Справа № 461/6005/17
Провадження № 6/461/20/25
У Х В А Л А

05.02.2025 м. Львів

Галицький районний суд м.Львова в складі:

головуючого судді Кротової О.Б.,

секретар судового засідання Басараб Д.Е.,

за участі:

представника стягувачів Радомської Н.В.,

представника боржника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові заяву ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про зміну способу і порядку виконання рішення суду у цивільній справі №461/6005/17 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до Виконавчого комітету Львівської міської ради, третя особа: Управління житлового господарства Департаменту житлового господарства та інфраструктури, про надання житла,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (далі стягувачі), в інтересах яких представник адвокат Радомська Н.В., 20.01.2025 через систему Електронний Суд звернулась до Галицького районного суду м.Львова із заявою, в якій просить змінити спосіб і порядок виконання постанови Львівського апеляційного суду від 06.11.2018 у справі №461/6005/17, а саме стягнути з бюджету міста Львова суму вартості відповідного майна на користь стягувачів - грошові кошти для придбання іншого благоустроєного житла в розмірі 7962407,26 грн, в порядку пунктів 41-46 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою КМУ від 03 серпня 2011 року №845 (у редакції постанови КМУ від 30 січня 2013 року №45) в порядку виконання рішення суду у справі № 461/6005/17.

