Справа № 481/431/24
Провадж.№ 2/481/144/2025
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27.01.2025 Новобузький районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Вжещ С.І.,

за участю секретаря Юхименко Т.М.,

позивачки ОСОБА_1 ,

її представника ОСОБА_2 ,

відповідачки ОСОБА_3 ,

її представника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в місті Новий Буг цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області Паліюк Лариса Михайлівна, про встановлення факту постійного (спільного) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання майна, набутого за час спільного проживання, спільною сумісною власністю та зміну черговості права на спадкування за законом.

В С Т А Н О В И В:

19.03.2024 року до Новобузького районного суду Миколаївської області звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_3 , зазначивши третьою особою приватного нотаріуса Новобузького нотаріального округу Миколаївської області Паліюк Л.М., у якому просила: 1. Встановити факт постійного (спільного) проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без шлюбу у період з 1994 року по 04.06.2023 року (у тому числі з 2005 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 ; 2. Визнати майно, яке придбане під час постійного (спільного) проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без шлюбу у період з 1994 року по 04.06.2023 року, як спільну сумісну власність (житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (договір купівлі-продажу житлового будинку від 01.07.2005 року); 3. Змінити черговість спадкування за законом для ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з четвертої черги на першу, шляхом одержання права на спадкування разом із спадкоємцями за законом першої черги; 4. Судові втрати покласти на відповідача.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона та ОСОБА_5 з 1994 року по 04.06.2023 року (у тому числі з 2005 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 ) проживали разом однією сім`єю (співмешкали) без реєстрації шлюбу. За час проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини вони вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, займалися благоустроєм будинку, робили ремонти, купували меблі та інші предмети домашнього побуту, разом працювали та відпочивали. Крім того, свята проводили в колі рідних та друзів. У липні 2005 року вона разом з ОСОБА_5 купила житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на даний будинок було оформлено на ОСОБА_5 , будинок був придбаний для їхнього спільного проживання як сім`ї. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 помер. Після смерті ОСОБА_5 залишилось спадкове нерухоме майно, а саме зазначений будинок. Вважаючи ОСОБА_5 своїм чоловіком, вона звернулась до приватного нотаріуса Паліюк Л.М. про можливість прийняття спадщини, але нотаріусом було відмовлено, в зв`язку з тим, що вони в офіційному шлюбі не перебували, а факт їхнього спільного постійного проживання судом не встановлено. Окрім неї із заявою про прийняття спадщини звернулась ОСОБА_3 , яка є матір`ю померлого. В зв`язку з чим виник спір про право та необхідність звернення до суду з даним позовом. Останні роки свого життя ОСОБА_5 знаходився у тяжкому фізичному і моральному стані у зв`язку із захворюванням, мав значні проблеми зі здоров`ям та постійно потребував стороннього догляду. За свої кошти вона придбавала ліки та інші засоби, необхідні для покращення стану здоров`я спадкодавця. Також вона оплачувала витрати на комунальні послуги, оскільки пенсії спадкодавця не вистачало на покриття всіх необхідних витрат. Вона постійно знаходилась поруч, здійснювала кожного дня догляд за ОСОБА_5 , надавала йому необхідну матеріальну допомогу, прала одяг, готувала і подавала йому їжу, возила до лікарні, тощо, хоча вона і сама є інвалідом 3 групи. Такий догляд за спадкодавцем вона здійснювала до моменту його смерті та здійснила його поховання. Вважає, що має право на спадкування разом із спадкоємцем першої черги відповідно до вимог ч.2 ст.1259 УК України.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.03.2024 року справу розподілено головуючому судді Вжещ С.І.

Ухвалою судді від 20.03.2024 року відкрито провадження у справі. Ухвалено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання о 11:00 годині 18.04.2024 року.

Ухвалою суду від 06.09.2024 закрите підготовче провадження, а справа призначена до розгляду на 30.09.2024.

Ухвалою суду від 30.09.2024 року на підставі пункту 2 частини 2 статті 223 ЦПК України, відкладено судовий розгляд по справі на 23.10.2024 року о 10:30 год. В подальшому в судовому засіданні оголошувались перерви.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 під час розгляду справи позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, зазначені у позові.

Відповідачка ОСОБА_3 під час розгляду справи позов визнала частково, в частині спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 однією сім`єю без шлюбу. В іншій частині позовних вимог просила відмовити, обґрунтовуючи тим, що будинок, у якому проживала позивачка разом з її сином ОСОБА_5 , у липні 2005 року придбала вона за свої кошти. У даному будинку позивачка разом з її сином зробили ремонт, провели газ та водопровід, на що потратили великі кошти. Також підтвердила факт того, що ОСОБА_5 майже 10 років хворів та позивачка доглядала його, але і вона теж брала участь у лікуванні сина, надавала грошові кошти на його лікування.

