Справа 206/2164/24
Провадження 2/206/52/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2025 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська в залі суду в м. Дніпрі у складі:

головуючий суддя Сухоруков А.О.,

секретар судового засідання Ляшко Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, третя особа: Дніпропетровська обласна рада про визнання права власності за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

02.05.2024 року до Самарського районного суду м. Дніпропетровська надійшла дана позовна заява. В прохальній частині позову позивач просить суд: - визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 45,8 кв. м, житловою площею 23,6 кв. м за набувальною давністю.

І. Стислий виклад позиції учасників справи.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що його бабусі ОСОБА_2 було надано для проживання двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 . Згідно наказу ТОВ Сільськогосподарська виробнича фірма «Україна» від 16 травня 2002 року їй було надано дозвіл на приватизацію вищезазначеної квартири. ТОВ Сільськогосподарська виробнича фірма «Україна» () припинено з 20.05.2019, жодних правонаступників у даної організації не має. ІНФОРМАЦІЯ_1 бабуся позивача померла. Оскільки з часу свого народження позивач проживав в даній квартирі, у 2012 році він вирішив звернутися із позовом до Самарського районного суду м. Дніпропетровська для визнання за ним права користування даною квартирою. Рішенням суду від 11.10.2012 року у позові було відмовлено. За результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 , рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12.12.2012 року рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська скасовано та визнано за ним право користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_2 . В рішенні Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12.12.2012 року встановлено, що позивач дійсно проживає за адресою АДРЕСА_3 із дня свого народження. З 07.03.2013 року ОСОБА_1 по теперішній час офіційно зареєстрований у вищезазначеній квартирі. Окрім нього в даній квартирі з 29.08.2018 року зареєстрована його донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Дана квартира є безхазяйною, це підтверджують наступні документи, оскільки право власності на квартиру не зареєстровано. Будинок АДРЕСА_4 у комунальну власність Дніпровської міської територіальної громади не передано. Отже, на протязі вже 33 років позивач фактично проживає в квартирі та офіційно зареєстрований більше 11 років. Він доглядаю за квартирою та сплачує всі комунальні платежі. 20.02.2024 позивач звернувся до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради із заявою про приватизацію вищезазначеної квартири, однак йому було відмовлено через те, що відсутня інформація про належність квартири до комунальної власності Дніпровської міської територіальної громади. Зважаючи на те, що вказаний житловий будинок не перебуває на балансі в органі місцевого самоврядування, приватизувати спірну квартиру неможливо. Власник чи балансоутримувач житлового будинку за адресою: АДРЕСА_4 невідомий. У інший спосіб оформити право власності на квартиру, ніж з підстав визнання права власності за набувальною давністю неможливо, іншого житла позивач не має (а.с. 1-5, 105-109). У встановлений судом строк відповідач подав до суду відзив на позовну заяву. Представник зазначає, що Дніпровська міська рада заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. Зазначає, що за статтею 344 ЦК України добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний давнішній строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього, оскільки позивач знає про те, оспорюване майно належало ОСОБА_2 . Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Таким чином, набувальна давність поширюється на випадки фактичного, без правової підстави володіння чужим майном. За набувальною давністю може бути визнане право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, а також на майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Самі по собі лише відкритість і безперервність користування спірним майном не є достатніми підставами для набуття права власності на нього за правилами статті 344 ЦК України, то не знайшло своє підтвердження належність позивачу спірного домоволодіння у порядку набувальної давності (а.с. 73-76). 18.07.2024 через систему «Електронний суд» від представника позивача адвоката Василець Марини Сергіївни надійшла відповідь на відзив. Представник зазначає, що з часу отримання дозволу на приватизацію і по день подання позовної заяви ніхто не заявляв своє право на квартиру, в якій зараз проживає ОСОБА_1 . Перед тим, як звернутись до суду з позовною заявою, позивач впевнився, що на квартиру не претендують інші особи та право власності ні за ким не зареєстроване, що підтверджується документами, які були надані разом з позовною заявою. Основною підставою для застосування набувальної давності як підстави для виникнення права власності у користувача майном є те, що майно щодо якого ставиться таке питання є таким, що не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно. Тому, у зв`язку з тим, що право власності на квартиру ні за ким не зареєстроване та у комунальну власність територіальної громади не передано, ОСОБА_1 має право набути право власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Визнання за позивачем права власності на квартиру не суперечить закону та не порушує права чи інтереси інших осіб і суспільні інтереси. Позивачем дотримані усі умови набуття права власності на спірне майно за набувальною давністю, а саме: законне та добросовісне заволодіння, а також відкрите та безперервне володіння квартирою. Разом з тим, установлений строк безперервного володіння спірним майном сплив (більше десяти років), а також відсутні норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. ОСОБА_1 на законній підставі отримав право проживати у спірній квартирі та є офіційно зареєстрованим з 07.03.2013 року і по теперішній час, що свідчить про відкритість та чесність у користуванні нею (а.с. 90-92). 22.11.2024 через систему «Електронний суд» надійшли пояснення третьої особи щодо позову. Представник зазначає, що Дніпропетровська обласна рада є органом місцевого самоврядування, що представляє спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області, у межах повноважень, визначених Конституцією України, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» та іншими законами, а також повноважень, переданих їй сільськими, селищними, міськими радами. Об`єкт нерухомого майна, розташований за адресою: АДРЕСА_3 не належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області (а.с. 117-118). Представник позивача у судове засідання 16.01.2025 не з`явилась. Через систему «Електронний суд» направила заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника, підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання 16.01.2025 не з`явився, про дату та час проведення судового засідання повідомлений належним чином. Представник третьої особи у судове засідання 16.01.2025 не з`явився, про дату та час проведення судового засідання повідомлений належним чином. У письмових поясненнях просила розглянути справу без участі представника з урахуванням наданих пояснень.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 06 травня 2024 року позовну заяву залишено без руху (а.с. 45).