В обґрунтування заяви покликається на те, що рішенням Галицького районного суду м.Львова від 30 травня 2018 року у справі 461/6005/17 за позовом до виконавчого комітету Львівської міської ради, у якому позивачі просили зобов`язати відповідача надати на їхню сім`ю благоустроєне житло у вигляді окремої квартири в першому новозбудованому житловому будинку або першу звільнену квартиру в житловому будинку у м. Львові в межах норми житлової площі, з урахуванням права на додаткову площу, що відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам, було відмовлено. Постановою Львівського апеляційного суду від 06 листопада 2018 року зазначене рішення Галицького районного суду м. Львова від 30 травня 2018 року скасовано й ухвалено нове судове рішення про часткове задоволення позову та зобов`язано виконавчий комітет Львівської міської ради надати на сім`ю у складі ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 інше благоустроєне житло взамін жилого приміщення квартири АДРЕСА_1 . У задоволенні решти вимог відмовлено. Після набрання зазначеним рішенням законної сили, ОСОБА_2 для виконанням рішення звернулась до Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Львівські області, однак на даний час рішення суду залишається невиконаним. У виконавчому провадженні №58202739 державним виконавцем 29.01.2019 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, 27.01.2021 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.11. ч.1 ст.39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження». Департамент житлового господарства та інфраструктури та Виконавчий комітет Львівської міської ради неодноразово надсилав відповіді на адресу Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Львівські області з поясненням причин невиконання рішення, серед яких було: подано заяву на роз`яснення судового рішення, відсутні вільні житлові приміщення у Львові, відкладено розгляд питання на виконкомі, сім`я не перебуває у списку осіб, які потребують поліпшення житлових умов. Із покликанням на норми ст. 124 Конституції України та ст. 18 ЦПК України, представник стягувачів зазначає, що між стягувачами та боржником - виконавчим комітетом Львівської міської ради виникли правовідносини, які носять зобов`язальний характер, а саме, виконавчий комітет Львівської міської ради, в силу рішення суду, зобов`язаний надати благоустроєне житло взамін жилого приміщення квартири АДРЕСА_1 . Посилання на відсутність таких об`єктів не може бути обґрунтованим причиною невиконання рішення суду, яке є обов`язковим для виконання. Оскільки відповідно до ч. 3 ст. 435 ЦПК України передбачено, що невиконання боржником судового рішення про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна стягувача або майна, присудженого на користь стягувача, протягом двох місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження за заявою стягувача є самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання такого судового рішення шляхом стягнення з боржника суми вартості відповідного майна, представник стягувачів вказує, що останні мають право на таке стягнення суми вартості майна. Так, рішення суду не виконується з 2018 року і минуло не лише 2 місяці, а уже 6 років з часу безпідставного невиконання рішення суду. Протягом усього часу з 2018 року і по даний час не існувало дієвого механізму виконання аналогічних рішень суду і лише в кінці 2024 року було прийнято відповідні зміни до ст. 435 ЦПК України, які дозволяють зміни спосіб та порядок виконання рішення суду. Щодо обґрунтування розміру компенсації, представник стягувачів зазначила таке. Відповідно до ст. ст. 47-50 Житлового кодексу України норма жилої площі в Україні встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу. Жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України. При цьому, враховується жила площа у жилому будинку (квартирі), що перебуває у приватній власності громадян, якщо ними не використані житлові чеки. При передачі громадянам житла, яке перебуває у їх приватній власності, органу, який здійснює поліпшення житлових умов, вони мають право на одержання житла у межах встановленої норми жилої площі. Громадяни, які одержали житло у державному фонді на цих умовах, мають право на його приватизацію відповідно до вимог чинного законодавства. Жиле приміщення може бути надано з перевищенням норми жилої площі, якщо воно складається з однієї кімнати (однокімнатна квартира) або призначається для осіб різної статі (частина друга статті 50). Порядок та розмір надання громадянам грошової компенсації за належні їм для отримання жилі приміщення визначаються Кабінетом Міністрів України. Понад норму жилої площі окремим категоріям громадян надається додаткова жила площа у вигляді кімнати або в розмірі десяти квадратних метрів. Громадянам, що хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, а також громадянам, яким ця площа необхідна за умовами і характером виконуваної роботи, розмір додаткової жилої площі може бути збільшено. Порядок і умови надання додаткової жилої площі та перелік категорій громадян, які мають право на її одержання, встановлюється законодавством Союзу РСР. Жиле приміщення, що надається громадянам для проживання, має бути благоустроєним стосовно до умов даного населеного пункту, відповідати встановленим санітарним і технічних вимогам. При наданні жилих приміщень не допускається заселення однієї кімнати особами різної статі, старшими за дев`ять років, крім подружжя. Не допускається також заселення квартири, збудованої для однієї сім`ї, двома і більше сім`ями або двома і більше одинокими особами, за винятком випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 54 цього Кодексу. Особам похилого віку, а за висновком лікувально-профілактичного закладу також відповідним категоріям осіб з інвалідністю і хворих на їх прохання жилі приміщення надаються на нижніх поверхах або в будинках з ліфтами. Грошова компенсація розраховується з розрахунку площі на кількість осіб, щодо яких прийнято рішення у справі, а саме 13,65 кв.м. норма житлової площі в Україні; 5 осіб - кількість членів сім`ї, на яких розраховується грошова компенсація; 35,22 кв.м. норма загальної площі на сім`ю. А також, з урахуванням додаткових 10 кв.м. жилої площі на 1 особу - кількість членів сім`ї заявника, які є особами з інвалідністю або дітьми з інвалідністю і на яких розраховується грошова компенсація ( ОСОБА_3 є особою з інвалідністю). Відповідно площа іншого благоустроєного житла, яке належить сім`ї «Штипір» на 5 членів сім`ї відповідно до рішення суду становить (13,65 кв.м. х 5 осіб) + 35,22 кв.м. + 10 кв.м. = 68,25 кв.м. + 35,22 кв.м. + 10 кв.м. = 113,47 кв.м. Відповідно до абз. 3 ч. 3 ст. 435 ЦПК України вартість майна визначається відповідно до вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», а оскільки оцінка не може бути проведена щодо уявних 113,47 кв.м., тому було проведено оцінку відповідно до вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» реальних квартир, загальна площа яких становить 120 кв.м. Вартість квартири площею 36,5 кв.м. 2310502,00 грн. (два мільйони триста десять тисяч п`ятсот два грн. 00 коп.) Вартість квартири площею 39,9 кв.м. 3318860,00 грн. (три мільйони триста вісімнадцять тисяч вісімсот шістдесят гривень 00 копійок). Вартість квартири площею 43,6 кв.м. 2876207,00 (два мільйони вісімсот сімдесят шість тисяч двісті сім грн 00 коп.). Мінус вартість 6,53 кв.м. надлишкової площі (з квартири за найвищою оцінкою 83179,44 грн/кв.м.) 543161,74. Відповідно розрахунок коштів необхідних для придбання іншого благоустроєного житла в межах виконання рішення суду становить 2310502,0 грн. + 3318860,00 грн. + 2876207,00 грн. 543161,74 грн. = 8505569,00 грн. 543161,74 грн. = 7962407,26 грн.

Ухвалою від 21.01.2025 прийнято до провадження заяву про зміну способу і порядку виконання рішення суду та призначено таку до судового розгляду.