Представник відповідачки ОСОБА_3 , адвокат Судариков Г.В. в ході судового розгляду позовні вимоги в частині встановлення факту постійного (спільного) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання майна, набутого за час спільного проживання, як спільної сумісної власності визнав. В іншій частині позовних вимог просив відмовити, посилаючись на те, що відповідачка теж брала участь у лікуванні сина, надавала гроші на його лікування. Крім того, ОСОБА_5 хоч і був інвалідом І групи, але він не був у безпорадному стані, він самостійно пересувався на інвалідному візку, керував автомобілем, разом з позивачкою здійснювали торгівлю, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог про зміну черговості права на спадкування за законом.

Суд, вислухавши позивача, його представника, відповідача, його представника та свідків по справі, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 1994 року почала проживати разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5

01.07.2005 року під час спільного проживання з позивачкою ОСОБА_5 придбав будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та право власності на який було на нього оформлено, що підтверджено договором купівлі-продажу жилого будинку серії ВСС № 367291 від 01.07.2005 року та показами свідків (а.с.28).

З п.3 зазначеного договору купівлі-продажу жилого будинку вбачається, що продаж будинку вчинено продавцем ОСОБА_6 за п`ять тисяч гривень, які продавець отримав від покупця ОСОБА_5 повністю під час оформлення даного договору. Даний договір 01.07.2005 року посвідчено приватним нотаріусом Новобузького районного нотаріального округу Миколаївської області Савченко А.В. та зареєстровано в реєстрі за № 157.

Посилання відповідача ОСОБА_3 на те, що вона придбала спірний будинок для сина, спростовується змістом договору купівлі-продажу від 01.07.2005 року.

Удаваність вказаного договору ніким не доведена, а тому не доведено факту придбання будинку відповідачем.

Посилання відповідача на відсутність грошових коштів у сім`ї її сина, а звідси неможливість купівлі спірного будинку, спростовується дослідженим в судовому засіданні договором № 1 від 10.07.2007 року укладеним між Новобузьким педагогічним коледжем в особі директора Скорини О.А. та ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про надання послуг з ремонту, вартість яких складала 2366 грн.

Вказане підтверджує можливість сім`ї ОСОБА_5 та ОСОБА_1 отримувати доходи від спільної діяльності та придбати житловий будинок.

Вказані факти також підтверджено показами свідків: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які також повіжомили, що після придбання зазначеного будинку позивачка разом з ОСОБА_5 робили ремонт у будинку, разом провели до будинку газ та водопровід, були зареєстровані у даному будинку.

З акту обстеження підтвердження спільного проживання, затвердженого Новобузьким міським головою Лагодієнко М.О. від 22.01.2024 року вбачається, що за адресою: АДРЕСА_2 в період з 1994 року по 1999 рік дійсно спільно проживали гр. ОСОБА_1 разом із гр. ОСОБА_5 ; за адресою: АДРЕСА_3 в період з 1999 року по 2005 рік дійсно спільно проживали гр. ОСОБА_1 разом із гр. ОСОБА_5 ; за адресою: АДРЕСА_1 в період з 2005 року по 04.06.2023 рік дійсно спільно проживали гр. ОСОБА_1 разом із гр. ОСОБА_5 (а.с.10).

З витягу з реєстру територіальної громади № 2023/010594886 від 26.12.2023 року вбачається, що ОСОБА_1 з 07.11.2006 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8).

З витягу з реєстру територіальної громади № 2023/002271282 від 16.03.2023 року вбачається, що ОСОБА_5 з 07.11.2006 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.36).

З довідки про отримання допомоги в період з 01.04.2016 року по 30.06.2023 року вбачається, що ОСОБА_1 здійснювала догляд за інвалідом І групи ОСОБА_5 (а.с.9 на звороті).

З виписки із медичної карти стаціонарного хворого кардіологічного центра № 16217/2744 від 25.12.2014 року (а.с.23), витягу з медичної карти стаціонарного хворого № 217 (а.с.25), виписки із медичної карти стаціонарного хворого кардіологічного центра № 15719/2707 від 25.12.2013 року (а.с.26), виписного епікризу іх № 3758 (а.с.31), виписного епікризу історії хвороби № 12871/632 від 21.10.2015 року (а.с.32), виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 178 від 25.01.2019 року (а.с.34), довідки до акту огляду МСЕК від 05.03.2016 року (а.с.36 на звороті), індивідуальної програми реабілітації інваліда № 287 від 21.02.2023 року (а.с.37) вбачається, що ОСОБА_5 хворів та йому було присвоєно першу «Б» групу інвалідності по загальному захворюванню безстроково.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 помер, що підтверджено свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 виданим Новобузьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (а.с.29 на звороті).

