ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2025 року місто Київ

Справа № 372/180/24

Апеляційне провадження № 22-ц/824/3488/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Желепи О.В., суддів: Мазурик О.Ф., Шкоріної О.І.,

за участю секретаря судового засідання Рябошапки М.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє Полонський Олександр Юрійович , на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 01 березня 2024 року про забезпечення позову (постановленої у складі судді Кравченка М.В.)

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за розпискою

ВСТАНОВИВ

08 січня 2024 року ОСОБА_3 звернувся до Обухівського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про стягнення боргу за розпискою у розмірі 500 000 доларів США.

28 лютого 2024 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову.

Обґрунтовуючи заяву зазначав, що предметом спору є стягнення боргу за розпискою на суму 500 000 доларів США. З огляду на те, що Відповідачі ухиляються від будь-яких перемовин з приводу повернення боргу є підстави вважати, що будинок, власниками якого є Відповідачі, може бути відчужено на користь третіх осіб, та у разі невжиття заходів забезпечення позову може бути утруднено виконання рішення суду.

Обухівський районний суд Київської області ухвалою від 01 березня 2024 року заяву задовольнив. Наклав арешт на будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та заборонив іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаного будинку.

Не погодившись з такою ухвалою, Полонський О.Ю. в інтересах ОСОБА_1 14 жовтня 2024 року, відповідно до поштової відмітки, подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову, якою у задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує порушенням судом першої інстанції норм процесуального права, зокрема статей 151-154 ЦПК України.

Вказує, що в порушення вимог ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову відсутні пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення, що є підставою для повернення поданої заяв, а в порушення ч. 8 ст. 153 ЦПК України - судом не вирішено питання зустрічного забезпечення.

Зазначає, що заявник не обґрунтував і не надав доказів того, що ОСОБА_1 має намір відчуження належного їй на праві власності будинку, є загроза невиконання рішення суду, ухваленого на користь заявника, а також розумність, обґрунтованість та адекватність вимог заяви.

Суд першої інстанції не врахував, не перевірив та не оцінив належним чином: чи дійсно між сторонами виник спір і з яких підстав, чи співмірний захід забезпечення позову, про який просить заявник із позовними вимогами, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у випадку задоволення позову, відомості про відповідачів, співвідношення прав, про захист яких просив заявник із інтересами відповідачів та відсутність пропозицій заявника щодо зустрічного забезпечення.

Вважає, що зазначення судом в ухвалі заборони «іншими особам вчиняти будь-які дії щодо вказаного будинку» не є належним чином конкретизованою забороною, оскільки не зрозуміло кому і які саме дії заборонено вчиняти, зокрема чи стосуються такі дії тільки розпорядження будинком, чи володіння та користування також.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Полонський О.Ю. апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити з підстав, викладених у ній. Просив долучити до матеріалів справи копію висновку почеркознавчої експертизи на підтвердження обставини не підписання ОСОБА_1 розписки, за якою стягнуто борг, та витяг з ДРРП на підтвердження обставини відсутності в позивача фінансових ресурсів для надання коштів у борг.

Інші учасники справи, які належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, у судове засіданні не з`явилися, заяв чи клопотань до суду не подали, а тому колегія суддів, з урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, ухвалила розглядати справу за відсутності позивача ОСОБА_3 та відповідача ОСОБА_4 .

Колегія суддів відмовила в долучені копії висновку почеркознавчої експертизи та витягу з ДРРП, оскільки вказані обставини не мають правого значення для апеляційного перегляду ухвали про забезпечення позову, постановленої до отримання судом цих відомостей.

Заслухавши доповідь головуючого судді Желепи О. В., пояснення представника відповідача ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам закону ухвала Обухівського районного суду Київської області від 01 березня 2024 року про забезпечення позову частково не відповідає.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову в повному обсязі, суд першої інстанції виходив із того, що доводи заявника про можливість утруднення чи неможливість виконання можливого рішення суду, є обґрунтованими, оскільки не вжиття таких заходів забезпечення позову в подальшому може істотно ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду, або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Крім того, суд вважав, що вказані заходи забезпечення позову, які просив застосувати заявник є співмірними з позовними вимогами.

Колегія суддів погоджується із висновком суду про необхідність задоволення заяви про забезпечення позову та співмірність такого заходу забезпечення як накладення арешту на будинок, проте не може погодитися із висновком суду про адекватність такого заходу забезпечення як заборона іншим особам вчиняти будь-які дії щодо будинку з огляду на таке.

Забезпечення позову - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя та задоволених вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Суд має враховувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Співмірність передбачає врахування судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).

Серед передумов забезпечення позову, передбачених частиною другою статті 149 ЦПК України, визначено можливий вплив невжиття заходів забезпечення позову не тільки на виконання рішення суду, а й на можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Можливість забезпечення судом позову не пов`язується з тим, чи підлягає рішення суду, ухвалене по суті спору, примусовому виконанню. Цивільний процесуальний закон не забороняє вживати заходи забезпечення позову у справі, рішення у якій не підлягає примусовому виконанню, якщо забезпечення позову сприятиме ефективному захисту порушених прав позивача. І навпаки, якщо рішення у справі підлягатиме примусовому виконанню, вжиття заходів забезпечення позову, зокрема накладення арешту на майно, не завжди може бути необхідним та співмірним із пред`явленими вимогами позову і відповідати характеру порушеного права позивача.

