Провадження № 2-о/357/69/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2025 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Кошель Б. І. ,

при секретарі - Нізовій А. Р., ,

за участі заявника - ОСОБА_1 ,

представника заінтересованої особи - Іщенка А. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 6 в м. Біла Церква в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В :

В вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа: Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, в якій просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме: факт того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживала на території України, станом на 24 серпня 1991 року та з 28 лютого 1975 р. по сьогоднішній день включно, з метою визначення належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до громадянства України та видачі паспорта громадянина України. В обґрунтування заяви зазначила, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в х. Федулов, Багаєвський р-н, Ростовська обл., російська федерація. В 1975 році у зв`язку із укладенням шлюбу переїхала на постійне проживання в м.Біла Церква, Київської області. 28 лютого 1975 р. ОСОБА_2 уклала шлюб із ОСОБА_3 . У зв`язку із зміною прізвища на « ОСОБА_4 » відділом внутрішніх справ Білоцерківського міськвиконкому виданий паспорт НОМЕР_1 від 08.12.1979 р. про що поставлена відмітка в свідоцтві про шлюб. 30.03.1988 р. даний шлюб було розірвано про що міститься відмітка в свідоцтві про укладення шлюбу НОМЕР_2 . 12 листопада 1991 р. ОСОБА_1 повторно уклала шлюб із ОСОБА_3 . В 1994 р. даний шлюб знову було розірвано про що міститься відмітка в свідоцтві про укладення шлюбу НОМЕР_3 . Від даного шлюбу у ОСОБА_1 та ОСОБА_3 народились діти: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . ОСОБА_1 працювала: затягувальником цеху №5 Білоцерківського виробничого взуттєвого об`єднання з 21.08.1979 р. по 07.07.1980 р.; складальником низу взуття, затягувальником взуття цеху № 5 Білоцерківського виробничого взуттєвого об`єднання з 14 травня 1991 року по 26 лютого 1993 року. Діти навчались та працювали в м.Біла Церква, Київської області. Донька заявниці, ОСОБА_6 , навчалась та у 1993 р. закінчила середню школу №7 в м. Біла Церква. Згідно з інформацією про реєстрацію місця проживання особи за відомостями Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради № 15.2-03/99 від 12.01.2024р ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживала та була зареєстрована АДРЕСА_1 з 20.11.1991 р. по 22.03.1995 р. У 2010 заявниця звернулася до відділення міліції, яким прийнято та зареєстровано заяву про втрату паспорта НОМЕР_1 від 08.12.1979 р. (зразок СРСР 1974 року). 27 .11.2018 року у зв`язку з втратою паспорта, заявницю взято на облік як бездомну особу та видано відповідне посвідчення № 72 Білоцерківським відділенням обліку бездомних осіб. В 2024 році заявниця звернулася до Білоцерківського відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області з питанням оформлення паспорта громадянина України у зв`язку із втратою документу, що підтверджує (встановлює) особу. Згідно із відповіддю Білоцерківського відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області рекомендовано звернутися до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання в Україні з метою визначення належності до громадянства України. З 1975 по сьогоднішній день заявник постійно проживає на території України, за кордон на тривалий термін ніколи не виїзджала. Через відповідні обставини під час переїзду, було втрачено документ що підтверджував її особу, а саме - паспорт СРСР. У зв`язку з відсутністю паспорта громадянина України вона не має можливості офіційно працювати, укладати угоди з лікарем щодо надання медичних послуг, відкривати рахунки у банках, подорожувати, а від встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 залежить можливість реалізувати передбачене законом право звернутися до міграційної служби із заявою, про встановлення належності до громадянства України та отримати паспорт. Встановлення данного факту заявниці необхідне для отримання паспорта громадянина України.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 вересня 2024 року головуючим суддею визначено суддю Кошель Б.І. та матеріали передані для розгляду.

Ухвалою судді від 24 вересня 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у вищезазначеній справі в порядку окремого провадження та призначено судове засідання.