Від представника боржника Виконавчого комітету Львівської міської ради Феник Л.М. надійшли заперечення на заяву, у яких остання просила відмовити у задоволенні такої з наступних підстав. При прийнятті бюджету на 2025 рік, Львівською міською радою не передбачені кошти для таких цілей, а саме виділення з бюджету м. Львова грошових коштів для придбання іншого благоустроєного житла в розмірі 7962407,26 грн. Відповідно до Ухвали Львівської міської ради від 14.07.2016 №777 «Про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради», до повноважень виконавчого комітету Львівської міської ради (п.2,п.14 розділ II) відноситься: розгляд проекту міського бюджету м. Львова, подання його міській раді на затвердження, забезпечення виконання міського бюджету м. Львова; щоквартальне подання міській раді письмових звітів про результати виконання міського бюджету м. Львова; розподіл та надання відповідно до законодавства України житла, яке належить до комунальної власності територіальної громади м. Львова. На виконання рішення суду, яким було зобов`язано виконавчий комітет Львівської міської ради надати на сім`ю у складі 5 осіб інше благоустроєне житло взамін жилого приміщення квартири АДРЕСА_1 , позивачці ОСОБА_2 24 липня 2020 було запропоновано до огляду квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 36,7 кв.м., житловою площею 18,9 кв.м. Однак від запропонованої квартири ОСОБА_2 відмовилась та вказала причину, що пропоноване житло не відповідає нормам забезпечення за площею та благоустроєністю. Згодом вказана квартира була закріплена за черговиком Львівської міської ради з 1965 року за №1. Окрім цього, житлове питання ОСОБА_2 розглядалось на засіданні громадської комісії з житлових питань при виконкомі 24.06.2021, яка вирішила на виконання зазначеного рішення суду рекомендувати надання квартири АДРЕСА_3 на сім`ю з 4-х осіб. Від ОСОБА_2 надійшло звернення від 27.10.2021 № З -Ш-65853-25 про надання згоди на отримання в межах виконання рішення суду та рекомендацій громадської комісії з житлових питань від 24.06.2021 за ордером квартири АДРЕСА_3 , однак документів на закріплення квартири не було оформлено, так як питання надання житла не розглядалось на засіданні виконавчого комітету, а тому і ордера на квартиру не було видано. Заявниками надається розрахунок грошової компенсації з врахуванням площі на кількість осіб, щодо яких прийнято рішення, а саме 13,65 кв.м.- норма житлової площі, 5 осіб- кількість членів сім`ї. Разом з тим, відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вважає, що відсутні підстави для надання грошової компенсації на покійного ОСОБА_6 . Окрім цього, відсутні докази, що відкрита спадщина на майно після смерті померлого. Також представник боржника зазначила, що рішенням виконавчого Львівської міської ради від 06.07.2007 затверджено Положення про порядок виселення (відселення) мешканців з непридатного для проживання житла. Розділом 3 зазначеного Положення передбачено порядок виплати грошової компенсації виселенцям. Із п. 3.2 Положення вбачається, що для отримання грошової компенсації власники житла, що підлягають виселенню (відселенню) повинні подати до виконавчого комітету Львівської міської ради ряд документів. Виконавчий комітет Львівської міської ради розглядає заяву про виплату грошової компенсації не пізніше 6-місячного строку з дня надходження її до виконавчого комітету. Однак, позивачі до Львівської міської ради не зверталась із заявою про виплату грошової компенсації, а тому Львівською міською радою не передбачені такі кошти на виплату в місцевому бюджеті на 2025 рік.

В судовому засіданні представник стягувачів адвокат Радомська Н.В. заяву підтримала з підстав, зазначених у такій, просила заяву задоволити. Додатково пояснила, що на даний час дійсно немає відкритого виконавчого провадження, оскільки таке закінчено у зв`язку з неможливістю виконати рішення суду. Так, дійсно ОСОБА_2 надано згоду на отримання в межах виконання рішення суду квартири по АДРЕСА_4 , але засідання громадської комісії при виконкомі так і не відбулось, та така на даний час не надана, а відтак рішення суду протягом шести років безпідставно не виконується.

Представник боржника Виконавчого комітету Львівської міської ради Феник Л.М. в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні заяви про зміну способу і порядку виконання рішення суду, надала пояснення, які відповідають змісту її письмових заперечень.

Заслухавши пояснення представників стягувачів та боржника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно із ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (ч. 2 ст. 18 ЦПК України).

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Судом встановлено, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 30.05.2018 у справі 461/6005/17 у задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до виконавчого комітету Львівської міської ради, третя особа управління житлового господарства департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, про надання житла, відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного суду від 06 листопада 2018 року зазначене рішення Галицького районного суду м. Львова від 30 травня 2018 року скасовано й ухвалено нове судове рішення про часткове задоволення позову та зобов`язано виконавчий комітет Львівської міської ради надати на сім`ю у складі ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 інше благоустроєне житло взамін жилого приміщення квартири АДРЕСА_1 . У задоволенні решти вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 06.05.2020 постанову Львівського апеляційного суду від 06.11.2018 залишено без змін.