Після його смерті відкрилася спадщина на майно, в тому числі на будинок, який позивачка та померлий спільно придбали. Однак, у зв`язку із тим, що вказаний будинок було придбано не в шлюбі, а заповіту ОСОБА_5 не залишав, позивачка позбавлена можливості успадкувати його як спадкоємець за законом.

Таким чином, для захисту прав та інтересів позивачка звернулася до суду із позовом про встановлення факту спільного проживання без реєстрації шлюбу та про визнання права спільної сумісної власності на житловий будинок.

Відповідно ч. 2, 4 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно роз`яснень Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо. Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із "подружжя", виписки з господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї») визначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Згідно вимог ст. 4 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбі. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї.

Згідно із ч. 1-2 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст.36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню.

Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства.

Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання.

Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини.

Враховуючи докази, наявні в матеріалах справи, суд вважає, що факт з спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивачки з ОСОБА_5 з 1994 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 (смерті ОСОБА_5 ) є доведеним.

Відповідно до ч. 1 ст.36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Разом з тим, згідно із ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу.

При застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Верховний Суд в ухвалі від 31 серпня 2016 року у справі № 521/20202/13-ц зазначив, що суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці. Сам факт перебування у незареєстрованих шлюбних відносинах без установлення обставин ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін.

Згідно правової позиції Верховного Суду, висловленої в ухвалі від 1 березня 2017 року у справі № 369/3920/15-ц суд касаційної інстанції зазначив, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

У зв`язку із наведеним, суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці.

Згідно ч. 1-2 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У постанові Верховного суду від 17 квітня 2019 року у справі 490/6060/15-ц зазначено:

"Особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності".

Враховуючи відсутність укладеного між сторонами письмового договору, яким би було передбачено інший правовий режим майна, набутого ними за час спільного проживання, на переконання суду, придбаний спірний житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 належить позивачці та ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності в силу положень ч.1-2 ст.60 СК України.

Щодо вимог про зміну черговості спадкування та надання права ОСОБА_1 на спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 разом зі спадкоємицею першої черги ОСОБА_3 , суд приходить до наступного.

Спадкування за законом здійснюється у черговості, при цьому кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків зміни черговості одержання права на спадкування, встановлених статтею 1259 ЦК України):

- перша черга: діти спадкодавця (у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті), той із подружжя, який його пережив, та батьки;

- друга черга: рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері;

- третя черга: рідні дядько та тітка спадкодавця;

- четверта черга: особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини;

- п`ята черга: інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення, та утриманці спадкодавця (неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім`ї спадкодавця, але не менш як п`ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування).

Таким чином, в основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення.

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини 2 статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК України.

Разом з тим, відповідно до частини 2 статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Згідно зі змістом указаної норми закону при вирішенні питання про зміну черговості спадкування позивач повинен довести факт опікування, матеріального забезпечення спадкодавця протягом тривалого часу та перебування спадкодавця в безпорадному стані, тобто стані, обумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.

Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин (постанови Верховного Суду від 18 лютого 2019 року у справі № 569/18047/17-ц, від 26 вересня 2019 року у справі № 521/6358/17, від 09 жовтня 2019 року у справі №552/8452/17, від 27 травня 2020 року у справі № 755/8930/18, від 01 червня 2020 року у справі № 431/5445/19, від 18 червня 2020 року у справі № 565/1046/16-ц, від 27 серпня 2020 року у справі № 266/2391/16, від 17 вересня 2020 року у справі № 755/14155/16-ц, від 02 грудня 2020 року у справі № 592/1045/18-ц, від 01 березня 2021 року у справі № 233/5990/18, від 17 березня 2021 року у справі № 200/12980/14, від 22 квітня 2021 року у справі № 331/6453/18).