Судом 14.11.2024 р. за вх..№60219 отримано письмові пояснення, за підписом представника заінтересованої особи Дехтярова В.В., в яких останній зазначив, що факт працевлаштування заявника в цеху №5 Білоцерківського виробничого взуттєвого об`єднання в період з 21.08.1979 по 07.07.1980 та з 14.05.1991 по 26.02.1993 затягувальником цеху № 5 та складальником низу взуття, затягувальником цеху № 5, не свідчить про факт проживання заявника у спірний період. Не можливо встановити факт постійно проживання заявника на території України станом на 1991 рік на підставі доказів, які не містять інформації щодо такого проживання саме відносно особи, яка безпосередньо звернулася із заявою про встановлення такого факту. 08.05.2024 заявник зверталась до Білоцерківського ОВ ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області з питань оформлення паспорта громадянина України та отримала відмову від 21.05.2024, оскільки не вдалось встановити факт належності заявника до громадянства України. Крім того заявник надає копію довідки Білоцерківської міської ради № 15.2-03/99 від 12.01.2024 про реєстрацію місця проживання в період з 20.11.1991 по 22.03.1995 при тому просить встановити факт проживання на території України за станом на 24.08.1991 року та з 28.02.1975 року по сьогоднішній день включно. Надання адміністративної послуги з оформлення паспорта громадянина України регламентовано Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» та Законом.

В судовому засіданні заявник підтримала заяву, надала пояснення та просила встановити факт її постійного проживання на території України, станом на 24 серпня 1991 року та на 13.11.1991 року включно, оскльки встановлення даного факту необхідне їй для отримання паспорта громадянина України.

Представник заінтересованої особи в судовому засіданні надав пояснення та не заперечував щодо задоволення заяви.

Суд, заслухавши пояснення заявника, представника заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги заяви, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Відповідно до вимог п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Положеннями ст. 315 ЦПК України, законодавцем наведено перелік, які саме факти можуть бути встановленні в судовому порядку, проте він не є вичерпним. Вказана норма передбачає встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно із п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Статтею 318 ЦПК України передбачено, що у заяві повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою, причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, докази, що підтверджують цей факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦПК України, у рішенні суду про встановлення факту, що має юридичне значення повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Пунктом 1, 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Закону України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Згідно з п. а, б п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215 встановлення належності до громадянства України стосується: громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року, в тому числі: осіб, які за станом на 13 листопада 1991 року проходили строкову військову службу на території України і після її проходження залишилися проживати на території України; осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або за станом на 13 листопада 1991 року відбували покарання в місцях позбавлення волі на території України та перебували у громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживали відповідно на території УРСР або проживали на території України; осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття і батьки яких належать до категорій, зазначених у підпункті «а» цього пункту.

Відповідно до п. 8, 9 вищевказаного Порядку для встановлення належності до громадянства України, відповідно до пунктів 1 і 2 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, а також особа, яка проживала на території України станом на 13 листопада 1991 року і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але немає у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її проживання в Україні на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року або судове рішення про встановлення юридичного факту проживання особи на території України станом на 13 листопада 1991 року.

Пунктом 44 вказаного Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24.08.1991 на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або мають військовий квиток, виданий іноземцю чи особі без громадянства, які в установленому порядку уклали контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту або Національній гвардії України, або мають посвідчення біженця чи документ, що підтверджує надання притулку в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Отже, відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» і Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду.

Належність до громадянства України встановлюється на підставі статті 3 Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час та такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення.

Подібні правові висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 24.02.2021 року у справі № 522/20494/18 (провадження № 61-6498св20), від 05.04.2021 року у справі № 523/14707/19 (провадження № 61-16116св20).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 в х.Федулов, Багаєвський район, Ростовська область, російська федерація.

З копії свідоцтва про укладання шлюбу серії НОМЕР_2 вбачається, що 28 лютого 1975 року ОСОБА_7 уклала шлюб із ОСОБА_3 , що зареєстрований Виконавчим комітетом Білоцерківської міської ради народних депутатів, актовий запис №188.

Також, у вказаному свідоцтві наявна відмітка про виданий паспорт НОМЕР_4 від 08.12.1979 р, зроблена відділом внутрішніх справ Білоцерківського міськвиконкому.

30.03.1988 р. шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було розірвано, про що міститься відмітка в свідоцтві про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 .

Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_3 , 12 листопада 1991 року ОСОБА_1 уклала шлюб із ОСОБА_3 , що зареєстрований Виконавчим комітетом Білоцерківської міської ради народних депутатів, актовий запис №1802, який в 1994 році було розірвано, про що міститься відмітка в свідоцтві.