На виконання зазначеного рішення, 14.01.2019 року Галицьким районним судом м. Львова видано виконавчий лист №461/6005/17, який було пред`явлено до виконання у Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів).

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 20.10.2020 у задоволенні заяви виконавчого комітету Львівської міської ради про роз`яснення постанови Львівського апеляційного суду від 06 листопада 2018 року у зазначеній справі відмовлено.

Згідно із постановою головного державного виконавця Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Семена І.Р. від 27.01.2021, виконавче провадження №58202739 з примусового виконання виконавчого листа №461/6005/17, виданого 14.01.2019, закінчено на підставі п.11 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження». У зазначеній постанові вказано, що постановами державного виконавця від 13.09.2019 та 27.12.2019 на боржника накладено штрафи в розмірі 5100 грн та 10200 грн, відповідно. Штрафи, а також витрати виконавчого провадження боржником погашено в повному обсязі. Поряд з тим, 27.04.2020 на адресу Галицького ВП ГУНП у Львівській області скеровано подання про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань стосовно боржника за ознаками складу злочину, передбаченого ст.382 КК України.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 21.09.2021 у задоволенні заяви ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у справі за її апеляційною скаргою на рішення Галицького районного суду м. Львова від 30.05.2018 у справі 461/6005/17, відмовлено.

Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 22.02.2024 задоволено заяву ОСОБА_2 та видано дублікат виконавчого листа від 30.05.2018, виданого 14.01.2019 Галицьким районним судом м.Львова у цивільній справі №461/6005/17 про зобов`язання Виконавчого комітету Львівської міської ради надати на сім`ю у складі ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 інше благоустроєне житло взамін жилого приміщення квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у двадцятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Згідно із ч.3 ст.435 ЦПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Невиконання боржником судового рішення про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна стягувача або майна, присудженого на користь стягувача, протягом двох місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження за заявою стягувача є самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання такого судового рішення шляхом стягнення з боржника суми вартості відповідного майна, крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, вартість майна неможливо визначити або майно відповідно до закону не може оцінюватися.

Вартість майна визначається відповідно до вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Згідно із ч. 3 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2018 року у справі № 2-749/11/2229 роз`яснив, що поняття «спосіб і порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, що встановленого ст. 16 ЦК України. Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі абсолютної неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений. Але під час зміни способу та порядку виконання рішення, суд не може змінювати саме рішення по суті.

На стадії виконання рішення суд не може застосувати інший спосіб правового захисту стягувача ніж той, що передбачений рішенням суду, оскільки в іншому випадку це означало б зміну суті рішення суду та застосування іншого способу правового захисту позивача без дотримання належної судової процедури розгляду відповідних позовних вимог.

Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 10 червня 2019 року у справі № 350/426/16-ц.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 25.04.2012 № 11-рп/2012 визначив, що зміни способу та порядку виконання рішення є однією з процесуальних гарантій захисту та відновлення захищених судом прав та інтересів фізичних і юридичних осіб. Зі змісту та призначення інституту зміни способу та порядку виконання рішення, ухвали, постанови вбачається, що він є ефективним процесуальним засобом, який спрямований на гарантування виконання судового рішення. За практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду (Рішення у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року). Зміни одного способу та порядку виконання судового рішення на інший пов`язані з обов`язковим його виконанням незалежно від того, яким чином це відбувається - добровільно чи примусово, (абзац 1, 3 п. 3 мотивувальної частини рішення).

Отже, зі змісту зазначених правових приписів випливає те, що встановлення способу або порядку виконання рішення суду здійснюється за умови наявності обставини, що істотно ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим.

Так, звертаючись до суду із вказаною заявою, представник стягувача адвокат Радомська Н.В. вважає, що зміна способу виконання судового рішення, шляхом стягнення з бюджету міста Львова суми вартості відповідного майна на користь стягувачів - грошових коштів для придбання іншого благоустроєного житла в розмірі 7962407,26 грн, в порядку пунктів 41-46 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою КМУ від 03 серпня 2011 року №845 (у редакції постанови КМУ від 30 січня 2013 року №45) в порядку виконання рішення суду у справі № 461/6005/17, не змінює суть самого рішення, а змінює тільки спосіб та порядок виконання рішення.

