року по квітень 2024 року в розмірі 120 000 (сто двадцять тисяч) грн. 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати та 3% річних у загальному розмірі 5 764 (п`ять тисяч сімсот шістдесят чотири) грн. 47 (сорок сім) коп.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 257 (одна тисяча двісті п`ятдесят сім) грн. 64 (шістдесят чотири) коп.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Заочне рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом 30 днів з дня винесення рішення суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Інформація про позивача: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 .
Інформація про відповідача: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_4 .
Суддя: Інна ФІНАГЕЄВА