КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 760/4041/24 Головуючий у суді першої інстанції - Українець В.В.
Номер провадження № 22-ц/824/3572/2025 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником Тітовим Олегом Михайловичем , на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 24 вересня 2024 року, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником Тітовим Олегом Михайловичем , на додаткове рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 23 жовтня 2024 року та за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , поданою представником Крикуновим Олександром Володимировичем , на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 24 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2024 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів просив суд зменшити розмір аліментів на утримання дітей: сина ОСОБА_5 з 14 165 грн до 2 900 грн, доньку ОСОБА_6 з 14 165 грн до 2 900 грн, сина ОСОБА_3 з 11 360 грн до 2 500 грн щомісяця до досягнення дітьми повноліття.

Позовні вимоги мотивовано тим, що рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 01 травня 2023 року стягнуто з нього аліменти на користь відповідача на утримання дітей: сина ОСОБА_5 , доньки ОСОБА_6 та сина ОСОБА_3 , в розмірі по 2 000 грн на кожну дитину щомісяця, починаючи з 04 січня 2023 року та до їх повноліття.

Постановою Київського апеляційного суду від 15 серпня 2023 року рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 01 травня 2023 року в частині розміру аліментів змінено, а саме: збільшено розмір аліментів на ОСОБА_5 з 2 000 гривень до 14 165 грн, на ОСОБА_6 з 2 000 грн на 14 165 грн та на ОСОБА_3 з 2000 гривень до 11360 гривень.

З часу ухвалення вказаних рішень у нього змінився майновий стан, у зв`язку з чим він не має можливості сплачувати аліменти в такому розмірі.

Вказував, що він був звільнений з роботи, а саме з посади директора ТОВ «Холдінг Бізнес Груп» та посади директора ТОВ «Київ Естейт Пропертіз». Обидва ці товариства не здійснюють господарську діяльність у зв`язку із введенням на території України воєнного стану.

Крім того, з метою погашення розміру призначених аліментів він був змушений продати наявне у нього нерухоме майно.

Відповідач на даний момент тимчасово проживає у Франції та отримує там соціальні виплати на всіх трьох дітей. Також, відповідач найняла хатню робітницю, про що його повідомили діти у телефонній розмові.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 24 вересня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Зменшено розмір аліментів, визначений рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 01 травня 2023 року, що стягуються з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання дітей: ОСОБА_5 в розмірі 14 165 грн, на ОСОБА_6 в розмірі 14 165 грн та на ОСОБА_7 в розмірі 11 360 грн, щомісячно, починаючи з 04 січня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_5 аліменти в розмірі 9 000 грн щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_6 аліменти в розмірі 9 000 грн щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_7 аліменти в розмірі 9 000 грн щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили.

Виконавчий лист, виданий на підставі рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 01 травня 2023 року про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 на утримання дітей: ОСОБА_5 в розмірі 14 165 грн, на ОСОБА_6 в розмірі 14 165 грн та на ОСОБА_7 в розмірі 11 360 грн, щомісячно, починаючи з 04 січня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття, відкликати та повернути до справи про стягнення аліментів.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 1 211,20 грн.

Додатковим рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 23 жовтня 2024 року відмовлено у прийнятті додаткового рішення за заявою представника ОСОБА_1 - Тітова О.М ..

Не погоджуючись із рішенням суду, представник ОСОБА_3 - адвокат Крикунов О.В., подав апеляційну скаргу, яка мотивовано тим, що суд першої інстанції не врахував матеріальне становище платника аліментів та його щомісячний дохід, відсутність у позивача витрат, що перевищують його заробіток, і щодо яких платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати; відповідачем не доведені витрати у тому числі на придбання нерухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів.

Також при визначенні розмірі аліментів суд не врахував обставини, що позивач ніколи не займався підприємницькою діяльністю та не має доходу від такої, а тому звертає увагу, що він ніколи не мав доходів інших ніж заробітна плата за місцем роботи.

Вказує, що у нього навіть відсутній автомобіль, оскільки він передав його у користування відповідача, яка продовжує користуватись ним за кордоном.

Також зазначає, що відповідачкою створено умови відсутності контролю органу опіки та піклування за цільовим витрачанням аліментів, що унеможливлює контроль за цільовим витратами аліментів.

Вказує, оскільки він надав докази не тільки погіршення матеріального стану, але і докази відсутності доходів для сплати аліментів в розмірі, який сплачує та докази непомірності тягаря по сплаті таких аліментів та постійного систематичного погіршення матеріального стану та збільшення боргових зобов`язань.