Обґрунтовуючи такі позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначала, що останні роки свого життя ОСОБА_5 знаходився у тяжкому фізичному і моральному стані, у зв`язку із захворюванням, мав значні проблеми зі здоров`ям та постійно потребував стороннього догляду. За свої кошти вона придбавала ліки та інші засоби, необхідні для покращення стану здоров`я спадкодавця. Також вона оплачувала витрати на комунальні послуги, оскільки пенсії спадкодавця не вистачало на покриття всіх необхідних витрат. Вона постійно знаходилась поруч, здійснювала кожного дня догляд за ОСОБА_5 , надавала йому необхідну матеріальну допомогу, прала одяг, готувала і подавала йому їжу, возила до лікарні, тощо, хоча вона і сама є інвалідом 3 групи. Такий догляд за спадкодавцем вона здійснювала до моменту його смерті та здійснила його поховання.

Безпорадний стан - стан, при якому людина не може самостійно приймати активні заходи, що забезпечують її існування або оберігають її життя, здоров`я та гідність. Безпорадність може бути обумовлена фізіологічними причинами або може супроводжуватися патологічними процесами або бути їх наслідком (при психічних і нервових захворюваннях, при важких захворюваннях, що супроводжуються різкою фізичною слабкістю).

Безпорадний стан можливо та необхідно доказувати відповідними доказами, у тому числі записами в медичних документах.

Позивач надала медичні документи, з яких встановлено, що померлий ОСОБА_5 хворів та був інвалідом І групи, проходив лікування в різних медичних установах. Між тим, надані медичні документи не містять висновків про те, що ОСОБА_5 перебував у безпорадному стані.

Крім того під час розгляду справи свідки показали, що ОСОБА_5 дійсно був інвалідом І групи, але він до дня смерті самостійно міг пересуватись в межах свого домоволодіння, їздив на автомобілі, разом з позивачкою торгували, їздили відпочивати на море, тобто не можна стверджувати, що він був у безпорадному стані.

Разом з тим, судом встановлено, що позивачка постійно надавала допомогу ОСОБА_5 , по його пересуванню в межах населеного пункту (допомагала йому сідати та виходити з транспортного засобу, яким він керував) не покидала його, була завжди поруч, як дружина, старалась заробити кошти для його лікування.

Також в судовому засіданні встановлено, що відповідач, ОСОБА_3 до часу смерті сина фінансово допомагала його сім`ї для лікування останнього, що також не заперечується позивачем, на що також вказує розписка ОСОБА_3 , надана ОСОБА_14 від 05.11.2015 року, згідно якої вона отримувала орендну плату наперед для проведення оперування та лікування ОСОБА_5 .

Щодо матеріального забезпечення померлого, то слід зазначити, що ОСОБА_5 отримував пенсію по інвалідності, про що зазначала сама позивачка у позові та повідомила під час розгляду справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 майже 10 років хворів, та на його лікування потрібно було багато грошей, які витрачала на його лікування не тільки позивачка, а й відповідачка, оскільки у позивачки було недостатньо зароблених коштів для того, щоб лікувати ОСОБА_5 . Тобто, в лікуванні ОСОБА_5 сторони брали спільну участь, а тому не можна стверджувати що фінансова участь відповідача була менша ніж позивача, а звідси, що спадкодавець перебував лише на утриманні своєї дружини.

З огляду на наведене, суд вважає, що позивач не довела належними і допустимими доказами наявність вказаних у статті 1259 ЦК України юридичних фактів у їх сукупності для зміни черговості одержання права на спадкування, зокрема те, що ОСОБА_5 перебував у безпорадному стані через хворобу, а вона, саме в зв`язку з його безпорадним станом, протягом тривалого часу одноособово опікувалась ним та матеріально забезпечувала.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.141, 258-259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області Паліюк Лариса Михайлівна, про встановлення факту постійного (спільного) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання майна, набутого за час спільного проживання, як спільної сумісної власності та зміну черговості права на спадкування за законом, задовольнити частково.

Встановити факт постійного спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без реєстрації шлюбу у період з 1994 року по 04.06.2023 року (у тому числі з 2005 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 ).

Визнати житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та який придбаний за договором купівлі-продажу житлового будинку від 01.07.2005 року № 1574 ОСОБА_5 , спільною сумісною власністю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.

Рішення суду може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано.

У разі неподання особами, які беруть участь у справі апеляційної скарги, рішення суду набирає законної сили.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Третя особа: приватний нотаріус Новобузького нотаріального округу Миколаївської області Паліюк Лариса Михайлівна, адреса: 55601, Миколаївська область, Баштанський район, м. Новий Буг, вул. Гагаріна, 11/2.

Повний текст рішення виготовлений 07.02.2025 року, у зв`язку з перебуванням судді 06.02.2025 року у відпустці.

Суддя Вжещ С.І.