"06" лютого 2025 р.
Провадження № 2/642/154/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

03 лютого 2025 року м. Харків

Ленінський районний суд м. Харкова у складі :

головуючого судді Вікторова В.В.

за участю секретаря Гриценко О.С.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Панченко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні дистанційно в режимі відеоконференції в залі суду у місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», третя особа: Харківський відділ ДВС у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про зняття арешту з квартири, -

В с т а н о в и в:

Позивач звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк», третя особа: Харківський відділ ДВС у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, в якому просить зняти арешти з квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 09.01.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Смородською Н.А., за реєстровим №17, накладений на підставі ухвали Московського районного суду м. Харкова від 19.04.2017 року у справі №643/1798/17

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 19.04.2017 року у справі №643/1798/17 за позовом АТ КБ «ПриватБанк до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено клопотання позивача АТ КБ «ПриватБанк» про забезпечення позову та накладено арешт на 2/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому вказана квартира належить позивачу ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 09.01.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Смородською Н.А. Позивач зазначає, що він не є стороною у справі №643/1798/17, та вважає, що АТ КБ «ПриватБанк» та суд при постановленні ухвали про накладення арешту на майно не переконалися в тому, що майно, на яке накладається арешт не належить боржнику, а тому вважає що арешт на 2/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 було накладено помилково. З метою зняття арешту позивач звернувся до Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області, але йому було відмовлено та роз`яснено що зняття арешту можливо за рішенням суду, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом.

Представник АТ КБ «ПриватБанк» Панченко А.С. подала відзив на позов, в якому просила забезпечити його участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції та відмовити у задоволенні позову до АТ КБ «Приватбанк» в повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції посилалася на те, що позов подано до неналежного відповідача та позивачем обрано неналежний спосіб захисту. Також зазначила, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 19.07.2017 по справі №643/1789/17 позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість у розмірі 99537,55грн. та судовий збір у розмірі 1600,00грн. Згідно відомостей АСВП на примусовому виконанні у виконавчих службах перебували виконавчі провадження №53903178, 55156893, стягувачем в яких був ПАТ КБ «ПриватБанк», боржником ОСОБА_2 , які вже завершені.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 24 вересня 2024 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк», третя особа: Харківський відділ ДВС у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про зняття арешту з квартири, передано за підсудністю до Ленінського районного суду м.Харкова.

Цивільна справа №643/10618/24 надійшла до Ленінського районного суду м. Харкова 01.11.2024 року.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.08.2024 року визначено головуючим суддею Вікторова В.В.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 04 листопада 2024 року відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання.

14 листопада 2024 року до суду від представника відповідача АТ КБ «ПриватБанк» Панченко А.С. надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить забезпечити його участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції та відмовити у задоволенні позову до АТ КБ «Приватбанк» в повному обсязі, посилаючись на безпідставність заявлених позовних вимог до АТ КБ «ПриватБанк». Представник зазначив, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 19.07.2017 по справі №643/1789/17 позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість у розмірі 99537,55грн. та судовий збір у розмірі 1600,00грн. Згідно відомостей АСВП на примусовому виконанні у виконавчих службах перебували виконавчі провадження №53903178, 55156893, стягувачем в яких був ПАТ КБ «ПриватБанк», боржником ОСОБА_2 , та які вже завершені. Вважає, що позов подано до неналежного відповідача та позивачем обрано неналежний спосіб захисту.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 18 листопада 2024 року задоволено клопотання представника відповідача про участь в судовому засіданні у режимі відеоконференції.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2024 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Представник відповідача АТ КБ «ПриватБанк» Панченко А.С. у судовому засіданні просила відмовити у задоволені позовних вимог, посилаючись на обставини викладені у відзиві.

Третя особа Харківський відділ ДВС у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України в судове засідання не забезпечив явку свого уповноваженого представника, хоча про дату, час та місце судового засідання відповідач повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомляв, клопотань про відкладення судового засідання та відзиву на позовну заяву від нього не надходило.

Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи зазначене, суд вважає можливим провести розгляд справи за відсутності представника третьої особи, повідомленого належним чином.

Суд, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно копії договору купівлі-продажу квартири від 09.01.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Смородською Н.А. за реєстровим №17, ОСОБА_1 належить на праві приватної власності квартира АДРЕСА_2 .

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на квартиру АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_1 .

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 19.04.2017 року у справі №643/1789/17 задоволено клопотання представника позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» про забезпечення позову. Накладено арешт на частину будинку загальною площею 101,7кв.м. , житловою площею 37,4кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , та на 2/3 частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження.