Таким чином, вважає, що суд першої інстанції визначаючи розмір аліментів, мав виходити не тільки з того, що розмірі аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини а ще з того, що мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Отже, розмір аліментів присуджений судом є надмірним, необґрунтованим та не враховує достатності заробітку (доходу) платника аліментів та суперечить усталеній судовій практиці та висновкам Верховного Суду, які викладені в постанові від 13 квітня 2021 року у справі 308/4214/18.

Також не погоджуючись з рішенням та додатковим рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Тітов О.М. подав апеляційні скарги, які мотивовано тим, що позивачем при зверненні до суду з позовом не було дотримано вимог ЦПК України щодо своєчасності та порядку надання доказів.

Доводи апеляційної скарги на рішення суду тотожні доводам викладеними у відзиві на позовну заяву.

Враховуючи вищевикладене, представник ОСОБА_1 - адвокат Тітов О.М. просив скасувати рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 24 вересня 2024 року та ухвалити по справі нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог про зменшення розміру аліментів.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення суду представник ОСОБА_1 - адвокат Тітов О.М. посилається на те, наведені висновки суду є помилковими та такими, що не гуртуються на нормах чинного законодавства України.

Матеріалами справи доведена та обставина, що послуги з професійної правничої допомоги у суді першої інстанції для ОСОБА_1 надавались адвокатом Тітовим О.М., а тому судом має бути враховано те, що відповідач як клієнт адвоката Тітова О.М. не має претензій щодо якості та обсягу (повноти) наданих йому послуг з професійної правничої допомоги, а також щодо розміру гонорару за виконану роботу.

Також посилається на те, що обґрунтованою є вимога ОСОБА_1 про розподіл понесених нею витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом цієї справи у суді першої інстанції, оскільки заявлені до стягнення витрати є доведеними, відповідають критерію їх реальності та розумності, є співмірними зі складністю справи та предметом позову.

Вказує, що помилковість висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу у зв`язку з тим, що договір про надання професійної правничої допомоги не передбачав порядку оплати та вартості наданих ним послуг, вказує те, що відсутність у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, не є безумовною підставою для відмови у розподілі таких витрат.

Таким чином, суд залежно від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, має право, зокрема, задовольнити заяву про компенсацію судових витрат повністю або частково.

Крім того, оскільки ОСОБА_1 як клієнт адвоката Тітова О.М. не має претензій щодо якості та обсягу (повноти) наданих послуг з професійної правничої допомоги, а також щодо розміру гонорару за виконану роботу, то вказане свідчить про погодження нею переліку та розміру таких витрат.

З урахуванням того, що надані ОСОБА_1 послуги з професійної правничої допомоги адвокатом Тітовим О.М. під час розгляду справи у суді першої інстанції підтверджені матеріалами справи, такі витрати підлягали відшкодуванню.

Враховуючи вищевикладене, представник ОСОБА_1 - адвокат Тітов О.М. просив скасувати додаткове рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 23 жовтня 2024 року та ухвалити по справі нове судове рішення, яким відшкодувати витратим на правничу допомогу пов`язану з розглядом справи в суді першої інстанції в сумі 30 000 грн.

03 грудня 2024 року на адресу Київського апеляційного суду від представника ОСОБА_1 - адвоката Тітов О.М. надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_8 , в якому останній вказує, що відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скаргиОСОБА_8 та просить врахувати апеляційну скаргу ОСОБА_1 , якою рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відзив мотивовано тим, що доводи позивача щодо звільнення з роботи не відповідають дійсності, оскільки станом на час подання відзиву згідно з даних ЄДР ОСОБА_8 є керівником ТОВ «Київ Естейт Проперті». Таким чином фактично позивачем з метою уникнення сплати аліментів надано до суду недостовірну інформацію.

Щодо доводів позивача про відсутність у нього на праві власності нерухомого майна, вказує про те, що позивач свідомо не реєструє право власності на квартиру, оскільки наразі з приводу даного майна наразі триває судовий спір.

Доводи скарги, щодо питання контролю витрачання аліментів позивач до уповноважених органів не звертався, а тому враховуючи наявність значної суми заборгованості зі сплати аліментів, яка утворилась у зв`язку з їх несплатою протягом тривалого часу, виключається реалізація боржником право на перевірку цільового використання аліментів.

Також вказує, що станом на даний час позивач аліменти не сплачує, у зв`язку із чим утворилась заборгованості, а тому доводи апеляційної скарги про те, що відповідач витрачає отримані кошти в рахунок аліментів на ведення розкішного життя є безпідставними.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 01 травня 2023 року стягнуто з нього аліменти на користь відповідача на утримання дітей: сина ОСОБА_5 , доньки ОСОБА_6 та сина ОСОБА_3 , в розмірі по 2 000 грн на кожну дитину щомісяця, починаючи з 04 січня 2023 року та до їх повноліття.