05.05.2024 надійшла заява від представника позивача про усунення недоліків (а.с. 48).

Ухвалою суду від 09 травня 2024 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду за правилами загального позовного провадження, призначене підготовче засідання (а.с. 50).

06.06.2024 від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення судового засідання (а.с. 52-53).

У підготовчому судовому засіданні 02.10.2024 суд залучив до участі у справі третю особу Дніпропетровську обласну раду.

03.10.2024 від представника позивача надійшла уточнена позовна заява (а.с. 104-109).

29.10.2024 через систему «Електронний суд» від представника третьої особи Дніпропетровської обласної ради надійшла заява про вступ у справу як представника (а.с. 111).

05.11.2024 від представника третьої особи Дніпропетровської обласної ради надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи (а.с. 113).

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2024 року було закрито підготовче провадження в цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 123).

Ухвалою суду від 09 грудня 2024 року витребувано докази (а.с. 127).

Судом були заслухані пояснення представників позивача відповідача та третьої особи, досліджені письмові докази, наявні в матеріалах справи.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до наказу № 26 від 16 травня 2002 року Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарська виробнича фірма «Україна» ОСОБА_2 надано дозвіл на приватизацію квартири за алресою: АДРЕСА_1 (а.с. 11).

Реєстрація ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 з 07.03.2013 року підтверджується:

- копією паспорта серії НОМЕР_1 , виданого 12 жовтня 2010 року Самарським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області (а.с. 7-8);

- витягом з реєстру територіальної громади №2024/001479983 від 12.02.2024 (а.с. 10);

- довідкою №499 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 02 лютого 2024 року (а.с. 18).

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2012 року встановлено, що ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 із дня свого народження. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2012 року скасовано. Позов ОСОБА_1 задоволено та визнано за ним право користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_2 (а.с. 12-13).

