Справа № 279/4847/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2025 року м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Гришковець А. Л.

з секретарем Павленко Л. В.,

за участю представника

позивача Мазурка В. С.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Овручі справу за позовом ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Мазурок В`ячеслав Сергійович, до ОСОБА_1 про стягнення коштів , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, в інтересах якого діє адвокат - Мазурок В. С., звернувся до суду з позовом та просить стягнути з ОСОБА_1 на його ОСОБА_2 користь безпідставно отримані грошові кошти в сумі 19 850 грн. 00 коп., судовий збір в сумі 1211 грн. 20 коп. та витрати за надання правової допомоги в сумі 6000 грн., мотивуючи тим, що 27.05.2024 ним позивачем ОСОБА_2 через касу АТ КБ «ПриватБанк» було помилково перераховано на картковий рахунок відповідача грошові кошти в сумі 19 850 грн. 00 коп.. 20.06.2024 позивачем, рекомендованим листом, було направлено відповідачу за адресою його місця проживання лист-пропозицію щодо повернення помилково перерахованих йому коштів задля врегулювання спору в досудовому порядку, встановивши 10-ти денний термін для повернення безпідставно набутих відповідачем коштів. 03.07.2024 надісланий позивачем лист вручено особисто відповідачу. Однак, ні після спливу 10-ти денного терміну з дня отримання листа, ні станом на день подачі позовної заяви відповідачем зобов`язання не виконано, а також жодним чином не відреаговано на висунуті вимоги. Тому позивач змушений був звернутися до суду для повернення безпідставно набутого відповідачем майна.

Відзиву на позов відповідачем надано не було.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених в позові. При цьому вказав, що кошти мали бути перераховані на інший рахунок, який саме йому не відомо. Реквізити були набрані помилково. З відповідачем позивач ніколи не був знайомий, не контактував. Звернувся до відповідача не відразу, а через місяць з листом, оскільки до цього звертався в поліцію.

Відповідач в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечив, зазначивши, що він є фізичною особою підприємцем та має своє СТО, займається ремонтом автомобілів, купівлею-продажем запчастин, надає послуги по ремонту автомобілів в дорозі тощо. Він надає послуги багатьом людям, замовлення в основному через інтернет, і розрахунки теж в основному безготівкові. В нього дуже багато може бути надходжень. Чи отримував кошти від ОСОБА_2 він не пам`ятає, так як не веде облік і контроль. З ним про ОСОБА_2 по телефону говорив поліцейський. Однак, позивач не міг помилково перерахувати йому кошти, так як при вводі рахунку вибивається прізвище, ім`я особи, тому, мабуть він надавав якісь послуги позивачу.

Вислухавши в судовому засіданні пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши письмові докази в справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання і кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Згідно із ч.1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За змістом цієї статті безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість зробити висновок про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, прямо передбачених частиною другою статті 11 ЦК України.

Частиною 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.

Загальна умова ч.1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi цієї статті тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Якщо ж зобов`язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов`язання). Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним.

Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або взагалі була відсутня.

Суть кондикційного зобов`язання виражається в тому, що набувач безпідставно збагатився за рахунок потерпілого, а тому зобов`язаний не лише повернути йому майно в натурі чи відшкодувати його вартість (стаття 1213 ЦК), а й у повному обсязі компенсувати потерпілому негативні наслідки від неможливості йому користуватися майном за призначенням шляхом відшкодування всіх доходів, які набувач одержав або міг одержати від цього майна, а набувач безпідставно збагатився за рахунок потерпілого.

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Вказана правова позиція сформульована Верховним Судом у постанові від 29.03.2022 у справі № 296/3518/19 (провадження № 61-20356св21).

Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Тобто, норми статті 1212 ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань.

Вказана правова позиція сформульована Верховним Судом у постановах: від 10 вересня 2018 року у справі № 638/11807/15-ц (провадження № 61-1215св17), від 12 вересня 2018 року у справі № 154/948/16 (провадження № 61-4497ск18), від 12 грудня 2018 року у справі № 205/3330/14-ц (провадження № 61-1133св18), від 24 березня 2021 року у справі № 369/8126/17 (провадження № 61-5137св19).