Постановою Київського апеляційного суду від 15 серпня 2023 року рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 01 травня 2023 року в частині розміру аліментів змінено, а саме: збільшено розмір аліментів на ОСОБА_5 з 2 000 гривень до 14 165 грн, на ОСОБА_6 з 2 000 грн на 14 165 грн та на ОСОБА_3 з 2000 гривень до 11360 гривень.

Відповідно до протоку № 04/08/2023 Загальних зборів учасників ТОВ «Київ Естейст Пропертіз» від 04 серпня 2023 року та протоколом № 03/07/2023 Загальних зборів учасників ТОВ «Холдинг Бізнес Груп» від 03 липня 2023 року, а також наказами про звільнення від 04 серпня 2023 року та від 03 липня 2023 року ОСОБА_3 звільнено із посади.

Згідно повідомлення про прийняття працівника на роботу на даний час позивач працює на посаді водія в ТОВ «БКУ», що підтверджується наказом (розпорядженням) № 1к-11 від 29 березня 2024 року.

Відповідно до наказу посадовий оклад позивача становить 12 422 гривень 36 копійок.

Вказані обставини також підтверджуються довідкою Пенсійного фонду України форми ОК-5 від 08 квітня 2024 року та довідкою Пенсійного фонду України форми ОК-7 від 08 квітня 2024 року.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів, мотивував своє рішення тим, що позивачем наведені обставини, що свідчать про зміну його майнового становища, з дня винесення рішення суду про зміну розміру аліментів, та надані докази на підтвердження того, що дійсно його матеріальне становище змінилось.

Апеляційний суд частково погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону щодо визначення його розміру аліментів виходячи з наступного.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

При вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахуванням встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Враховуючи зміст ст.ст.181, 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03.02.2021 у справі № 520/21069/18 зазначено, що аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

Колегія суддів звертає увагу на те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України.

Верховний Суд зазначив, що платник аліментів має подати до суду докази, що факт утримання іншої дитини та її матері дійсно зумовив погіршення майнового становища платника аліментів. Наявність лише факту утримання дитини, яка народилась в іншому шлюбі, та дружини, яка перебуває у декретній відпустці, без доведення факту погіршення майнового становища платника аліментів є недостатнім для зменшення розміру аліментних платежів. Тобто не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Інакше кажучи, дитина від попереднього шлюбу має право отримувати аліменти у встановленому розмірі до тих пір, поки платник аліментів не доведе, що певні обставини унеможливлюють сплату аліментів у повній сумі. Таким чином, Верховний Суд у справі № 552/2073/23 в чергове застосував свою позицію, викладену у постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц (провадження № 61-9460св20), від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20), від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20 (провадження № 61-1031св21).

Апеляційний суду погоджується з доводами апеляційної скарги проте що судом першої інстанції не було враховано, матеріальне становище платника аліментів та його щомісячний дохід у розмірі 12 422,36 грн.

ОСОБА_8 як на підставу для зміни розміру аліментів посилався на той факт, що з моменту ухвалення рішення про стягнення аліментів значно змінився його матеріальний стан, а саме про те, що він був звільнений із займаних посад де він працював директором, а на даний час він працює на посаді водія в ТОВ «БКУ» на підтвердження чого було надано докази про розмір його доходу.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, чи їх шлюб розірвано або вони взагалі не перебували в ньому.

Відповідно до ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» де зазначено, що загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Таким чином апеляційний суд вважає що суд першої інстанції не надав належної оцінки доводам позивача про зміну матеріального становища, як платника аліментів у порівнянні з положенням, яке існувало на час ухвалення рішення про стягнення аліментів.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини відповідно до ч. 1 ст. 12 вказаного Закону.

За змістом наведених норм зміна розміру аліментів у бік зменшення можлива у випадку зміни матеріального стану платника, в результаті якого у нього погіршився матеріальний стан, або змінився сімейний стан платника, в результаті чого у нього з`явилися нові утриманці, або погіршився стан здоров`я, що потягло додаткові грошові витрати. Вказана позиція відображена у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Пунктами 17, 23 постанови роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них, у відповідності до ст. 192 СК України.

При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст. 76, ч. 1 ст.77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином колегія суддів апеляційного суду наголошує, що позивачем до суду надано достатні докази на підтвердження обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог про зміну розміру аліментів.