Від даного шлюбу у ОСОБА_1 та ОСОБА_3 народились діти: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 та свідоцтвом про народження серії НОМЕР_6 . Місце народження дітей - місто Біла Церква Київської області.

Відповідно до архівної довідки №1178/04-01 від 18.12.2019 р., виданої начальником Трудового архіву Білоцерківської міської ради, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно особової картки працівника АТЗТ «Взуттєва виробничо-торгівельна фірма «БІВЗУТ» працювала: затягувальником цеху №5 Білоцерківського виробничого взуттєвого об`єднання з 21.08.1979 р. (Наказ №44-ок від 24.08.1979р.) по 07.07.1980 р. (Наказ №41-оквід 08.08.1980 р.); складальником низу взуття, затягувальником взуття цеху № 5 Білоцерківського виробничого взуттєвого об`єднання з 14.05.1991 р. (Наказ №40-к від 13.05.1991 р.) по 26.02.1993 р. (Наказ №16-к від 25.02.1993 р.). Згідно наказу МЛП УРСР від 24 квітня 1990 р. № 10 Білоцерківське виробниче взуттєве об`єднання перейменовано в Білоцерківське виробничо-торгове взуттєве об`єднання. Розпорядженням Білоцерківського виконкому від 15 липня 1994 року № 1-3-247 Білоцерківське виробничо-торгове взуттєве об`єднання перейменовано в Акціонерне товариство закритого типу «Взуттєва виробничо- торговельна фірма «БІВЗУТ».

Згідно з інформацією про реєстрацію місця проживання особи за відомостями Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради № 15.2-03/99 від 12.01.2024 р. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживала та була зареєстрована АДРЕСА_1 з 20.11.1991 р. по 22.03.1995 р.

У 2010 заявниця звернулася до відділення міліції, яким прийнято та зареєстровано заяву про втрату паспорта НОМЕР_1 від 08.12.1979 р. (зразок СРСР 1974 року).

Згідно відповіді на адвокатський запит Білоцерківський відділ поліції ГУНП у Київській області повідомили, що в ході проведеної перевірки за обліковими даними інформаційно - комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» встановлено що, 07.12.2010 о 11:35 до Білоцерківського міського відділу міліції надійшла заява від ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про те, що 27.10.2010 року близько 17:00 за місцем проживання виявила відсутність свого паспорта та довідки про присвоєння ідентифікаційного коду. Дане звернення зареєстровано до Журналу обліку інформації за № 3 601. Крім цього повідомили, що надати інформацію про те, чи перебуває паспорт даної громадянки в активному розшуку або в статусі знайденого не надасться можливим, оскільки відповідно до п. 6 розділу IV Наказу МВС України від 14.06.2019 № 508 «Про затвердження Інструкції з формування та ведення інформаційної підсистеми «Єдиний облік» інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» знімається з обліку ІП «ЄО» автоматично після закінчення термінів її зберігання (термін становить 10 років).

Також встановлено, що 27.11.2018 року у зв`язку з втратою паспорта, ОСОБА_1 взято на облік як бездомну особу та видано посвідчення № 72 Білоцерківським відділенням обліку бездомних осіб.

08.05.2024 заявник зверталась до Білоцерківського ОВ ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області з питань оформлення паспорта громадянина України та отримала відмову від 21.05.2024. Оскільки не вдалось встановити факт належності заявника до громадянства України.

Наведені факти у своїй сукупності та взаємозв`язку дають можливість дійти висновку про те, що ОСОБА_1 станом на момент проголошення незалежності України 24.08.1991 року проживала на території України.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, враховуючи, що встановлення факту встановлення факту проживання на території України має для заявника юридичне значення, оскільки необхідно їй для отримання паспорту громадянина України, при цьому дана справа не пов`язана з вирішенням спору про право, суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено юридичний факт.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення по справі в порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

На підставі наведеного, Закону України «Про громадянство України», керуючись ст. 10-13, 76-81, 259, 263-265, 268, 293, 294, 315, 319, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про встановлення факту, що має юридичне значення, - задовольнити.

Встановити факт того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживала на території України, станом на 24 серпня 1991 року та на 13.11.1991 року включно.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса: АДРЕСА_2 .

Заінтересована особа: Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області; адреса: вул. Березняківська, буд. 4а, м. Київ, 02152; .

Повний текст судового рішення виготовлено до 04.02.2025 р.

Суддя Б. І. Кошель