Справа № 465/452/25
Провадження 2-о/465/133/25
РІШЕННЯ

Іменем України

31.01.2025 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Кузь В.Я.

за участь секретаря судового засідання Савченко А.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з участю заінтересованої особи - ОСОБА_4 , про видачу обмежувального припису, -

встановив:

Заявниці звернулися до суду із заявою про видачу обмежувального припису. Заяву обгрунтовують тим, що вони, ОСОБА_1 разом з доньками ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстровані та проживають в квартирі АДРЕСА_1 . Крім того, у даній квартирі також проживає син ОСОБА_5 , а також неповнолітній син ОСОБА_3 - ОСОБА_6 . Також в даній квартирі зареєстрований та проживає син ОСОБА_1 ОСОБА_7 , разом зі своєю дружиною ОСОБА_4 . Зазначає, що ОСОБА_4 разом з ОСОБА_8 дуже зловживають алкоголем та вчиняють щодо заявниць домашнє насильство протягом тривалого часу. ОСОБА_4 поводить себе агресивно, не зважає на інших членів сім?ї , приводить додому незнайомих чоловіків, зачиняється з ними у ванній кімнаті, привела квартиру до жахливого антисанітарного стану. Вона разом з чоловіком чинять перешкоди у користуванні квартирою, створили антисанітарні умови для проживання, в квартирі жахливий запах, постійно погрожує розправою, виражається нецензурною лайкою, що вселяє почуття страху і беззахисності. Франківським районним судом м. Львова 20 січня 2025 року винесено обмежувальний припис відносно ОСОБА_7 . Зазначає, що ОСОБА_4 принижує, ображає, обзиває та залякує заявниць, нецензурно лається, не дає спати вночі, погрожує розправою. Крім того не оплачує комунальних послуг, всі судові витрати та борги за комунальні послуги оплачують заявниці, а всі гроші витрачає на себе, регулярно в неї відбуваються сімейні конфлікти, за які не одноразово притягалася до адміністративних правопорушень. Зважаючи на викладене, вони, заявниці, змушені звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису, оскільки заходи, які вживаються органами поліції та судом, не принесли очікуваного результату.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 24 січня 2025 року відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судове засідання учасники судового процесу не прибули, про причини неявки суд не повідомили, хоча належно були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, заявниці подали заяву про розгляд справи за їх відсутності, просять видати обмежувальний припис.

У відповідності до вимог п.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали цивільної справи та з`ясувавши фактичні обставини у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З довідки про склад зареєстрованих у приміщенні за вих. №03, виданої 21 січня 2025 року управителем ОСББ "Княгині Ольги, 5Б" ОСОБА_9 , вбачається, що заявниці ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані та проживають за адресою АДРЕСА_2 . Згідно цієї ж довідки основним квартиронаймачем був ОСОБА_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Дана обставина також підтверджується долученою копією ордеру на жиле приміщення №001459 від 09.08.1995р.

Відповідно до копії акту про фактичне проживання осіб за вих. №07, виданого 09 липня 2024 року управителем ОСББ "Княгині Ольги, 5Б" ОСОБА_9 , в квартирі АДРЕСА_1 також проживає невістка ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ч.6 ст.82 ЦПК України визначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

До заяви долучені копії постанов Франківського районного суду м. Львова від 07.01.2025р., з яких вбачається, що ОСОБА_4 притягнено до адміністративної відповідальності за ч.1 та ч.3 ст.173-2 КУпАП. З постанов вбачається, що ОСОБА_4 вчинянє домашнє насильство психологічного характеру, виражається нецензурною лайкою, погрожує фізичною розправою.

Відтак, встановлено та не потребують доказування обставини, якими заявниці обґрунтовують заяву про видачу обмежувального припису.

Відповідно до змісту ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Частиною 3 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству.

Ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено значення термінів, які вживаються в цьому ж законі, зокрема: - домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала, а також погрози вчинення таких діянь; - психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; -фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Згідно з п.7 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Відповідно до ст.24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників.

Згідно з ч.2 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Ч.3 ст.26 цього Закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14 січня 2020 року в справі № 754/6995/19 (провадження № 61-16980св19).

Суд вважає встановленим, що між заявницями та ОСОБА_4 існують неприязні стосунки та остання систематично вчиняє домашнє насильство стосовно заявниць, що виражаються у погрозах фізичного та психологічного насильства, сварках, нецензурних висловлюваннях, перебуванні в стані алкогольного сп"яніння за місцем проживання, вчиненням інших антисоціальних дій.

Суд вважає, що наявні очевидні ризики повторного заподіяння домашнього насильства відносно заявниць, оскільки ОСОБА_4 на шлях виправлення не стає, навпаки повторність її дій свідчить про небезпеку та загрозу здоров"ю заявниць.

У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" або Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків", на строк від одного до шести місяців.

Верховний Суд у постанові від 28 квітня 2020 року у справі №754/11171/19 зробив висновок, що тимчасове обмеження права власності кривдника, зокрема тимчасове обмеження у користуванні житловим приміщенням, з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосування такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність втручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи.

Статтею 3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

У статті 27 Конституції України зазначено, що кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

Верховний Суд у постанові від 05.09.2019 у справі № 756/3859/19 зазначив, що враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Враховуючи встановлені судом обставини, суд вважає доведеним той факт, що ОСОБА_4 вчиняє домашнє насильство відносно ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , а тому останні, які є жертвами такого насильства, потребують захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пунктом 2 Постанови пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)», § 23).

На підставі викладеного, керуючись статями 43 44, 49; 259, 263 - 265, 293-295, 315-316, 350 - 7 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з участю заінтересованої особи - ОСОБА_4 , про видачу обмежувального припису задоволити.

Видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , якій визначити тимчасове обмеження її прав, а саме, заборонити ОСОБА_4 перебувати в місці спільного проживання з постраждалими особами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_2 ; заборонити ОСОБА_4 наближатися на відстань менше ніж 300м до місця проживання постраждалих осіб ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 ; заборонити ОСОБА_4 вести листування, телефонні переговори або контактувати через інші засоби зв"язку особисто чи через третіх осіб з постраждалими особами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Встановити строк дії обмежувального припису шість місяців.

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Про видачу обмежувального припису не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомити уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також районну адміністрацію за місцем проживання (перебування) заявника.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення його повного тексту до Львівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

Заявник 1: ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ;

Заявник 2: ОСОБА_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ;

Заявник 3: ОСОБА_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ;

Заінтересована особа: ОСОБА_4 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя В. Кузь