1Справа № 335/1166/25 2-о/335/85/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2025 року м. Запоріжжя

Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Апаллонова Ю.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , заінтересована особа військова частина НОМЕР_1 про встановлення факту перебування на утриманні,-

В С Т А Н О В И В:

05.02.2025 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про встановлення факту перебування на утриманні, заінтересована особа військова частина НОМЕР_1 .

Дослідивши вказану заяву та додані до неї матеріали, доходжу такого висновку.

Згідно з ч. 1, 3 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч. 3 ст. 294 Цивільного процесуального кодексу України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Частиною першою статті 294 ЦПК України встановлено обов`язок суду під час розгляду справ окремого провадження роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи.

У пункті 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року, №2 роз`яснюється, що позовна заява подається до суду в письмовій формі і за змістом повинна відповідати вимогам ЦПК України.

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Подібні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 643/6447/19.

Згідно із ст. 318 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Заявник у заяві вказує, що факт родинних відносин необхідний для подання до військової частини та до ІНФОРМАЦІЯ_1 для підтвердження права на утримання грошового забезпечення батька.

При цьому, звертаючись до суду із заявою про встановлення факту перебування на утриманні заявник зазначив, що відповіддю військової частини НОМЕР_1 від 06.12.2024 року №3-19/ц/ НОМЕР_2 заявниці було відмовлено у виплаті грошового забезпечення безвісти відсутнього батька ОСОБА_3 у зв`язку із відсутністю підстав для таких виплат (через відсутність встановленого факту перебування на утриманні у батька), у зв`язку із чим заявник просить суд встановити факт, що ОСОБА_1 перебувала на повному утриманні безвісті зниклого батька - старшого солдата ОСОБА_3 до дня його зникнення -01.11.2024 року.

Разом із тим, із долученого до матеріалів заяви листа командира військової частини НОМЕР_1 від 06.12.2024 року №3-19/ц/14382 випливає, що підставою відмови у виплатах була відсутність довідки про фактичне проживання заявника та його батька, та у тексті відповіді виділено темним кольором «.. повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним)", а не відсутність встановленого факту перебування на утриманні у батька, як про це зазначено в заяві.

З огляду на відсутність у матеріалах заяви звернення заявника від 02.12.2024 року з якого можливо встановити підстави звернення до ВЧ НОМЕР_1 заявника, це унеможливлює встановлення мети звернення до суду і що факт, який підлягає встановленню, має юридичне значення, тобто від нього мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Отже, заявником у заяві не зазначено докази на підтвердження того, що такий факт породжує юридичні наслідки, тобто від нього залежить виникнення, зміна або припинення майнових прав заявника, з огляду на те, що підставою для відмови у виплаті грошового забезпечення є відсутність довідки про фактичне проживання заявника та його батька, а не відсутність доказів перебування у батька на утриманні. Таким чином, у заяві не зазначено інформацію щодо відмови заявнику у отриманні цих виплат через відсутність встановленого факту перебування на утриманні у батька -військовослужбовця, який зник безвісті і не надано доказів такої відмови.

Отже, заявнику необхідно привести свою заяву згідно з вимогами діючого законодавства, а саме конкретизувати мету встановлення факту.

Окрім того, відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

У розумінні п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України від 20.12.1991 №2011 "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон №2011), в редакції чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Частиною 6 статті 9 Закону №2011 встановлено, що за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №884 затверджено "Порядок виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх" (далі - Порядок №884).

Відповідно до п. 4 Порядку №884 виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).

До заяви додаються: копії сторінок паспорта повнолітніх членів сім`ї з даними про прізвище, ім`я та по батькові і реєстрацію місця проживання (перебування); довідка про реєстрацію місця проживання (перебування) членів сім`ї (у разі відсутності такої інформації в паспорті); копія свідоцтва про шлюб (у разі наявності); копії свідоцтв про народження дітей (у разі наявності); копія документа, що засвідчує реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це контролюючому органу і мають відмітку в паспорті, - копія сторінки паспорта з такою відміткою).

За змістом п. 5 Порядку №884 командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) розглядає протягом 15 днів подані документи та приймає рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, про що повідомляється заявнику в письмовій формі.

