Справа № 159/8320/24
Провадження № 2/159/360/25
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2025 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі: головуючого судді Шишиліна О.Г., за участю секретаря судового засідання Бакай Л.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дітей. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що сторони у справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно до рішення Ковельського міськрайонного суду від 17.11.2022 з ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання неповнолітніх доньок у розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12.09.2022 і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Протягом березня-травня 2024 року діти проходили лікування в лікаря стоматолога та позивачем витрачено кошти на лікування в сумі 22500 грн. Зазначила, що донька ОСОБА_5 навчається у Княгининівському ліцеї, проживає в пансіонаті з цілодобовим перебуванням та позивачем за період з 01.09.2024 по 06.12.2024 було сплачено кошти в сумі 7600 грн. за харчування доньки. Також нею було придбано зошити та книги на загальну суму 2340 грн. Вказала, що донька ОСОБА_6 навчається у Волинському обласному ліції та позивачем було придбано спецодяг на загальну суму 10200 грн. З посиланням на норми ст. 185 СК України, просить стягувати з відповідача в її користь половину вартості понесених додаткових витрат на утримання дітей в розмірі 22820 грн.

Ухвалою судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 31.01.2024 відкрито провадження в цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Крім цього, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, яким він скористався.

Відповідач позов визнав частково, у відзиві зазначив що понесені позивачем додаткові витрати на лікування дітей у стоматолога є обґрунтованими та зумовленими, а тому не заперечує проти стягнення половини вартості витрат в сумі 12750 грн. Стосовно стягнення інших додаткових витрат, то зазначив, що витрати одного з батьків на купівлю дорогого спецодягу, зошитів та книг, проживання в пансіонаті з цілодобовим перебуванням та харчуванням не є додатковими витратами, в розумінні ст.185 СК України, а тому просить відмовити у задоволенні вказаних позовних вимог.

Позивач в судове засідання призначене на 03.02.2025р. не з`явилась, представником позивача подано заяву про розгляд справи у їх відсутності, позов підтримують та просить його задовольнити. Щодо судових витрат на правову допомогу повідомив, що будуть надані в строк передбачений ст.141 ЦПК України.

Відповідач в судове засідання також не з`явився, представником відповідача подала суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позов визнають частково з підстав, викладених у відзиві.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання.

За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

У Постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 1519/2-5034/11 вказано, що за таких умов відмінність між датою судового засідання, про час та місце якого учасники справи були належним чином повідомлені, та датою складання повного судового рішення не свідчить про порушення порядку повідомлення учасників справи про час та місце проведення судового засідання та не є підставою для скасування судового рішення.

Отже за таких умов датою рішення суд зазначає дату складання повного текста рішення.

Дослідивши докази по справі, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що сторони у справі ОСОБА_1 до ОСОБА_2 є батьками неповнолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 17.11.2022, яке набрало законної сили, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12.09.2022 і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Відповідно до ч. 10 ст. 7 СК України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно ст.185 СК України:

«1. Той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

2. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.».

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Зі змісту правових висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 13.09.2017 року в справі № 6-1489цс17, від 26.06.2018 року в справі № 501/5060/15-ц, вбачається, що положення ч. 1 ст. 185 СК України стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).

Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 749/106/17 (провадження № 6-1489цс17), у постанові Верховного Суду від 17 травня 2018 року у справі № 643/11742/16-ц (провадження №61-26879св18), в постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року в справі №201/15248/16-ц, від 25 березня 2020 року в справі № 165/2594/17 (провадження №61-44526св18).

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 10 травня 2018 року у справі №61-15690св18

Позивач вказує, що протягом березня-травня 2024 року доньки проходили лікування у стоматологічному кабінеті «VivaDent» та нею було витрачено кошти в сумі 25500 грн. Просила стягнути з відповідача половину сплачених нею коштів на лікування дітей у лікаря стоматолога в сумі 12750 грн.

Стосовно витрат на лікування дітей, суд погоджується з тим, що вони є додатковими в розумінні ст.185 СК України та викликані особливими обставинами (лікуванням).

