Справа № 174/166/24
п/с № 2/174/8/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2025 року м. Вільногірськ

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Ілюшик І.А.,

за участю: секретаря Троцько О.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Вільногірськ, Дніпропетровської області, в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, третя особа: Державний нотаріус Вільногірської державної нотаріальної контори, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , звернулася до Вільногірського міського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, третя особа: Державний нотаріус Вільногірської державної нотаріальної контори.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_5 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 померла і її мати ОСОБА_6 , які перебували у зареєстрованому шлюбі з 01.09.1954 року.

За життя, під час перебування у шлюбі з ОСОБА_6 , ОСОБА_5 набув у власність на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 30.08.1963 року житловий будинок з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , який посвідчений П`ятихатською державною нотаріальною конторою 20.09.1963 року за номером 2575. Частки у спільному майні подружжя, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , а саме, в житловому будинку з господарськими спорудами який був набутий під час шлюбу, є рівними, але не визначені та не виділені.

Позивач дбала та доглядала за батьками за їх життя, опікувалася ними, доглядала до самої смерті, після їх смерті позивач понесла всі витрати по організації поховання обох батьків, встановлення їм пам`ятників та належного облаштування могил.

Позивач та відповідач є спадкоємцями першої черги після смерті батьків, рідними братом та сестрою, після смерті батьків сторони не спілкуються та відносини не підтримують.

Після смерті батька - ОСОБА_5 з заявою про прийняття спадщини за законом та заповітом до державного нотаріуса Вільногірської державної міської нотаріальної контори звернулася донька - ОСОБА_1 , окрім неї, фактично спадщину також прийняла дружина - ОСОБА_6 , яка була зареєстрована та проживала на момент смерті чоловіка за однією адресою: АДРЕСА_1 .

Після смерті матері - ОСОБА_6 з заявою про прийняття спадщини за законом та за заповітом до державного нотаріуса Вільногірської державної нотаріальної контори звернулася донька - ОСОБА_1 у визначений законом строк.

За життя, кожен з батьків склав заповіт, яким на випадок своєї смерті зробили розпорядження, згідно якого, все своє майно, заповіли дочці - ОСОБА_1 .

Відповідач по справі, рідний брат позивача, звертався до судових інстанцій з позовними вимогами щодо оскарження заповітів, які були посвідчені за життя батьків, оскільки він претендував на отримання спадщини за законом.

Рішенням Апеляційного Суду Дніпропетровської області від 29.12.2008 року за апеляційною скаргою ОСОБА_4 рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 21.03.2008 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання заповітів недійсними, було задоволено позовні вимоги ОСОБА_4 та визнано недійсним заповіт ОСОБА_5 від 10.11.2003 року, посвідчений державним нотаріусом Вільногірського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Канюга О.В. та визнано недійсним заповіт ОСОБА_6 від 25.10.2005 року, посвідчений приватним нотаріусом Кульбіда Н.М. Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області.

Відповідач по справі, звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 на підставі рішення Апеляційного Суду Дніпропетровської області від 02.11.2010 року про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, в частині поновлення строків для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері, відповідачу по справі було відмовлено.

Спадкове майно у вигляді 1/2 частки спадкового житлового будинку, яке належало ОСОБА_5 розподіляється між спадкоємцями в рівних частках по 1/6 частині кожному. А саме позивачу, відповідачу та дружин спадкодавця.

Єдиним спадкоємцем за законом після смерті матері - ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 є: донька - ОСОБА_1 , спадкоємець за законом першої черги, подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини у визначений законом строк. Спадкове майно у вигляді 2/3 часток від житлового будинку, яке належало ОСОБА_6 спадкується позивачем.

В 2023 році позивач звернулась до державного нотаріуса Вільногірської нотаріальної контори для оформлення свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок та надала всі необхідні документи, але у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно державний нотаріус відмовила та видала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17.11.2023 року, з наступних підстав: через те, що наявний спір між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , які є спадкоємцями щодо спадкування спадкового майна; в спадковій справі, № 208/2005 є заява - ОСОБА_4 до Вільногірської державної нотаріальної контори про призупинення видачі свідоцтва про право на спадщину та Ухвала Вільногірського міського суду від 01.02.2006 року про заборону видавати свідоцтво про право на спадщину; та оскільки не визначені частки у праві спільної сумісної власності подружжя та спадкоємці не можуть дійти згоди щодо спадщини.