Представник відповідача в заперечення позовних вимог зазначила про зняття арешту з квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , посилаючись на інформаційну довідку з реєстру прав на нерухоме майно від 04.10.2016 року.

При цьому, з листа Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 11.09.2024 № 85537 вбачається, що в провадженні служби перебувало виконавче провадження № 53903178 по примусовому виконанню ухвали Московського районного суду м. Харкова від 19.04.2017 року у справі №643/1789/17, в межах якого накладено арешт на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно до п. 6 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову. За відсутності рішення суду підстави для скасування заходів забезпечення позову відсутні.

Згідно з даними Автоматизованої системи виконавчого провадження, виконавче провадження ВП 53903178, яке перебувало у Харківському відділі державної виконавчої служби у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, завершено, але постанову про зняття арешту з квартири АДРЕСА_2 , не винесено.

З огляду на те, що позивач на даний час позбавлений можливості реалізувати своє право власності як власник майна через наявність арешту на квартиру, він звернувся до суду із відповідним позовом про зняття арешту з майна.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина 1 статті 12 ЦПК України).

Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до вимог статті 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до статті 386 Цивільного кодексу України, власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно із частиною 1 статті 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За правилами статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника накладається державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

У разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження (абзац 1 частини 1 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження»).

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна (частина 2 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження»).

Щодо аргументів представника відповідача АТ КБ «ПриватБанк» про те, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, та неналежність обраного позивачем способу захисту суд зазначає таке.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача, водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи: суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Згідно з пунктом 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження" (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року № 2677-VI) (далі - Закон про виконавче провадження).

Відповідні висновки викладені також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18, в якій зазначено, що вимоги інших осіб щодо належності саме їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, реалізується шляхом подання ними з додержанням правил юрисдикційності позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 травня 2020 року у справі №554/8004/16 (провадження 14-431цс19) зробила висновок «що спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладений арешт, відповідно до статей 15 і 16 ЦПК України у редакції, що була чинною 15 грудня 2017 року, суди розглядають у порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо існує спір щодо визнання права власності на майно та однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України у вказаній редакції. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно та про зняття з нього арешту. Особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна».

Відповідно до роз`яснень даних у пункті 9 абзаці 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає цивільну справу (частина третя статті 154 ЦПК). При цьому із заявою про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно або грошові кошти) може звернутись лише особа, щодо якої такі заходи забезпечення позову вжито, тобто сторона у справі чи третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору (частина четверта статті 154 ЦПК). Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (стаття 60 Закону «Про виконавче провадження»).

Аналогічні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року № 904/51/19 (провадження № 12-122гс19), та у постанові від 05 травня 2020 року у справі №554/8004/16 (провадження 14-431цс19).

У справі, що розглядається, предметом спору є звільнення майна з під арешту 2/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності позивачу ОСОБА_1 .

Позивач пред`явив позовні вимоги до АТ КБ «ПриватБанк», яке є особою в інтересах якої накладено арешт на майно. За вказаних обставин, суд доходить висновку, що позов пред`явлено до належного відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 30 ЦПК України, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Згідно з частиною 2 статті 30 ЦПК України, позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.

Судом встановлено, що місцезнаходження майна, з якого позивач просить зняти арешт: АДРЕСА_1 .

З огляду на викладене, враховуючи те, що із заявою про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно або грошові кошти) може звернутись лише особа, щодо якої такі заходи забезпечення вжито, а до Ленінського районного суду м. Харкова із позовом про зняття арешту на майно звернувся власник майна, що не належить боржнику, суд, зважаючи на викладені висновки Великої Палати Верховного Суду вважає, що позивач обрав належний спосіб захисту.

В даному випадку, судом встановлено, що виконавче провадження №53903178, в рамках якого було накладено арешт на майно завершено, державний виконавець позбавлений можливості вирішити питання звільнення майна з-під арешту в позасудовому порядку відповідно до статті 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, враховуючи, що на час звернення із позовною заявою до суду за наявності арешту (обтяження), накладеного на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, та неможливість зняття арешту в позасудовому порядку, порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом скасування арешту. Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст. 12-13, 76-81, 141, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,

У х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», третя особа: Харківський відділ ДВС у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про зняття арешту з квартири задовольнити.

Зняти арешт з 2/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 09.01.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Смородською Н.А., за реєстровим № 17, накладений на підставі ухвали Московського районного суду м. Харкова від 19.04.2017 року у справі №643/1798/17.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (, місцезнаходження: м.Київ, вул. Грушевського, 1д) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ), витрати по оплаті судового збору в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 коп.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В. Вікторов