ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/487/25
Провадження № 4-с/362/13/25
У Х В А Л А

"22" січня 2025 р. суддя Васильківського міськрайонного суду Київської області Лебідь-Гавенко Г.М., перевіривши матеріали скарги ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Акціонерне товариство «Сенс Банк», приватний виконавець виконавчого округу Київської області Мойсея Іван Михайлович на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Київської області у виконавчому провадженні № 73276809,

в с т а н о в и в:

17.01.2025 року представник ОСОБА_1 адвокат Сандугея І.В. засобами поштового зв`язку звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Київської області Мойсея І.М. у виконавчому провадженні № 73276809, у якій просить:

- поновити строк подання скарги на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Київської області Мойсея І.М.;

- визнати неправомірною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Київської області Мойсея І.М. щодо невинесення постанови про закінчення виконавчого провадження № 73276809 з примусового виконання виконавчого листа № 362/2138/16-ц від 30 жовтня 2023 року, виданого Васильківським міськрайонним судом Київської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Сенс Банк» заборгованості;

- зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Київської області Мойсея І.М. поновити порушене право боржника ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 73276809 з примусового виконання виконавчого листа № 362/2138/16-ц від 30 жовтня 2023 року, виданого Васильківським міськрайонним судом Київської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Сенс Банк» заборгованості;

- стягнути з приватного виконавця виконавчого округу Київської області Мойсея І.М. на користь ОСОБА_1 судові витрати, в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.

Скарга обгрунотована тим, що 06 грудня 2023 року ОСОБА_1 добровільно сплатив АТ «Сенс Банк» 313 779,32 гривень відповідно до судового рішення і виконавчого листа та 26 грудня 2023 року направив приватному виконавцю повідомлення про оплату за виконавчим листом, однак, незважаючи на викладене, останнім дотепер не винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Після цього ОСОБА_1 був переконаний, що його обов`язок виконаний та виконавче провадження має бути закінчене. Лише в листопаді 2024 року з реєстру боржників виявив, що виконавче провадження закрито так і не було. За консультацією та допомогою ОСОБА_1 звернувся до адвоката Сандугея І.В. Після ознайомлення з даними про сплату боргу 11 листопада 2024 року представник Боржника - адвокат Сандугей І.В. направив виконавцю Заяву про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», яка була отримана 15 листопада 2024 р.

У зв`язку з бездіяльністю приватного виконавця щодо закінчення виконавчого провадження було подано Скаргу на бездіяльність приватного виконавця. Провадження по розгляду скарги було відкрито та призначено до розгляду (справа № 362/8469/24, провадження № 4-с/362/23/24). Приватний виконавець надав пояснення, що він 29 січня 2024 року направляв лист щодо відсутності підстав для закінчення провадження. Враховуючи вказане пояснення Ухвалою від 23.12.2024 р. скаргу було залишено без розгляду, у зв`язку з пропуском строку на звернення. Ухвала мотивована наступним: «29 січня 2024 року приватний виконавець листом, адресованим ОСОБА_1 , надав відповідь на заяву останнього від 26 грудня 2023 року, в якій, з-поміж іншого, посилаючись на відповідну судову практику, зазначив, що перерахування стягувачеві суми у національній валюті України чи іншій валюті, аніж валюті, що зазначена у резолютивній частині судового рішення, не вважається належним виконанням судового рішення. З цих підстав виконавець повідомив про відсутність підстав для закриття виконавчого провадження. Цим же листом виконавець повідомив боржнику залишок заборгованості за виконавчим провадженням. Лист державного виконавця від 29 січня 2024 року направлено ОСОБА_1 рекомендованим поштовим відправленням № 860 від 30 січня 2024 року». Після усунення умов, що стали підставою для залишення скарги без розгляду, заявник має право звернутися до суду повторно

Суд, перевіривши скаргу на дотримання строків звернення з останньою до суду, а також дослідивши викладені у ній обставини та додані до неї письмові докази дійшов до переконливого висновку, що відповідну скаргу слід залишити без розгляду, повернувши її заявнику та відмовити у поновленні строку на її подання, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Статтею 449 ЦПК України визначено, що скаргу може бути подано до суду:

а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи;

б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

У постановах від 18 листопада 2020 року у справах № № 466/948/19, 439/1493/15-ц, від 31 липня 2023 року у справі № 2-3187/11 Верховний Суд указав, що строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах. З`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення із скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові.

Відповідно до статті 447-1, частини першої статті 448 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права. Скарга подається стороною виконавчого провадження до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

При цьому, вимогами 122-124 ЦПК України встановлено порядок обчислення процесуальних строків.

До того ж, нормами ст. 126 ЦПК України визначено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.127 ЦПК, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

У скарзі представник заявника посилається на те, що 04 січня 2024 року до приватного виконавця надійшла заява боржника ОСОБА_1 від 26 грудня 2023 року, в якій останній, посилаючись на сплату заборгованості згідно із згаданою квитанцією від 06 грудня 2023 року в розмірі 313 779,32 гривень, просив закрити виконавче провадження № 73276809 і припинити заходи примусового характеру.

29 січня 2024 року приватний виконавець листом, адресованим ОСОБА_1 , надав відповідь на заяву останнього від 26 грудня 2023 року, в якій, з-поміж іншого, посилаючись на відповідну судову практику, зазначив, що перерахування стягувачеві суми у національній валюті України чи іншій валюті, аніж валюті, що зазначена у резолютивній частині судового рішення, не вважається належним виконанням судового рішення. З цих підстав виконавець повідомив про відсутність підстав для закриття виконавчого провадження. Цим же листом виконавець повідомив боржнику залишок заборгованості за виконавчим провадженням. Лист державного виконавця від 29 січня 2024 року направлено ОСОБА_1 рекомендованим поштовим відправленням № 860 від 30 січня 2024 року.