Разом з тим, суд не може погодитись із вказаним твердженням представника стягувачів, з огляду на таке.

Як вбачається з постанови Львівського апеляційного суду від 06.11.2018, скасовуючи рішення Галицького районного суду м.Львова від 30.05.2018 про відмову у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції частково задоволив позовні вимоги позивачів та зобов`язав виконавчий комітет Львівської міської ради надати на сім`ю у складі ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 інше благоустроєне житло взамін жилого приміщення квартири АДРЕСА_1 . У задоволенні решти позовних вимог - відмовив.

Зокрема, у зазначеній постанові вказано, що інші вимоги позивачів про надання окремої квартири в першому новозбудованому житловому будинку або першої звільненої квартири в житловому будинку у місті Львові у межах норми житлової площі, з урахуванням права на додаткову площу, що відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам, задоволенню не підлягають, оскільки законом визначено порядок надання жилого приміщення при відселенні громадян з будинків, що загрожують обвалом, якого і повинен дотримуватись орган місцевого самоврядування в межах наданих йому законом повноважень при вирішенні даного питання.

Окрім цього, відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у даній справі, зокрема щодо зобов`язання виконавчого комітету Львівської міської ради надати на сім`ю «Штипір» інше благоустроєне житло загальною площею не менше 113,47 кв.м, взамін жилого приміщення квартири АДРЕСА_1 , яке позивачі передають виконавчому комітету Львівської міської ради, Львівський апеляційний суд в ухвалі від 21.09.2021 зазначив, що серед позовних вимог позивачів не було вимоги про передачу (надання) конкретно визначеного жилого приміщення та/або жилого приміщення із зазначенням площі такого приміщення.

Положеннями ст.3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» встановлено, що майном, яке може оцінюватися, вважаються об`єкти в матеріальній формі, будівлі та споруди (включаючи їх невід`ємні частини), об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості, машини, обладнання, транспортні засоби тощо; паї, цінні папери; нематеріальні активи, у тому числі об`єкти права інтелектуальної власності; цілісні майнові комплекси всіх форм власності.

Оскільки постановою Львівського апеляційного суду від 06.11.2018 не було визначено про передачу (надання) позивачам конкретно визначеного жилого приміщення із зазначенням його площі, то і вартість такого майна неможливо визначити відповідно до вимог Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", як цього вимагають положення ч.3 ст.435 ЦПК України.

Також, при розгляді зазначеної заяви про зміну способу і порядку виконання постанови Львівського апеляційного суду від 06.11.2018 у справі №461/6005/17, суд звертає увагу на те, що один із стягувачів ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, даних щодо прийняття спадщини після смерті останнього не надано, а відтак вимога у заяві про стягнення компенсації та розрахунок вартості іншого благоустроєного житла, здійснений на 5 членів сім`ї «Штипір», не відповідає нормам чинного законодавства.

Окрім цього, при вирішенні даної заяви, суд звертає увагу на те, що на даний час виконавче провадження у зазначеній справі закінчено ще у 2021 році, а після видачі дубліката виконавчого листа згідно із ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 22.02.2024 стягувачу ОСОБА_2 , таке відкрито не було, відтак стверджувати про невиконання боржником судового рішення про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна стягувача або майна, присудженого на користь стягувача, протягом двох місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження за заявою стягувача, що є самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання такого судового рішення шляхом стягнення з боржника суми вартості відповідного майна (ч.3 ст.435 ЦПК України), є передчасно.

Більше того, як встановлено в ході розгляду зазначеної заяви, боржником у 2020 році в ході виконавчого провадження стягувачам була запропонована квартира, взамін жилого приміщення квартири АДРЕСА_1 , однак від отримання такої стягувачі відмовились. На даний час на засіданні громадської комісії з житлових питань при виконкомі повинно розглядатись питання надання ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_3 , на отримання якої в межах виконання рішення суду надано згоду останньої.

Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку, що задоволення зазначеної заяви стягувачів фактично змінює рішення суду по суті та спосіб захисту, передбачений статтею 16 ЦК України, а також не встановлено на даний час наявності обставин, що істотно ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, тому відсутні правові підстави для задоволення такої заяви, відтак у задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 260-261, 435 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

у задоволенні заяви ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про зміну способу і порядку виконання рішення суду у цивільній справі №461/6005/17 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до Виконавчого комітету Львівської міської ради, третя особа: Управління житлового господарства Департаменту житлового господарства та інфраструктури, про надання житла - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м. Львова протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали складено 05.02.2025.

Суддя О.Б. Кротова