Внаслідок цього, позивач звернулася до суду та просить визначити, що частки ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в спільному майні - житловому будинку з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 72,2 кв.м., житловою площею 53,2 кв. м., який був набутий під час шлюбу, є рівними та становлять по 1/2 частині кожному. Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на 1/6 частину житлового будинку з господарськими спорудами, загальною площею 72,2 кв. м., житловою - 53,2 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 72,2 кв. м. Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері - ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 на 2/3 частини житлового будинку з господарськими спорудами, загальною площею 72,2 кв. м., житловою 53,2 кв. м., за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 16.02.2024 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 23.02.2024 року відкрито провадження в справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 25.03.2024 року підготовче провадження по справі закрито та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

29.03.2024 року відповідачем ОСОБА_4 , до суду надано відзив, в якому посилаючись на норми чинного законодавства та надані до відзиву докази, просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі. Також зазначив, що вимога позивача щодо визначення часток батьків в спільному майні повністю суперечить нормам чинного законодавства та судовій практиці та не підлягає задоволенню, так як на дату звернення позивача до суду ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є померлими, таким чином у них відсутня цивільна та цивільна процесуальна правоздатність та дієздатність, тому, суд не може вирішити питання про виділення їх часток із спільної сумісної власності по 1/2 кожному (т. 1, а.с. 110-115).

04.04.2024 року відповідачем до суду надано додаткові письмові пояснення по справі щодо відсутності у матеріалах справи копії спадкової справи ОСОБА_6 , щодо копії матеріалів спадкової справи ОСОБА_5 , щодо призупинення видачі свідоцтва про право на спадщину та про заборону видавати свідоцтво про право на спадщину (т. 1, а.с. 143-146).

Також, 02.05.2024 року відповідачем до суду надано заяву про застосування строку позовної давності, якою просить застосувати строки позовної давності до позовної заяви ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за законом у справі № 174/166/24 (т. 1, а.с. 149, 150).

Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 10.05.2024 року клопотання представником позивача адвоката Кафтасьєвої Г.В. про поновлення строку та про витребування доказів задоволено, а саме: витребувано з Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області засвідчену копію спадкової справи, яка заведена після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та була заведена Державним нотаріусом Вільногірської державної нотаріальної контори Канюгою О.В.

Також, 28.06.2024 року відповідачем до суду надано письмові пояснення по справі та в яких зазнаено про те, що сам факт перебування спадкової справи ОСОБА_6 в Державному нотаріальному архіві та перебування спадкової справи ОСОБА_5 у державного нотаріуса Вільногірської державної нотаріальної контори є додатковим аргументом того, що по ОСОБА_6 вже відсутнє будь-яке майно для спадкування (т. 1, а.с. 208, 209).

Позивачем до суду надано заяву про виклик свідків та клопотання про долучення доказів до матеріалів справи (т. 1, а.с. 219, 220) на які, відповідачем надано письмові заперечення (т. 1, а.с. 238, 239, т. 2, а.с. 1-3, 18, 19).

Представником відповідача адвокатом Григор`євим Д.В. до суду надано заяву про застосування строку позовної давності (т. 2, а.с. 42).

Позивач позов підтримала, просила його задовольнити. Пояснила, що відповідач є братом позивача, за життя батьків воля їх була відображена в заповітах. За пятнадцять років до смерті батьків відповідач приїжджав інколи, батькам допомагали лише позивач та її родина, вони утримують будинок до цього часу. Розподілити спадкове майно мирним шляхом неможливо. 29.12.2008 року апеляційний суд визнав заповіт недійсним, але позивач вчасно не подав заяву про прийняття спадщини, апеляційний суд встановив, що до смерті батьки проживали у шлюбі, мали майно. Апеляційний суд визначив строк два місяці додаткового строку для прийняття спадщини відповідачу, а після матері відмовив.

Позивач хворіла, до нотаріуса звернулась 29.09.2023 року, раніше не зверталась за станом здоров`я на протязі п`ятнадцяти років. Коли рішенням апеляційного суду було надано час для подання заяви про прийняття спадщини, то відповідач не повідомив коли звернувся.