В подальшому, заявою від 11 листопада 2024 року, яка надійшла приватному виконавцеві 15 листопада 2024 року, представник боржника адвокат Сандугей І.В. повторно ініціював питання про закриття виконавчого провадження № 73276809 з підстав сплати відповідної заборгованості 06 грудня 2023 року в розмірі 313 779,32 гривень.

Листом від 04 грудня 2024 року виконавець у відповідь на лист представника боржника від 11 листопада 2024 року повторно повідомив про відсутність підстав для закриття виконавчого провадження. Цим же листом виконавець повторно повідомив боржнику залишок заборгованості за виконавчим провадженням.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23.12.2024 року (Справа №362/8469/24) залишено без розгляду скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Київської області Мойсея І.М. у виконавчому провадженні № 73276809. Вказаною ухвалою було зазначено, що представник скаржника не навів, а суд не встановив наявності поважних причин (об`єктивних, непереборних, істотних труднощів) пропуску скаржником строку на подання скарги на рішення, дії та бездіяльність приватного виконавця, а тому підстави для поновлення пропущеного строку для звернення зі скаргою до суду відсутні. За таких обставин, враховуючи, що скарга подана з істотним пропуском строку, визначеного статтею 449 ЦПК України, поважні причини для поновлення строку на звернення до суду зі скаргою відсутні, суд дійшов висновку про необхідність залишення скарги без розгляду.

Отже, враховуючи зміст скарги, на день звернення заявника до суду із вказаною скаргою сплинув десятиденний строк, встановлений ст. 449 ЦПК України.

В даному випадку, представник заявника просить поновити строк подання даної скарги який пропущений із поважних причин.

При цьому представник заявника так і не зазначає у скарги протягом 2024 року, до звернення до суду зі скаргою яка направлена до суду була повторно 30 грудня 2024 року, після розгляду попереднім складом суду 23.12.2024 року, чому боржник не ініціював будь-яких процесуальних питань з приводу виконавчого провадження.

Водночас, в розумінні вищенаведених норм матеріального та процесуального права, десятиденний строк на оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу виконавчої служби або приватного виконавця, обчислюється з моменту, коли сторона виконавчого провадження дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав або свободи.

Хоча про порушене право заявник знав, ще після отримання листа приватного виконавця від 30 січня 2024 року, а із скаргою тільки звернувся 30 грудня 2024 року, що також було встановлено попереднім складом суду в ухвалі від 23.12.2024 року.

Згідно ст.120 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Відповідно до ст.122 ЦПК України строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Згідно ст.123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язаний його початок.

Згідно прецедентної практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішеннях ЄСПЛ, постановлених за результатами розгляду справ «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року, зазначено, що право на суд не є абсолютним; воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує врегулювання з боку держави.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Устименко проти України» судом було наголошено на тому, що безпідставне поновлення процесуальних строків судом є протиправним, порушує принцип юридичної визначеності та право на справедливий суд (ст.6 Конвенції ООН Про захист прав людини та основоположних свобод).

Згідно ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається з закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.7 ст. 127 ЦПК України про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася з відповідною заявою.

Виходячи з принципу змагальності в цивільному процесі, прав та обов`язав сторін у справі, визначених ЦПК України, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк на звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням.

У разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку.

Поважними причинами можуть визнаватись лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтвердженні належними доказами.

Аналіз практики ЄСПЛ свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Перелік поважних причин, які враховуються для поновлення пропущеного строку, законом не встановлено, вони визначаються у кожному конкретному випадку, виходячи з певних обставин, які мають юридичне значення. Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними і пов`язані з дійсними істотними труднощами для вчинення процесуальних дій.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ЦПК України певних процесуальних дій. Інститут строків в цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у цивільних відносинах, а також стимулює учасників цивільного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Враховуючи наведені вище положення чинного законодавства, та те що ОСОБА_2 пропущено досить тривалий строк звернення до суду зі скаргою в порядку судового контролю за виконанням судового рішення, наведені у заяві причини пропуску строку на подання скарги не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення даного строку, оскільки стосуються періоду з січня 2024 року, заявник достеменно знав про прийняті щодо нього постанови, тому відсутні підстави для поновлення заявнику строку звернення до суду із скаргою, у зв`язку із чим скаргу необхідно залишити без розгляду.

При цьому, суддя вважає за можливе залишити заяву без розгляду на стадії прийняття її до розгляду, що відповідає положенням ст.ст. 13, 126 ЦПК України щодо диспозитивності цивільного судочинства та узгоджується з позиціями, висловленими в п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07 лютого 2014 року № 6.

Керуючись статтями 8, 9 Конституції України, статтями 10, 120, 122, 123, 126, 127, 257, 260, 448, 449, 450 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

У поновленні строку на подання скарги ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Акціонерне товариство «Сенс Банк», приватний виконавець виконавчого округу Київської області Мойсея Іван Михайлович на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Київської області у виконавчому провадженні № 73276809 відмовити.

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Акціонерне товариство «Сенс Банк», приватний виконавець виконавчого округу Київської області Мойсея Іван Михайлович на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Київської області у виконавчому провадженні № 73276809 залишити без розгляду та повернути заявнику.

Залишення скарги без розгляду не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення до Київського апеляційного суду.

Суддя Г.М. Лебідь-Гавенко