Суддя Маркосян М. В.
Справа № 644/5586/24
Провадження № 2/644/334/25
Рішення

Іменем України

06 лютого 2025 року.

Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Маркосян М.В.,

за участю секретаря судового засідання - Лєпілової В.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_6

розглянувши в м. Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей по Індустріальному району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про встановлення місця проживання дитини, ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ;

12.07.2024 року ОСОБА_1 подано до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова позовну заяву до ОСОБА_2 про встановлення місця проживання їх доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком. В позовній заяві Позивач- ОСОБА_1 посилався на обставини , що Відповідач - ОСОБА_2 з 2022 року проживає разом з молодшою донькою - ОСОБА_4 в Німеччині, а старша донька проживає разом з ним, з відповідачкою не спілкуються, узгодити питання місця проживання дитини не можуть.

17 липня 2024 ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова було відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Підготовче судове засідання було призначене на 06.08.2024 та неодноразово відкладалось за заявами як представника позивача, так і представника відповідача. Відзив у справу відповідачкою надано не було.

Також, 02.08.2024 до суду надійшло клопотання Служби у справах дітей по Індустріальному району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про заміну сторони (третя особа, яка заявлена у позовній заяві) на належну особу - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради.

05.08.2024 до суду надійшло клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи в зв`язку із перебуванням представника позивача у відпустці.

23.09.2024 від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку із зайнятістю представника в інших судових засіданнях.

23.10.2024 від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку із зайнятістю представника в інших судових засіданнях.

27.11.2024 від представника відповідачки надійшла заява про відкладення розгляду справи, в зв`язку із його зайнятістю в інших судових засіданнях, як представника обвинуваченого, чия явка є обов`язковою.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07.01.2025 за відсутністю учасників справи, було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 06.02.2025.

У судовому засіданні 06.02.2025 були присутні позивач та представник позивача, відповідач у судове засідання не з`явилась про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

05.02.2025 через підсистему «Електронний суд» надійшла заява від представника відповідачки, адвоката Індутного-Шматько С.М. про розгляд справи за відсутністю відповідачки та її представника та про те, що представник відповідачки проти позову заперечує.

Провівши розгляд справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що у позивача та відповідачки наявні дві спільні доньки- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 міститься у матеріалах справи) та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 (копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 міститься у матеріалах справи).

Позивач та відповідач не перебували в зареєстрованому шлюбі, з 2019 року позивач та відповідач не перебувають у фактичних шлюбних відносинах та проживають окремо. При цьому, молодша донька ОСОБА_4 проживає з відповідачкою, а старша - з позивачем.

Допитана у судовому засіданні неповнолітня ОСОБА_3 підтвердила, що постійно проживає з батьком, з матер`ю стосунків не підтримує, не спілкується. На початку повномасштабного вторгнення у 22 році виїхала з матір`ю за кордон, але повернулась до батька, бо вони з матір`ю не можуть знайти спільну мову.

Також, допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 підтвердила що ОСОБА_3 проживає зі своїм батьком, якою він самостійно опікується.

Також, зазначені обставини підтверджені письмовими доказами - довідкою Комунального закладу «Харківській ліцей №157 Харківської міської Ради» від 22.05.2024 №01-26/142, Витягами з Реєстру територіальної громади щодо місця проживання позивача та ОСОБА_3 , Актом обстеження умов проживання, Висновком Департамента служб у справах дітей Харківської міської ради №386 від 07.10.2024.

Таким чином, судом встановлено, що неповнолітня, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживає зі своїм батьком ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , знаходиться на вихованні та утриманні у нього, з матір`ю не проживає декілька років.

Але, також судом встановлено, що спору про місце проживання дитини між позивачем та відповідачем фактично не існує, матір самостійно відправила дитину ОСОБА_3 , за її бажанням до батька та не виявляє наміру забрати доньку.

Крім того, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 досягла чотирнадцятирічного віку.

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

В силу положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. При визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини з огляду на вимоги ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року.

При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо.

Такі висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на момент проведення судового розгляду досягла чотирнадцятирічного віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 17 травня 2023 року у справі №351/611/21 (провадження № 61-990св23) вказано, що «у разі спору місце проживання малолітньої дитини (фізичної особи у віці до чотирнадцяти років) визначається органом опіки та піклування або судом, проте при вирішенні вказаного питання, що стосується дитини, яка досягла 14 років, то закон не передбачає можливості вирішення такого спору органом опіки та піклування або судом, оскільки в цьому випадку слід керуватися частиною третьою статті 160 СК України та положеннями частини другої статті 29 ЦК України.

Отже, в силу вищенаведених норм чинного законодавства дитина у віці 14-ти років може вільно обирати собі місце проживання з кимось із батьків. Суд не може визначати місце проживання дитини, яка досягла 14 років за позовом когось із батьків, оскільки таке право вибору місця проживання надано законом самій дитині.

Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 25 січня 2018 року у справі № 537/5119/15-ц (провадження № 61-1229св18), від 28 січня 2021 року у справі № 753/6498/15 (провадження № 61-10851св20), від 28 вересня 2022 року у справі № 686/18140/21 (провадження № 61-6611св22)».

Дитина має право жити з батьками, має право на гармонійний розвиток в належних умовах. Батьки зобов`язані забезпечити дитині відповідні умови. В залежності від віку дитини спочатку місце проживання визначається законом з батьками, потім за їх спільною згодою. Після досягнення дитиною десятирічного віку вже враховується її думка щодо місця проживання з батьками які живуть окремо. За відсутності згоди, щодо визначення місця проживання дитини до чотирнадцяти років спір може бути вирішений судом. Після досягнення чотирнадцяти років дитина самостійно визначає місце проживання і у цьому випадку законом не визначено вирішення спору між батьками у судовому порядку.

Установивши, що законом не передбачено можливості визначення місця проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, з одним із батьків, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову.

У відповідності до статті 141 ЦПК України, в зв`язку із відмовою у позові, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 141, 160, 161, 171 СК України, ст.ст. 2, 13, 76, 77, 79, 80, 81, 82, 141, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - Служба у справах дітей по Індустріальному району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про встановлення місця проживання дитини, ОСОБА_3 - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду, протягом 30 днів, з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_3 )

Відповідач: ОСОБА_2 (адреса АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

Треті особи: Служба у справах дітей по Індустріальному району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради Юридична адреса 61007, м. Харків, просп. Альошина, 11, ); Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради (, м.Харків, вул.Чернишевська, буд.55).

Повне рішення суду складено 06.02.2025.

Суддя Марина МАРКОСЯН