Представник позивача пояснила, що на момент смерті батьків сторін їх частки у спільному майні були рівними. Строк позовної давності не пропущено оскільки законом не визначено строк протягом якого особа може отримати свідоцтво про право на спадщину. У 2023 році була отримана постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії і позивач звернулась до суду.

Відповідач подав заяву про розгляд справи за його відсутності, надавав письмові пояснення та заяви.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, просив застосувати строк позовної давності. Також пояснив, що вимога позивача щодо визнання за її померлими батьками часток у праві власності на нерухоме майно, задоволенню не підлягає. Необмеження строку отримання свідоцтва про право на спадщину не свідчить про необмеження строку позовної давності. Спір виник у 2010 році, коли закінчились судові засідання.

Третя особа в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином.

Заслухавши думку учасників справи та допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Так, судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , її батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (т. 1, а.с. 13).

Факт реєстрації шлюбу та зміни прізвища позивача « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_9 », підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу Серія НОМЕР_1 (т. 1, а.с. 14).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_2 , ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1, а.с. 15).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_3 , ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1, а.с. 16).

Відповідно до копії свідоцтва про одруження НОМЕР_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_10 зареєстрували шлюб 01.09.1954 року (т. 1, а.с. 17).

Відповідно до копії довідки № 2291 від 25.09.2023 року, померла ОСОБА_6 була зареєстрована та проживала станом на ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 18).

Відповідно до копії довідки № 2290 від 25.09.2023 року, померлий ОСОБА_5 був зареєстрований та проживав станом на 25.07.2005 року за адресою: АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_6 (т. 1, а.с. 19).

Як вбачається з копії Договору від 30.08.1963 року, ОСОБА_5 отримав земельну ділянку АДРЕСА_1 , площею 700 м2 для будівництва житлового будинку та господарських будівель та споруд (т. 1, а.с. 20, 21).

Відповідно до копії Рішення виконкому Вільногірської міської Ради народних депутатів № 115 від 04.07.1979 року, вулицю Кобзаря перейменовано на вулицю Тарасова (т. 1, а.с. 22).

Відповідно до технічної документації, житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 72,2 кв.м., житловою площею 53,2 кв.м. розташований за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 23-31).

Відповідно до копій Інформаційних довідок КП «БТІ» Вільногірської міської ради, на житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстровано право власності за: гр. ОСОБА_5 , приватна власність 1/1 частка на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 30.08.1963 р., посвідчений П`ятихатською державною нотаріальною конторою 20.09.1963 р. за № 2575 та загальна площа житлового будинку складає 72,2 кв.м., житлова площа житлового будинку складає 53,2 кв. м. (т. 1, а.с. 32, 33)

Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 347790419 від 25.09.2023 року, відомості щодо нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , відсутні (т. 1, а.с. 34).

Відповідно до копії звіту про оцінку майна, ринкова вартість житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , становить без ПДВ: 200 000,00 грн. (т. 1, а.с. 35-38).

17.11.2023 року ОСОБА_1 державним нотаріусом Вільногірської державної нотаріальної контори Канюгою О.В. відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину, яка залишилася після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 на житловий будинок АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 39).

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02.11.2010 року у справі № 22ц-1237/2010 апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 14.07.2010 року задоволено частково та визначено ОСОБА_4 додатковий строк для подання ним заяви до нотаріальної контори про прийняття ним спадщини після смерті батька ОСОБА_5 (т. 1, а.с. 40, 41).

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29.12.2008 року у справі № 22ц-4497/08 апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено, рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 21.03.2008 року скасовано, визнано недійсним заповіт ОСОБА_5 від 10.11.2003 року та ОСОБА_6 від 25.10.2005 року (т. 1, а.с. 42, 43, 118-131).

Державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області надано копію спадкової справи № 208/2005 до майна ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , розпочата 08.12.2005 року (т. 1, а.с. 67-99).

За життя, ОСОБА_5 склав заповіт, згідно якого, все його майно де б воно не було та з чого б воно не складалося, заповів ОСОБА_1 (т. 1, а.с. 116).

За життя, ОСОБА_6 склала заповіт, згідно якого, все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, в взагалі, все, що їй належатиме на день смерті і на що за законом матиме право, заповіла ОСОБА_1 (т. 1, а.с. 117).

З копії заяви ОСОБА_4 від 03.11.2010 р. вбачається, що останній звернувся до Вільногірської державної контори для прийняття спадщини та видачі йому свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_5 (т. 1, а.с. 96).

Державним нотаріальним архівом в Дніпропетровській області надано засвідчену належним чином копію спадкової справи № 15/2006 після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1, а.с. 175-203).

В матеріалах справи наявні копія домової книги на будинок АДРЕСА_1 , з якої вбачається факт реєстрації місця проживання спадкодавців за життя та копії трудових книжок спадкодавців, з яких вбачається трудова діяльність спадкодавців за життя (т. 1, а.с. 221-232).

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що проживає багато років на вулиці де розташований спірний будинок, із дитинства товаришувала із ОСОБА_1 , ходила до неї додому. ЇЇ батьки своїми силами будували будинок, почали у 1962-1963 році закінчили будівництво у 1966 році. Мати позивача весь час працювала бібліотекарем у першій школі, майже за рік до смерті вона також працювала. Батьки позивача спільно вели господарство, проживали в будинку постійно, робили ремонт, білили хату, красили вікна. ОСОБА_1 та ОСОБА_4 знає як сусідів, відповідач рідний брат позивача. ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент смерті чоловіка мати позивача проживала в цьому будинку.

Свідок ОСОБА_12 пояснив, що з позивачем знайомий з 1975 року, а відзповідачем - з 1979 року. Батьків сторін він добре знав, вони до останнього дня проживали разом. Батько сторін помер першим, а його дружина (мати сторін) проживала у спірному будинку, а останні місяці у м. Кривий Ріг. Свідок їм часто допомагав, між батьками сторін конфліктів не було, вони мали спільний бюджет, разом прожили 50 років. Мати сторін працювала до 70 років в першій школі бібліотекарем. Всі вихідні, всі свята позивач була біля батьків, з 1979 року відповідача він бачив рази три.

Судом встановлено, що між сторонами існує спір щодо спадкування.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Суд враховує, що відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України).

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має зясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (ч. 1, 2 ст. 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті).

Положеннями гл. 19 ЦК України встановлено загальне правило про поширення позовної давності на всі цивільно-правові вимоги, окрім тих, що зазначені у ст. 268 ЦК України як виняток.

У ч. 1 ст. 268 ЦК України законодавець визначив, на які позовні вимоги не поширюється позовна давність. У ч. 2 цієї статті закріплено, що законом можуть бути встановлені також інші вимоги, на які не поширюється позовна давність. Серед переліку вимог, на які відповідно до закону позовна давність не поширюється, немає вимоги про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає у день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст.ст. 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ст. 1268 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Частиною першою ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов?язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи.

Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (ч. 4 ст. 25 ЦК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.06.2021 року у справі № 570/997/19 (провадження № 61-16257св20) вказано, що колегія суддів звертає увагу на те, що для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця.

Верховний Суд резюмує, що визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування. Аналогічний правовий висновок неодноразово було викладено Верховним Судом у постановах від 20 червня 2018 року у справі № 640/13903/16-ц (провадження № 61-15147св18); від 20 червня 2018 року у справі № 266/5267/18 (провадження № 61-6647св19); від 20 березня 2019 року у справі № 550/1040/16-ц (провадження № 61-28423св18); від 22 квітня 2020 року у справі № 601/2592/18 (провадження № 61-17859св19); від 22 квітня 2020 року у справі № 127/23809/18 (провадження № 61-11210св19); від 27 травня 2020 року у справі № 361/7518/16-ц (провадження № 61-43734св18), від 16 вересня 2020 року у справі № 464/1663/18 (провадження № 61-9410св19), що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах.

Як на обґрунтування позовних вимог у цій справі ОСОБА_1 посилалася, зокрема, на те, що відсутність визначення часток спадкодавців у праві спільної власності на житловий будинок, спір між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , які є спадкоємцями щодо спадкування спадкового майна, в спадковій справі, № 208/2005 є заява ОСОБА_4 до Вільногірської державної нотаріальної контори про призупинення видачі свідоцтва про право на спадщину та ухвала Вільногірського міського суду від 01.02.2006 року про заборону видавати свідоцтво про право на спадщину позбавляє її можливості отримати свідоцтво про право на спадщину у позасудовому порядку, що підтверджується відповідною відмовою у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_5 та після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 матері - ОСОБА_6 , а саме на житловий будинок АДРЕСА_1 . Таким чином, позивач звернулася до суду із метою захисту свого спадкового права.

Отже, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на час звернення з позовом до суду померли, тому відповідно до ч. 4 ст. 25 ЦК України їх цивільна правоздатність припинилася, що свідчить про неможливість визначення часток померлих в майні - житловому будинку з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 72,2 кв. м., житловою площею 53,2 кв.м. Дієздатність та правоздатність фізичної особи припиняється з її смертю, обраний позивачем спосіб захисту є неналежним способом судового захисту, тому в задоволенні позову слід відмовити в цій частині.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Разом з тим, суд вважає, що з врахуванням заяви відповідача є підстави для застосування наслідків спливу строків позовної давності у цій справі, виходячи з наступного (т. 1 а.с. 149, 150).

Як свідчать зясовані судом обставини, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . 08.12.2005 року була відкрита спадкова справа № 208/2005 до майна ОСОБА_5 , 25.10.2005 року ОСОБА_1 звернулася з заявою засвідченою приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу, яка була зареєстрована у Вільногірській державній нотаріальній конторі 08.12.2005 року про прийняття спадщини після смерті свого батька. Листом від 30.12.2005 року державний нотаріус повідомила ОСОБА_1 про заведення спадкової справи № 208/2005. Заявою від 25.01.2006 року ОСОБА_4 просив призупинити видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті батька у зв`язку з наміром звернутися до суду. Ухвалою Вільногірського міського суду від 01.02.2006 року державному нотаріусу заборонено видавати свідоцтво про право на спадщину за заповітом до постановлення рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання недійсним заповіту, складеного ОСОБА_5 . Рішенням Вільногірського міського суду від 21.03.2008 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено, але рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 29.12.2008 року у справі № 22ц-4497/08 рішення суду першої інстанції скасовано, позов задоволено у повному обсязі, заповіти ОСОБА_5 , ОСОБА_6 визнані недійсними. Рішення апеляційного суду набрало законної сили 29.12.2008 року.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 02.11.2010 року у справі № 22ц-1237/2010 рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 14.07.2010 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 скасовано у частині відмови у задоволенні позовних вимог про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_5 . Визначено ОСОБА_4 додатковий строк протягом двох місяців з дня проголошення рішення суду для подання ним заяви до нотаріальної контори про прийняття ним спадщини після смерті батька.

За захистом своїх спадкових прав позивач звернулась 12.02.2024 року і просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5 та матері ОСОБА_6 , про поновлення пропущеного строку позовної давності не просила.

Виходячи з вищенаведених мотивів, суд дійшов висновку, що у цій справі до вказаних позовних вимог ОСОБА_1 встановлений законом трьохрічний строк позовної давності сплив у 2013 році, тобто через три роки після винесення рішення апеляційного суду, яке набрала законної сили 02.11.2010 року, оскільки ОСОБА_1 мала об`єктивну можливість знати про обставини порушення її прав значно раніше аніж з моменту отримання нею постанови нотаріуса від 17.11.2023 року про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Суд першої інстанції надав оцінку доводам позивача про поважність причин пропуску строку звернення до суду з позовом (тривала хвороба), на підтвердження чого доказів позивач не надала, урахувавши доводи відповідача про пропуск позовної давності, не встановив поважності причин такого тривалого пропуску, тому за заявою відповідача суд застосовує наслідки спливу строків позовної давності, передбачені ч. 4 ст. 267 ЦК України та на цій підставі відмовляє позивачу у задоволенні вимоги про визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5 та матері ОСОБА_6 .

Враховуючи вищевикладені мотиви та правове обґрунтування спірних правовідносин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Сплачений позивачем судовий збір при поданні позову відшкодуванню відповідачем не підлягає та залишається за позивачем на підставі ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 12, 19, 43, 49, 81, 133, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, третя особа: Державний нотаріус Вільногірської державної нотаріальної контори відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення виготовлено 10.02.2025 року.

Суддя Вільногірського міського суду

Дніпропетровської області І.А.Ілюшик