справа № 563/934/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2025 року Корецький районний суд

Рівненської області

в складі: головуючого судді Сірака Д.Ю.

секретар судового засідання Литвинчук Л.Л.

за участі:

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Корець заяву представника відповідача, ОСОБА_3 , адвоката Шевчука Руслана Віталійовича про винесення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

встановив:

В провадженні Корецького районного суду Рівненської області перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Ухвалою Корецького районного суду Рівненської області від 20 грудня 2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - залишено без розгляду.

30 грудня 2024 року на адресу суду надійшла заява від представника відповідача про ухвалення додаткового рішення, в якому просив вирішити питання про стягнення з позивача на користь відповідача ОСОБА_3 понесених нею витрат на правову допомогу у розмірі 9 000,00 грн.

Позивач в судовому засіданні не заперечувала загалом щодо стягнення з неї витрат на правничу допомогу надану відповідачу, однак вважала, що заявлена представником відповідача сума є явно завищеною та необгрунтованою.

Відповідач, ОСОБА_3 та її представник, адвокат Шевчук Р.В. в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Адвокат Шевчук Р.В. подав заяву про розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення без участі відповідача та його, як представника. Заявлені вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу просив задоволити в повному обсязі.

Відповідач, ОСОБА_2 щодо вирішення питання стосовно ухвалення додаткового рішення суду та стягнення з ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу в цьому питанні підтримала думку позивача.

Заслухавши думку позивача, відповідача, вивчивши заяву про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до такого висновку.

Ухвалою Корецького районного суду Рівненської області від 20 грудня 2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - залишено без розгляду.

Так, відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його незявлення не перешкоджає розгляду справи.

Загальне правило щодо компенсації судових витрат у разі закриття провадження передбачено частиною п`ятою статті 142 ЦПК України, згідно з якою у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Отже, зі змісту ч.5 ст.142 ЦПК України вбачається, що відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, не у всіх випадках залишення позову без розгляду, а лише якщо воно відбулось внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Відповідно до частини дев`ятої статті 141 ЦПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Отже, для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідач має довести, а суд має встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими, чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

Згідно роз`яснень, викладених у пункті 38 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» в інших випадках закриття провадження у справі, а також у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У такому разі заявлені вимоги розглядаються у цій же справі одночасно із вчиненням наведених процесуальних дій. Розмір відшкодування доводить відповідач. При цьому, саме по собі пред`явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача.

Тобто, для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідач повинен довести, що позовна заява була залишена без розгляду внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, 03 червня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 .

04 червня 2024 року ухвалою Корецького районного суду Рівненської області вказану позовну заяву прийнято до розгляду (в порядку загального позовного провадження) та відкрито провадження у справі.

Підготовче судове засідання призначалось неодноразово, зокрема на: 03 та 18 липня, 08 серпня, 04 жовтня, 01, 29 листопада та 20 грудня 2024 року, про вказані судові засіданні позивачка була повідомлена через додаток «Viber», проте, в підготовче судове засідання жодного разу не з`явилась. Її представниця за договором про надання правової допомоги № 30/44 від 20 травня 2024 року, адвокат Турович О.М. 24 червня 2024 року до суду подала заяву про відкладення розгляду справи, що призначена на 03 липня 2024 року. 18 липня 2024 року в підготовчому судовому засіданні адвокат повідомила, що її довірительці відомо про час та місце розгляду справи та попросила відкласти судове засідання на іншу дату. В підготовчому судовому засіданні 08 серпня 2024 року, адвокат заявила клопотання про витребування доказів, яке судом було задоволене. Після чого, в підготовче судове засідання, що призначалось на 04 жовтня, 01 та 29 листопада, а також 20 грудня 2024 року не з`являлась, жодних заяв чи клопотань не подавала.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи.

Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Як передбачено ч.3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 - 3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначається в договорі про надання правової допомоги.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18.

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

При цьому, неспівмірність витрат на правничу допомогу й передбачених законом критеріїв є підставою для подання стороною-опонентом клопотання про зменшення розміру витрат, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка подає таке клопотання.

Основними критеріями визначення та розподілу судових витрат є їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. Схожі правові висновки викладені в пунктах 33, 34 та 37 додаткової постанови Великої Палати ВС від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19.

З врахуванням зазначених обставин та норм, суд вважає, що позивач звертаючись до суду розумів всі правові наслідки такого звернення та те, що відповідач буде нести не тільки правові наслідки, а й витрати на правову допомогу.

Суд дослідив зміст договору про надання правової допомоги №01/021/2024 від 07.06.2024 та додатки до нього, акти здачі-приймання наданих послуг та встановив, що зазначені документи містять детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, розмір гонорару.

Разом з цим, суд вважає, що заявлені стороною відповідача витрати в розмірі 9000,00 грн. є перебільшеними, виходять за межі критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Дана позиція узгоджується з висновками Великої Палати у справі № 755/9215/15-ц.

Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Відтак, з огляду на зазначене, беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих адвокатом послуг, враховуючи складність справи, принципи співмірності та розумності судових витрат, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, час розгляду справи, суд приходить до висновку, що клопотання представника відповідача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу підлягає задоволенню в розмірі 4 000,00 грн., що на думку суду є обєктивною для відшкодування витрат відповідачу.

Таким чином, вимоги заяви підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. 259, 263-265, 268, 270 ЦПК України, суд

ухвалив:

Заяву задовольнити частково.

Ухвалити додаткове судове рішення у цивільній справі №563/934/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 (чотири тисячі) гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду.

Повний текст ухвали складено 04 лютого 2025 року.

Суддя