У рішенні про відмову у виплаті грошового забезпечення обов`язково зазначаються підстави для такої відмови.

Командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) приймає рішення про відмову у виплаті у разі:подання заяви особами, що не зазначені в пункті 7 цього Порядку; подання не в повному обсязі документів, зазначених у пункті 4 цього Порядку;подання заяви з порушенням строків, визначених абзацами 6 і 7 пункту 6 цього Порядку; з`ясування в установленому законодавством порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовця в полон, самовільного залишення військової частини (установи, організації), місця служби або дезертирування.

Прийняття рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення у зв`язку з поданням не в повному обсязі документів не позбавляє заявників права звернутися до командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації) повторно після усунення причин, що стали підставою для відмови у виплаті.

Рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення може бути оскаржено у судовому порядку.

Відповідно до п. 7 Порядку №884 виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.

У разі письмової відмови однієї з осіб від виплати грошового забезпечення її частка рівномірно розподіляється між іншими особами, які мають право на його одержання.

Окрім того, передбачені п. 7 Порядку № 884 правила щодо кола осіб які мають право на отримання грошового забезпечення узгоджуються із нормами абз. 3 - 4 ч. 6 ст. 9 Закону № 2011-XII, якими передбачено, що грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.

При цьому аналіз норм абз. 3 - 4 ч. 6 ст. 9 Закону № 2011-XII та п. 7 Порядку № 884 дає підстави для висновку, що першочергове право на виплату грошового забезпечення мають дружина (чоловік) військовослужбовця. У разі їх відсутності це право переходить до повнолітніх дітей військовослужбовця, які проживають разом із ним. На рівні із особами другої черги право на отримання грошового забезпечення мають: 1) законні представники (опікуни, піклувальники) чи усиновлювачі неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку); 2) особи, які перебувають на утриманні військовослужбовців. У випадку якщо військовослужбовець не перебуває у шлюбі та не має неповнолітніх дітей які перебувають на його утриманні та/або повнолітніх дітей які проживають разом із ним, право на отримання грошового забезпечення переходить до батьків військовослужбовця. При цьому, у випадку наявності декількох осіб, що мають право на виплату їм грошового забезпечення, сума виплати розподіляється рівними частками на кожного (кожну) із них. Цей висновок випливає із абз. 2 п. 7 Порядку № 884 яким передбачено, що у разі письмової відмови однієї з осіб від виплати грошового забезпечення її частка рівномірно розподіляється між іншими особами, які мають право на його одержання.

Отже, з огляду на положення вказаних норм права, можливо дійти висновку про те, що першочергове право на виплачу грошового забезпечення мають члени сімей військовослужбовців: дружина (чоловіка), а в разі її (його) відсутності - повнолітні діти, які проживають разом з нею (ним), або законні представники (опікуни, піклувальники) чи усиновлювачі неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку). Особи, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батьки мають право на виплату грошового забезпечення у рівних частках лише за умови, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.

Частиною 4 ст.294 ЦПК України визначено, що справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

В свою чергу, заінтересовані особи вправі відповідно подавати докази на підтвердження обґрунтованості чи необґрунтованості заяви про встановлення факту, що розглядається судом, брати участь у дослідженні обставин справи, оскаржувати рішення і ухвали, вчиняти інші процесуальні дії, передбачені ст. ст.43, 49 ЦПК України.

Так, коло заінтересованих осіб визначається взаємовідносинами із заявником у зв`язку з обставинами, які підлягають встановленню і які можуть вплинути на їх права і обов`язки. При цьому, заінтересованими особами є особи, що беруть участь у справі та мають юридичну заінтересованість.

Водночас, заявник в заяві про встановлення факту родинних відносин без зазначення підстав в якості зацікавленої особи вказує військову частину НОМЕР_1 , до повноважень якої не відноситься вирішення питань щодо виплати грошового забезпечення безвісно відсутнього військовослужбовця, адже вирішення цих питань віднесені до повноважень командира військової частини.