Згідно ч.1 ст. 626 ЦК України договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом (стаття 1215 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що при визначенні того, чи підлягають безпідставно набуті грошові кошти потерпілій особі слід враховувати, що акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад, зокрема, добросовісності. Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 04 серпня 2021 року у справі № 185/446/18 (провадження № 61-434 св 20), від 11 січня 2023 року у справі № 548/741/21 (провадження № 61-1022 св 22) та від 17 квітня 2024 року у справі № 127/12240/22 (провадження № 61-18405 св 23).

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

У пункті VII.-2:101 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказано, що збагачення є безпідставним, за винятком таких випадків: особа, яка збагатилася, має право на отримання збагачення за рахунок потерпілого в силу договору чи іншого юридичного акту, судового рішення або норми права; або потерпілий вільно і без помилки погодився на настання невигідних для себе наслідків.

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України).

Відповідно до абз. 2 п.п. 1.24 ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" помилковий переказ - це рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб`єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі.

Порядок дій платника, який допустив помилку при виконанні переказу коштів, регулюється Законом України «Про платіжні послуги» та Інструкцією про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг, затвердженої Постановою НБУ від 29.07.2022 № 163.

Відповідно до ч.4 ст.42 Закону України «Про платіжні послуги» платіжна операція вважається акцептованою після надання платником згоди на її виконання. Якщо немає згоди платника на виконання платіжної операції, - така операція вважається неакцептованою, якщо інше не передбачено цим Законом.

Згідно ч.2 ст.87 Закону України «Про платіжні послуги» платник несе відповідальність за відповідність інформації, зазначеної ним у платіжній інструкції, суті платіжної операції. У разі виявлення невідповідності інформації платник має відшкодувати надавачу платіжних послуг шкоду, заподіяну внаслідок такої невідповідності інформації.

Відповідно до п.35 Глави 1 Інструкції про безготівкові рахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг, затверджених Постановою НБУ від 29.07.2022 №163 платник несе відповідальність перед надавачем платіжних послуг, що його обслуговує, за відповідність інформації, зазначеної ним у платіжній інструкції, суті платіжної операції відповідно до умов договору.

Отже, саме позивач несе відповідальність за відповідність інформації, зазначеної ним у платіжній інструкції, суті платіжної операції тощо.

В ч.1 ст. 88 ст.87 Закону України «Про платіжні послуги» законодавець закріпив, що неналежний отримувач протягом трьох робочих днів з дати надходження повідомлення надавача платіжних послуг платника про виконання помилкової, неналежної (платіжна операція, внаслідок якої з вини особи, яка не є ініціатором або надавачем платіжних послуг, здійснюється списання коштів з рахунку неналежного платника та/або зарахування коштів на рахунок неналежного отримувача чи видача йому коштів у готівковій формі); або неакцептованої платіжної операції (платіжна операція, виконана надавачем платіжних послуг платника на підставі наданої ініціатором платіжної інструкції без отримання згоди платника (крім примусового списання (стягнення) або після відкликання такої згоди) зобов`язаний ініціювати платіжну операцію на еквівалентну суму коштів, зараховану йому внаслідок помилкової, неналежної або неакцептованої платіжної операції, на користь такого надавача платіжних послуг.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, визначених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.ч. 5-6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В ст.89 ЦПК України законодавець закріпив, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що 27.05.2024 ОСОБА_2 на картковий рахунок ОСОБА_1 було перераховано грошові кошти в сумі 19 900 грн. 00 коп.. До зарахування: 19850 грн. 00 коп., безготівкова комісія з отримувача 50 грн. 00 коп.. Призначення платежу: «надходження готівки за платіжними картками». Вказана обставина підтверджується копією квитанції «ПриватБанк» до платіжної інструкції на переказ готівки від 27.05.2024 (а. с. 10).

Копії листа-пропозиції та рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу свідчать, що 20 червня 2024 року на адресу місця проживання відповідача ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), позивачем ОСОБА_2 , через оператора поштового зв`язку АТ «Укрпошта», рекомендованим листом було направлено лист-пропозицію з проханням в 10-ти денний термін з часу отримання листа повернути кошти, які зараховані помилково та безпідставно на його рахунок № НОМЕР_1 ), на його картку № НОМЕР_2 в ПриватБанку. Вказаний лист було вручено ОСОБА_1 особисто 03.07.2024 (а.с.11-12).

Будь-яких інших доказів стороною позивача надано не було, зокрема не надано жодного доказу наявності помилки в діях позивача при перерахуванні коштів відповідачу. Наведені представником позивача обставини на обгрунтування помилки (кошти мали бути перераховані на інший рахунок, який саме йому не відомо; реквізити були набрані помилково), суд не може покласти в основу рішення у справі, оскільки останнім не наведено взагалі фактичні обставини перерахування цих коштів відповідачу (чому, з якою метою позивач перераховував ці кошти, на який рахунок в дійсності мав намір їх перерахувати, як у нього опинився рахунок саме відповідача, тощо) та, відповідно не доведено, що помилка взагалі мала місце.

Не надано і доказів, що операція по перерахуванню спірних коштів була неакцептованою платіжною операцією, тобто платіжною операцією, виконаною надавачем платіжних послуг платника на підставі наданої ініціатором платіжної інструкції без отримання згоди платника, в даному випадку позивача. Відповідно позивач надав згоду на перерахування коштів саме відповідачу і саме в сумі, яку зазначив в платіжній інструкції. Причому зазначення в призначенні платежу «надходження готівки за платіжними картками» свідчить про волевиявлення позивача на перерахування коштів.

Крім того, суд враховує, що не має місця і факт допущення помилки при здійсненні вказаного переказу і іншими особами (неналежна платіжна операція): з вини банку або іншого суб`єкта переказу, що є підставою оцінювати вказаний переказ як помилковий з огляду на положення абз. 2 п.п. 1.24 ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні".

Отже, стороною позивача не доведено абсолютну безпідставність набуття його коштів відповідачем, не доведено факту, що останній безпідставно збагатився за рахунок позивача.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) дійшла висновку, що на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Таким чином, зважаючи, що позивачем не наведено взагалі фактичні обставини перерахування спірних коштів відповідачу, не доведено абсолютну безпідставність набуття його коштів останнім, суд приходить до висновку, що спірні кошти перераховувались позивачем не помилково, а саме цілеспрямовано на рахунок відповідача ОСОБА_1 ..

Відповідно грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, вільно і без помилки погоджується на настання невигідних для себе наслідків (причому, згідно вищевказаної правової норми саме позивач несе відповідальність за відповідність інформації, зазначеної ним у платіжній інструкції, суті платіжної операції), тому вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів.

При цьому, суд звертає увагу, що правовідносини у справі, на правові висновки у постанові по якій посилається представник позивача у позовній заяві, а саме постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.01.2020 у справі №161/17945/18 та у справі, що розглядається, не є подібними, позаяк існує ряд істотних відмінностей у фактичних обставинах таких спорів, пов`язаних із правами й обов`язками їх сторін, суб`єктному складі, що в свою чергу зумовлює і різний зміст спірних правовідносин, та унеможливлює застосування правового висновку Верховного Суду, наведеного у постанові, на яку посилається позивач у позовній заяві, до спірних правовідносин у цій справі.

Відтак, аналізуючи та оцінюючи правовідносини, що склалися, норми права, що їх регулюють та досліджені докази в їх сукупності, а також виходячи із відповідності установлених судом вищевказаних обставин одному з основних завдань цивільного судочинства, регламентованому статтею 2 ЦПК України - справедливому розгляду і вирішенню цивільних справ, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі, суд приходить до переконання про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп. в дохід держави.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 245, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ), який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , до ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ), який зареєстрований по АДРЕСА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , про стягнення коштів, відмовити.

На рішення суду до Житомирського апеляційного суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: А. Л. Гришковець Повне рішення виготовлено 10.02.2025.