Право власності на квартиру АДРЕСА_2 не зареєстровано, що підтверджується наступними документами:

- листом КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради № 12855 від 04.12.2023 (а.с. 16);

- листом КП «Бюро технічної інвентаризації» Слобожанської селищної ради» № 11513 від 07.12.2023р. (а.с. 17);

- інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 377078123 від 02.05.2024 (а.с. 19).

З листа Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради № 3/16-6507 від 04.08.2023 та відповіді Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур управління з питань комунальної власності № 9/6-16 від 18.04.2023 вбачається, що будинок АДРЕСА_4 у комунальну власність Дніпровської міської територіальної громади не передано (а.с. 20, 21).

Згідно пояснень представника Дніпропетровської обласної ради від 20.11.2024, об`єкт нерухомого майна, розташований за адресою: АДРЕСА_5 не належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області. Нерухоме майно знаходиться у теперішній час на території м. Дніпра, отже Дніпровська міська рада є належним відповідачем (а.с. 117 з обороту).

Відповідно до акту про встановлення факту проживання від 02 вересня 2023 року, підписаного сусідами-свідками ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 встановлено що в квартирі АДРЕСА_2 постійно проживає ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 більше 15 років, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (дитина) з часу народження, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (дитина) з часу народження (а.с. 35).

На підтвердження утримання спірної квартири, позивачем долучено виписку по картковому рахунку, де відображені оплати за комунальні послуги з січня 2013 року по вересень 2023 року (а.с. 22-34).

ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Згідно ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Аналізуючи зазначені норми права та встановлені в судовому засіданні обставини підтверджені належними та допустимими доказами в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_1 добросовісно заволодів чужим майном, а саме: кв. АДРЕСА_2 , власника якого фактично немає, і продовжує відкрито та безперервно ним володіти більше десяти років.

Такі висновки суду узгоджуються з правовою позицією висловленою в п.п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», що особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч. 3 ст. 344 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 вказано, що правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

У подальшому ця правова позиція була неодноразово підтверджена та розвинута Верховним Судом. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.05.2019 у справі № 910/17274/17 зазначила, зокрема: правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме:

- наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт;

- законність об`єкта володіння;

- добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння;

- сплив установлених строків володіння;

- відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю;

- для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація) (п. 43);

- аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до ст. 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків;

- при вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом;

- володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном;

- крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього (п. 46);

- звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю;

- підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність;

- наявність у володільця певного юридичного титулу, володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник;

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності (п.п. 47, 55);

- якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності добросовісність заволодіння майном (п. 48);

- відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння;

- при цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння;

- володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник (п. 50);

- давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим; тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений уЦК України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи; для нерухомого майна такий строк складає десять років (п. 52);

-набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вказаних умов у сукупності (п. 54).

Аналогічні правові позиції Верховний Суд висловив і в ряді інших своїх судових рішень, а в постанові від 28.04.2020 у справі № 552/1354/18 вказав також на те, що:

- за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено;

- позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування; не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексіУкраїни строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Враховуючи що позивачем доведено наявність сукупності обставин необхідних для набуття права власності за набувальною давністю, а саме його добросовісне, відкрите та безперервне володіння нерухомим майном, відповідачем не надано належних доказів на спростування зазначених обставин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Крім того, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд на підставі ст. 141 ЦПК України, дійшов висновку щодо необхідності стягнення з Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 судових витрат зі сплати судового збору у розмірі 6146,64 грн.

Керуючись статтями 3, 5, 7, 10-13, 19, 23, 76-81, 89, 90, 133, 137, 141, 209, 210, 213, 228, 229, 258, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, третя особа: Дніпропетровська обласна рада про визнання права власності за набувальною давністю - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) право власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 45,8 кв. м, житловою площею 23,6 кв. м за набувальною давністю.

Стягнути з Дніпровської міської ради (, адреса місцезнаходження: м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, буд. 75) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 6146 (шість тисяч сто сорок шість) гривень 64 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 лютого 2025 року.

Суддя А.О. Сухоруков