При цьому заявник не вказує про наявність або відсутність у ОСОБА_3 інших родичів або осіб, що перебувають на його утриманні, та не вказує цих осіб, у разі їх наявності, в якості заінтересованих. Так, у заяві не зазначено, чи є у ОСОБА_3 дружина, якщо є, то заявнику пропонується також залучити її до участі у справі, в якості заінтересованої особи, оскільки рішення суду у цій справі може вплинути на її права та обов`язки, або зазначити про її відсутність. Також з огляду на черговість виплати грошового забезпечення, встановлену у Порядку №884 заявнику також пропонується залучити до участі у справі в якості заінтересованих осіб інших повнолітніх дітей ОСОБА_3 які проживали разом із ним, а якщо військовослужбовець не перебуває у шлюбі та не має неповнолітніх дітей які перебувають на його утриманні та/або повнолітніх дітей які проживають разом із ним залучити до участі у справі батьків військовослужбовця, які входять до кола осіб - членів сім`ї військовослужбовця, визначеного абз. 3-4 ч. 6 ст. 9 Закону № 2011-XII та абз. 1 п. 7 Порядку №884.

Стаття 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" встановлює, що право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого).

Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" визначає, що члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Окрім того, з Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що у провадженні Комунарського районного суду м.Запоріжжя перебуває цивільна справа №333/10330/24 за заявою ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, заінтересовані особи - Міністерство оборони України, військова частина НОМЕР_1 . Ухвалою суду у справі № 333/10330/24 від 04.02.2025 року витребувано відомості про наявність актових записів про батьків, братів/сестер, дружину чи дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відомості про наявність актових записів щодо реєстрації/розірвання шлюбу ОСОБА_4 . Витребувано з Великобілозерської сільської ради інформацію, чи перебувають на обліку як внутрішньо переміщенні особи ОСОБА_5 , ОСОБА_1 і ОСОБА_6 із зазначенням адреси їх теперішнього місця проживання, номерів засобів зв`язку.

Таким чином, встановлення вказаного факту впливатиме також на права й обов`язки інших осіб, не зазначених заявницею у статусі заінтересованих осіб.

Беручи до уваги неконкретно визначену мету про встановлення факту, заявниці необхідно усунути недоліки заяви конкретизувавши її зміст з урахуванням ст. 318 ЦПК України і визначити коло осіб, які мають бути залучені до участі у справі як заінтересовані особи з врахуванням їх юридичного інтересу, зазначити всіх осіб, які належать до складу сім`ї безвісти зниклого військовослужбовця та залучити їх до участі у справі в якості заінтересованих осіб, якщо таких немає - надати докази їх відсутності, при цьому, виконавши вимоги ст. 318 ЦПК.

Окрім того, згідно ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені розділом IV цього кодексу (Окреме провадження).

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно п.4 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду заяви у справах окремого провадження, яка подана фізичною особою, складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, в якому відповідна заява або скарга подається до суду (станом на 01 січня 2025 року 605,60 грн.).

Згідно до ч.3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

У порушення ст. 177 ЦПК до заяви не додано доказів сплати судового збору або документів, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону, заява подана до суду в електронній формі .

Отже, заявнику необхідно сплатити судовий збір в сумі 484,48 грн., про що надати суду відповідний платіжний документ.

Реквізити для сплати судового збору є такі:

Отримувач: ГУК у Запорізькій області/

м. Запоріжжя/Вознесенівс./22030101

Код отримувача: (ЄДРПОУ) 37941997

Номер розрахунку (IBAN): UA0008513

Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП)

Код класифікації доходів бюджету: 22030101.

Відповідно до ч.1 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Частиною 3 статті 185 ЦПК України передбачено, що якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Враховуючи, що заява не відповідає вимогам ст.175,297 ЦПК України, її необхідно залишити без руху, надавши заявнику строк для усунення недоліків протягом десяти днів.

Керуючись ст.ст. 175-177, 185, 259, 260,297 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , заінтересована особа військова частина НОМЕР_1 про встановлення факту перебування на утриманні, залишити без руху.

Надати ОСОБА_1 строк десять днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху для усунення вказаних в ухвалі недоліків шляхом надання суду оновленої заяви, яка відповідає вимогам ст.185,318 ЦПК України та квитанції про сплату судовому збору у розмірі 484,48 грн.

Роз`яснити, що у випадку невиконання зазначених вимог у встановлений строк, заява буде визнана неподаною та повернута відповідно до вимог ч. 3 ст. 185 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Ю.В. Апаллонова