Так, на підтвердження тієї обставини, що після прийняття постанови Київського апеляційного суду від 15 серпня 2023 року, яким рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 01 травня 2023 року в частині розміру аліментів змінено, а саме: збільшено розмір аліментів на ОСОБА_5 з 2 000 грн до 14 165 грн, на ОСОБА_6 з 2 000 грн на 14 165 грн та на ОСОБА_3 з 2000 грн до 11360 грн. у ОСОБА_3 змінився майновий стан, що підтверджується повідомленням про прийняття працівника на роботу де він працює на посаді водія в ТОВ «БКУ» та наказом (розпорядженням) № 1к-11 від 29 березня 2024 року з посадовим окладом 12 422, 36 грн (а.с. 46 - 47 т.1).

Отже судом першої інстанції при зменшенні розміру аліментів не враховано розмір доходу, який отримує позивач.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги представника відповідача Тітова О.М. , що після перевірки інформації з ЄДРЮО позивач продовжує бути директором ТОВ «Холдінг Бізнес Груп», а низка підприємств, які є засновником ТОВ «Холдінг Бізнес Груп» є батько позивача, а надані позивачем документи є фіктивними та вказана в них інформація створена з метою уникнення виконання обов`язку щодо належного утримання дітей, оскільки саме по собі перебування в реєстрі статусу директора підприємства не підтверджує отримання ним доходів в будь-якому розмірі без надання відповідних доказів.

Доводи апеляційної скарги представника відповідача Тітова О.М., які є тотожними доводам викладеним у відзиві на позовну заяву були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Таким чином наведені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи наведене при оцінці матеріального стану позивача підлягає встановленню наявність доходу у нього та витрати, які він несе з цього доходу.

Отже вирішуючи по суті вимоги ОСОБА_3 , апеляційний суд виходить із приписів статті 192 СК України та враховує, що оскільки зміна сімейного та матеріального стану позивача є підставами для зменшення розміру стягнутих з нього аліментів, і докази зміни доходів в зв`язку із звільненням з роботи ОСОБА_3 надано, відтак позов знайшов своє підтвердження і підлягає задоволенню.

Апеляційний суд також враховує, що згідно положень статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» встановлено з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2920 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років - 2563 гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривні.

Також судом враховуються положення статті 182 СК України, де передбачено, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Апелянт по справі просить змінити розмір аліментів, які присудженні оскаржуваним рішенням, яка еквівалентна рекомендованому розміру, встановленому ст. 182 СК України в розмірі 3 196 грн для ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та 2 563 грн на ОСОБА_7 .

Враховуючи зазначені обставини справи та положення закону, апеляційний суд доходить висновку про задоволення апеляційної скарги позивача та зміни розміру аліментів, які підлягають до стягнення на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме з 9 000 грн до 3 196 грн, доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 9 000 грн до 3 196 грн та сина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 з 9 000 грн до 2 563 грн.

Доходячи вказаного висновку колегія суддів враховує, що ОСОБА_3 05 квітня 2024 року сплатив ОСОБА_1 595350 грн. на погашення суми аліментів визначених постановою Київського апеляційного суду від 15 серпня 2023 року, що є свідченням добросовісної поведінки платника аліментів.

Необґрунтованими колегія суддів вважає і доводи, викладені в апеляційній скарзі відповідача на додаткове рішення суду в частині стягнення судових витрат, пов`язаних з оплатою послуг правничої допомоги.

Відповідно до статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати (пункт 3).

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України).

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Із матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною відповідача надано суду письмові докази, а саме договір № 2 про надання правової допомоги укладений між Адвокатським об`єднанням «АО» та ОСОБА_1 від 16 грудня 2022 року ордер від ОСОБА_1 на адвоката Тітова О.М. та акт приймання-передачі наданих послуг за договором від 08 жовтня 2024 року.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачем не надано суду детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, як це передбачено статтею 137 ЦПК України.

Посилання в апеляційній скарзі, що у клієнта до адвоката не має претензій щодо якості та обсягу наданих послуг з професійної правничої допомоги, а також щодо розміру гонорару за виконану роботу, то вказане свідчить про погодження нею переліку та розміру витрат не можна визнати обґрунтованим, оскільки договором про надання правової допомоги визначено, що розмір та порядок розрахунків встановлюється сторонами в додатковій угоді до договору, яка не була надана суду.

Наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції стосовно оцінки зібраних у справі доказів.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, відповідає обставинам справи та положенням матеріального закону.

Суд першої інстанції всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Відповідно до положень статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до положень частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану представником Крикуновим Олександром Володимировичем , задовольнити.

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , подані представником Тітовим Олегом Михайловичем , залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 24 вересня 2024 року змінити в частині розміру аліментів, які стягуються з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме зменшити грошову суму з 9 000 грн до 3 196 грн, на утримання доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зменшити грошову суму 9 000 грн до 3 196 грн та утримання сина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 зменшити грошову суму з 9 000 грн до 2 563 грн.

Додаткове рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 23 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню відповідно до норм п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Судді :

_______________ ________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв