Номер провадження: 22-ц/813/653/25
Справа № 509/3103/21
Головуючий у першій інстанції Кириченко П.Л.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів колегії: Громіка Р.Д., Дришлюка А.І.,

при секретарі: Узун Н.Д.,

за участю: представника ОСОБА_1 адвоката Досковського В.Г.,

переглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Досковський Віталій Геннадійович, на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 04 жовтня 2023 року про залишення позову без розгляду позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

24 червня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, в якому просила суд виділити їй в особисту приватну власність дачний будинок АДРЕСА_1 ; відповідачу ОСОБА_2 залишити у власності дачний будинок АДРЕСА_2 .

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 05 червня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

04 травня 2023 року відповідач ОСОБА_2 подав до суду заяву про залишення без розгляду позову ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, оскільки в проваджені Овідіопольського районного суду Одеської області знаходиться цивільна справа №509/3455/19, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 із аналогічними позовними вимогами та з одних і тих самих підстав.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 04 жовтня 2023 року заяву відповідача ОСОБА_2 про залишення позову без розгляду задоволено. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про поділ спільного майна подружжя - залишено без розгляду. Роз`яснено позивачу та його представнику, що після усунення умов, що були підставою для залишення позову без розгляду позивач має право повторно звернутися до суду із заявою в загальному порядку.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Досковський В.Г. звернулась до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 04 жовтня 2023 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом вимог матеріального та процесуального права.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання до апеляційного суду не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином та завчасно, про що свідчить рекомендоване повідомлення про отримання ним судової повістки (а.с. 193).

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому розгляді справи, усвідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, та те, що сама по собі неможливість брати участь у судовому засіданні не є безумовною перешкодою для відкладення судового засідання, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності належним чином повідомлених про дату і час судового засідання учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_1 адвоката Досковського В.Г., який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, за наступних підстав.

У статті 2 ЦПК України вказано, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Судовий захист прав і свобод людини і громадянина необхідно розглядати як вид державного захисту прав і свобод людини і громадянина. і саме держава бере на себе такий обов`язок відповідно до частини другої статті 55 Конституції України. Право на судовий захист передбачає і конкретні гарантії ефективного поновлення в правах шляхом здійснення правосуддя. Відсутність такої можливості обмежує це право. А за змістом частини другої статті 64 Конституції України право на судовий захист не може бути обмежено навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану.

Конституція України гарантує кожному судовий захист його прав у межах конституційного, цивільного, господарського, адміністративного і кримінального судочинства України. Норми, що передбачають вирішення спорів, зокрема про поновлення порушеного права, не можуть суперечити принципу рівності усіх перед законом та судом і у зв`язку з цим обмежувати право на судовий захист.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Право на доступ до суду, передбачено пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає таке: «Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру».

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Жоффер де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року зазначено, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним.

Залишаючи без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 суд першої інстанції послався на п. 4 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, згідно якої суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Суд першої інстанції також вказав, що позивачка звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 в якому просила провести поділ спільного сумісного майна подружжя, яке було придбано під час шлюбу.

Предметом позову є об`єкт нерухомого майна, яке перебуває на території Одеського (кол. Овідіопольського) району Одеської області.

Однак, в провадженні Овідіопольського районного суду Одеської області є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, а саме цивільна справа №509/3455/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про поділ сумісного майна подружжя.

Суд також роз`яснив позивачу та його представнику, що після усунення умов, що були підставою для залишення позову без розгляду позивач має право повторно звернутися до суду із заявою в загальному порядку.

Однак, колегія судів апеляційного суду не може погодитись із таким висновком суду першої інстанції, оскільки при постановленні ухвали було неправильно та не в повному обсязі встановлено обставини, які мають значення для справи, неправильно визначено правовідносини, які регулюються, що призвело до неправильного застосування норм процесуального права, та зазначає наступне.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Залишення заяви без розгляду - це форма закінчення справи без ухвалення рішення, яка застосовується, як правило, у зв`язку з порушенням заінтересованими особами умов реалізації права на звернення до суду і не перешкоджає повторному зверненню до суду з таким же позовом. Заява залишається без розгляду за наявності точно встановлених в законі обставин, які свідчать про недодержання умов реалізації права на звернення до суду за захистом і можливість застосування яких не втрачена, та при повторній неявці сторін.

Підстави для залишення позову без розгляду законодавцем визначено у статті 257 ЦПК України.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Згідно пункту 11 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо після відкриття провадження судом встановлено, що позивачем подано до цього самого суду інший позов (позови) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з однакових підстав і щодо такого позову (позовів) на час вирішення питання про відкриття провадження у справі, що розглядається, не постановлена ухвала про відкриття або відмову у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду.

Приписи пунктів 4, 11 частини першої статті 257 ЦПК України направлені на виключення випадків одночасного розгляду декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав.

Позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Необхідність застосування вказаної норми зумовлена неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову.

Схожі за змістом висновки наведені в постанові Верховного Суду від 19.05.2021 у справі №161/8523/18, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 у справі №761/7978/15-ц, в постанові Верховного Суду від 03.08.2023 у справі №910/13049/22, в постанові Верховного Суду від 10.08.2022 у справі №712/9540/21, в постанові Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №357/278/22, в постанові Верховного Суду від 21.10.2015 у справі №6-1133цс15.

Як було встановлено матеріалами справи, в даній цивільній справі ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, в якому просила суд виділити їй в особисту приватну власність дачний будинок АДРЕСА_1 ; відповідачу ОСОБА_2 залишити у власності дачний будинок АДРЕСА_2 .

Отже, предметом спору є дачні будинки АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 .

Матеріалами справи та згідно інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень також встановлено, що в рамках цивільної справи №509/3455/19, 04.07.2019 ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про поділ сумісного майна подружжя, та з урахуванням уточнених позовних вимог остаточно просив суд: визнати житловий будинок, загальною площею 690,1 кв.м, житловою площею 149,3 кв.м, за адресою: АДРЕСА_3 сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості житлового будинку в сумі 1 491 845 грн.

Крім того, ОСОБА_1 28.10.2019 звернулась до суду з зустрічним позовом в якому просила в порядку поділу спільного сумісного майна визнати за нею право особистої приватної власності на дачний будинок АДРЕСА_1 ; ОСОБА_2 виділити у власність: дачний будинок АДРЕСА_2

Однак, 19 травня 2023 року представник ОСОБА_1 адвокат Досковський В.Г. звернувся до суду із заявою про повернення зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, у зв`язку з тим, що після його подання судом не вирішувалось питання про прийняття його до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_2 , ухвала про об`єднання позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в одне провадження не приймалась. Після зупинення провадження у справі ОСОБА_1 звернулась з окремим аналогічним позовом до Овідіопольського районного суду Одеської області внаслідок чого ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 25.06.2021 було відкрито провадження по справі №509/3103/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, розгляд справи триває наразі.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 03 липня 2023 року заяву представника ОСОБА_1 , адвоката Досковського В.Г. про повернення зустрічного позову задоволено. Повернуто поданий по справі №509/3455/19 зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. Ухвала набрала законної сили.

Судом зазначено, що з урахуванням того, що до форми, змісту, порядку прийняття судом зустрічного позову застосовуються положення глави 2 розділу ІІІ ЦПК України, оскільки судом вже розглядається справа №509/3103/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ сумісного майна подружжя, а питання про прийняття та об`єднання зустрічного позову ОСОБА_1 з первісним позовом по справі №509/3455/19 не вирішено, наявні підстави для повернення зустрічної позовної заяви, а тому суд вважає, що заява підлягає задоволенню, а зустрічний позов підлягає поверненню.

Таким чином, встановлено, що на момент постановлення оскаржуваної ухвали Овідіопольського районного суду Одеської області від 04 жовтня 2023 року про залишення без розгляду позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, провадження за зустрічним позовом ОСОБА_1 (справа №509/3455/19) на який посилається суд першої інстанції, не було відкрито, судом такий позов не приймався до розгляду, в одне провадження з первісним позовом не об`єднувався, більш того ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 03 липня 2023 року зустрічний позов ОСОБА_1 було повернуто. Однак, суд першої інстанції вказаний факт не врахував.

Судові процедури повинні бути справедливими, а тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на звернення до суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

ЄСПЛ у рішенні від 18 жовтня 2005 року в справі «МПП «Голуб» проти України» відзначив, що право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження не будуть сумісними з пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо вони не мають легітимну мету та не є пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

Загалом ЄСПЛ у своїй практиці критично оцінює надмірну формалізованість вимог національного законодавства різних держав-учасниць, що перешкоджають доступу до суду.

Згідно практики Європейського суду з прав людини право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (§ 59 рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16 грудня 1992 року, заява №12964/87).

Згідно ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 257 ЦПК України є помилковим, та призводить до обмеження позивача у праві доступу до суду, що є підставною для скасування такої ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 6, 379, 382384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Досковський Віталій Геннадійович задовольнити, ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 04 жовтня 2023 року скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено: 05 лютого 2025 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

А.І. Дришлюк