Відповідач в цій частині позовні вимоги визнав, не заперечує проти стягнення з нього половини понесених позивачем додаткових витрат.

Відповідно до ч. 4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Оскільки заявлені позивачем позовні вимоги про стягнення з відповідача половини вартості понесених додаткових витрат на лікування дітей визнані відповідачем, а тому в силу ч.1 ст. 82 ЦПК України вважаються доведеною та такою, що доказуванню не підлягають.

Стосовно заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача інших понесених нею додаткових витрат, суд виходить з наступного.

На підтвердження понесених додаткових витрат на неповнолітніх дітей позивач надала копії чеків та квитанцій.

Так, позивачем були понесені наступні витрати:

- на придбання олягу в магазині ПП ОСОБА_7 на суму 5500 грн.;

- на придбання одягу в ПП «Виробництво-Стиль» на суму 4700 грн.;

- на придбання зошитів і книг в ФОП ОСОБА_8 на суму 2340 грн.

Відповідно до ст.157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Що стосується витрат на придбання одягу на суму 10200 грн., зошитів та книг на загальну суму 2340 грн., то позивач повинна була довести, що вона погоджувала з відповідачем такі витрати, розмір цих витрат та їх необхідність.

Таке погодження було необхідним, оскільки понесені позивачем витрати не є витратами, без яких неможливо обійтися та вони не обов`язково мали бути понесені, саме в тому розмірі, в якому були понесені.

При цьому, суд звертає увагу, що такі витрати як одяг, зошити, книги, не є витратами, які зумовлені особливими обставинами, та не відносяться до додаткових витрат, в розумінні ст.185 СК України. Ці витрати мають покриватися за рахунок аліментів, які сплачує відповідач.

Відповідно до ч. 9 ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Суд також враховує матеріальне становище відповідача, розмір його доходу, сплату ним аліментів, можливість надання утримання і з боку матері, необхідність забезпечення справедливого балансу між інтересами дітей та можливістю батька оплачувати додаткові витрати у вказаних позивачем розмірах.

З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача половину понесених витрат за придбання одягу, зошитів, книг до задоволення не підлягають.

Позивач просить стягнути з відповідача половину додаткових витрат, понесених нею на оплату послуг за харчування.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує що донька ОСОБА_5 навчається у Княгининівському ліцеї та проживає в пансіонаті з цілодобовим перебуванням. Позивачем сплачено кошти за харчування за період навчання доньки, тобто з 01.09.2024 по 06.12.2024 в розмірі 7600 грн.

За визначенням - Алімeнти (лат. alimentum харчі, продовольство) обов`язок утримання у визначених законом випадках одним членом сім`ї інших, які потребують цього.

Як зазначено вище, на користь позивача на утримання дітей за судовим рішенням вже стягнуто на утримання дітей аліменти. Отже харчування дітей не є непередбачуваними дотатковими витратами, тому в задоволенні цієї вимоги суд відмовляє.

Інші докази наданими сторонами досліджені судом, вирішального значення не мають та не спростовують висновків суду.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням задоволення позовних вимог в частці додаткових витрат та звільнення позивача від сплати судового збору при зверненні до суду, сума судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Сума судового збору в даній справі становить 1211,20 грн.

Позивач просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу, притому будь-яких доказів суду не надав. Представник позивача пподав суду заяву від 03.02.2025р. в якій вказав, що докази прпо витрати на правовничу допомогу будуть ним надані в строк передбачений ст.141 ЦПК України.

Відповідач клопоче про зменшення цих витрат.

Отже станом на дату складання повного тексту судового рішення підстави для стягнення судових витрат на правничу допомогу відсутні.

Керуючись ст.ст.12, 81, 82, 259, 263, 264, 265, 273 ЦПК України суд,

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на дітей в сумі 12750 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 1211,20 грн. судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Волинського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 10.02.2025 року.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_2

Головуючий:О. Г. ШИШИЛІН