Як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.

Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії (див. пункти 40-43, 47, 48 постанови Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2024 року в справі № 754/5683/22).

У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства про розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року в справі № 381/4019/18 зазначено, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 дійшла висновку, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Як вбачається з матеріалів справи між сторонами виник спір, предметом якого є стягнення з відповідачів заборгованості в розмірі 500 000 доларів США. За офіційним курсом НБУ станом на дату звернення до суду із заявою про забезпечення позову, вказана суму була еквівалентна 19 212 450 грн (500 000 * 38,4249 (грн за 1 долар США).

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на будинок, що на праві приватної власності належить ОСОБА_1 , оскільки невжиття таких заходів могло істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Як вбачається з витягу з ДРРП № 366454308, ОСОБА_1 не має іншого нерухомого майна, за рахунок якого могло б бути виконане рішення суду про стягнення з відповідачів заборгованості у розмірі 500 000 доларів США у випадку задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі.

Колегія суддів визнає такий захід забезпечення позову співмірним із заявленими позовними вимогами, оскільки предметом позову є стягнення грошових коштів у гривневому еквіваленті близько 19 мільйонів гривень, натомість ОСОБА_1 не надала суду доказів того, що будинок, на який накладено арешт має більшу вартість за ціну позову.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про наявність підстав для повернення заяви про забезпечення позову через відсутність пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення з огляду на таке.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна, окрім іншого, містити пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

Згідно з ч. 10 ст. 153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Колегія суддів зауважує, що частина десята статті 153 ЦПК України дійсно передбачає обов`язок суду повернути заяву про забезпечення позову у випадку недотримання заявником вимог статті 151 ЦПК України, зокрема щодо змісту заяви, проте вказує, що вимоги про необхідність зазначення в заяві про забезпечення позову пропозицій заявника щодо зустрічного забезпечення не можуть вважатися такими, що свідчать про суттєві недоліки заяви про забезпечення позову та унеможливлюють її розгляд, а тому повернення судом заяви про забезпечення позову лише з тієї підстави, що в ній не зазначені пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення, становитиме надмірний формалізм.

Окрім цього, як вбачається частини першої, третьої статті 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: 1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або 2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Обставин для обов`язкового застосування зустрічного забезпечення судом першої та апеляційної інстанції не було встановлено, ОСОБА_1 не довела, що накладення арешту на її будинок спричинить збитки, відшкодування яких вона має право вимагати від позивача.

Колегія суддів також відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що заявник не обґрунтував та не надав суду доказів того, що ОСОБА_1 має намір відчуження будинку, є загроза невиконання рішення суду, ухваленого на користь заявника, як неспроможні, оскільки необхідність у вжитті заходів забезпечення позову полягає в запобіганні таких ризиків та недопущення неможливості виконання в подальшому рішення суду, а оцінка таких ризиків перебуває у межах суддівського розсуду судді, що розглядає заяву про забезпечення позову.

Поряд із цим, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги щодо неналежної конкретизації судом першої інстанції такого заходу забезпечення як заборона іншим особам вчиняти будь-які дії щодо будинку з огляду на таке.

У частині першій статті 150 ЦПК України передбачено, поміж інших, такі два заходи забезпечення позову: заборона вчиняти певні дії (п. 2) та заборона іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору (п. 4).

Колегія суддів зауважує, що будинок за адресою: АДРЕСА_1 , не є предметом спору, а тому щодо нього не міг бути застосований захід забезпечення, передбачений пунктом 4 частини першої статті 150 ЦПК України. Натомість, захід забезпечення, передбачений пунктом 2 частини першої статті 150 ЦПК України (заборона вчиняти певні дії), очевидно, передбачає обов`язок суду визначити, які саме дії та кому заборонено вчиняти.

В оскаржуваній ухвалі не вказано чітко кому та які дії заборонено вчиняти щодо вказаного будинку, а тому в цій частині висновки суду про можливість забезпечення позову в такий спосіб є помилковими.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що суд першої інстанції допустим порушення норм процесуального права задовольняючи заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на будинок за адресою: АДРЕСА_1 , а тому колегія суддів їх відхилила за безпідставністю.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права.

Колегія суддів встановила, що суд першої інстанції зробив правильний висновок про необхідність задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на будинок, проте дійшов помилкового висновку про можливість задоволення заяви про забезпечення позову шляхом заборони іншим особам вчиняти будь-які дії щодо будинку, а тому ухвала в цій частині має бути змінена шляхом виключення з резолютивної частини вказівки про заборону іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаного будинку.

Керуючись статтями 149-154, 259, 268, 367, 374- 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє Полонський Олександр Юрійович , - задовольнити частково.

Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 01 березня 2024 року про забезпечення позову - змінити, виключивши з резолютивної частини вказівку про заборону іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаного будинку.

В іншій частині ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 01 березня 2024 року про забезпечення позову - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 лютого 2025 року.

Головуючий О.В. Желепа

Судді О.Ф. Мазурик

О.І. Шкоріна