Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/4145/24

Номер провадження: 2/511/151/25

30 січня 2025 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Гринчак С. І.,

секретаря судового засідання Полихи Ю.О.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна Одеської області в загальному порядку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2024 року представник позивача-адвокат Магера Р.Ю., який діяв на підставі ордера серії ВН № 1422683 від 04.10.2024 року звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно.

Вимоги мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 .

Позивач ОСОБА_1 з 25.01.1975 року був одружений з ОСОБА_3 18.04.1997 року позивач разом з дружиною ОСОБА_3 за спільні сумісні кошти у спільну сумісну власність придбали житловий будинок з господарчими споруди, що розташовані по АДРЕСА_1 . Зазначений житловий будинок з господарчими спорудами розташовані на земельній ділянці площею 0,1500 га з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 020010057.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина у вигляді: 1/2 частки житлового будинку з господарчими спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та частки земельної ділянки площею 0,1500 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :02:001:0057.

За життя ОСОБА_3 заповіту не склала, тому має місце спадкування за законом. Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_3 є її чоловік позивач по справі там син спадкодавця ОСОБА_2 , який спадщину у встановленому порядку не прийняв.

У встановленому порядку та строки ОСОБА_1 звернувся до державного нотаріуса Приморської державної нотаріальної контори у м. Одеса А.М. Ворсуляк із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі якої заведено спадкову справу 64р/2019.

Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 66471388 від 17.09.2021 року, змінено місце зберігання спадкової справи з Приморської державної нотаріальної контори у м. Одеса на Великомихайлівську районну державну нотаріальну контору, на підставі наказу ПМУМЮ (м. Одеса) 18.06.2021 року № 400/03-08.

Листом державного нотаріуса Великомихайлівської районної державної нотаріальної контори Г.Шавша № 615/02-14 від 14.07.2023 року було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, а саме, на частку житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що залишилась після смерті дружини - ОСОБА_3 , яка померла яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкова справа №540/2021, у зв`язку з невизначеною часткою спадкового майна, що належить позивачу та дружині на підставі Договору купівлі продажу будинку, посвідченого держаним нотаріусом Роздільнянської державної нотаріальної контори Одеської області Патраманською Л.М. 18.04.1997 року за реєстровим номером 1566.

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду за захистом своїх спадкових прав.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 30.12.2024 року відкрито провадження по справі, в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Витребувано у державного нотаріуса Великомихайлівської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи № 540/2021 заведеної після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с.38).

29.01.2025 року на адресу суду від державного нотаріуса Великомихайлівської державної нотаріальної контори, надійшла належним чином засвідчена копія спадкової справи № 540/2021 заведеної після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с.49-69).

Заяви (клопотання) учасників справи.

Позивач ОСОБА_1 в підготовче судове засідання не з`явився, надав заяву в якій заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити та справу розглядати у його відсутність. ( а.с.46)

Відповідач ОСОБА_2 в підготовче судове засідання не з`явився, надав суду заяву в якій, заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 визнав в повному обсязі, просив суд їх задовольни, також просив розглянути справу без його присутності. Не заперечував проти ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні. (а.с.47)

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст. 206, 207 цього Кодексу.

Згідно з ч. 4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Суд вважає, що відповідачем визнано позовні вимоги, оскільки відповідач подав до суду заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності, а тому суд приходить до висновку про ухвалення рішення по справі в підготовчому судовому засіданні.

Суд, на підставі ст.247 ЦПК України розглядає справу у підготовчому засіданні за відсутності позивача і відповідача, за наявними у справі матеріалами, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, на підставі наданих доказів по справі, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм спірні правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 59 років померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 19.03.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по Роздільнянському району Роздільнянського міжрайонного управління юстиції Одеської області, актовий запис №183. ( а.с.5)

Позивач- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з 25.01.1975 року був одружений з ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 виданого 07.06.2004 року Управлінням ЗАГС Іркутської області. ( а.с.16)

18.04.1997 року позивач ОСОБА_1 разом з дружиною ОСОБА_3 за спільні сумісні кошти у спільну сумісну власність придбали житловий будинок з господарчими споруди, що знаходиться по АДРЕСА_1 , житловою площею 49,7 кв.м. та господарчих споруд: «А1» -пристройка, «а» - веранда, «Б» - сарай, « Д»-літня кухня, « Г»-погріб, «Ж» -гараж, №1-забор, №2-ворота, «І» -цистерна, що підтверджується Договором купівлі продажу будинку, що посвідчений державним нотаріусом Роздільнянської державної нотаріальної контори Одеської області Патраманською Л.М. 18 квітня за реєстром №1566. ( а.с.7)

Наявність житлового будинку підтверджується технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 26.09.2018 року., згідно якого, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований житловий будинок з господарськими будівлями, який складається з: «А» - житлового будинку, загальною площею 94,85 кв.м., в тому числі житловою 50,45кв.м. та господарчі споруди: Г» - погріб, «Ж» - гараж.( а.с.8-12)

Зазначений житловий будинок з господарчими спорудами розташований на земельній ділянці площею 0,1500 га з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 020010057, яка відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №116365 від 23.07.2007 року була оформлена на ОСОБА_3 (а.с.14)

На момент смерті ОСОБА_3 проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з нею проживав її чоловік ОСОБА_1 , що підтверджується довідкою виданої в.о. Лиманської селищної голови. ( а.с.15)

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина у вигляді: 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та частки земельної ділянки площею 0,1500 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :02:001:0057.

За життя ОСОБА_3 заповіту не склала, тому має місце спадкування за законом.

Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_3 є її чоловік - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 виданим 07.06.2004 року Управлінням ЗАГС Іркутської області та її син - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 виданого10.01.1981 року на підставі актового № 1290, який спадщину у встановленому порядку не прийняв.

У встановленому порядку та строки ОСОБА_1 звернувся до державного нотаріуса Приморської державної нотаріальної контори у м. Одеса А.М. Ворсуляк із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі якої заведено спадкову справу 64р/2019.( а.с.53)

Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 66471388 від 17.09.2021 року, змінено місце зберігання спадкової справи з Приморської державної нотаріальної контори у м. Одеса на Великомихайлівську районну державну нотаріальну контору, на підставі наказу ПМУМЮ (м. Одеса) 18.06.2021 року № 400/03-08. ( а.с.64)

Листом державного нотаріуса Великомихайлівської районної державної нотаріальної контори Г.Шавша № 615/02-14 від 14.07.2023 року було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, а саме, на частку житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що залишилась після смерті дружини - ОСОБА_3 , яка померла яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкова справа №540/2021, у зв`язку з невизначеною часткою спадкового майна, що належить позивачу та дружині на підставі Договору купівлі продажу будинку, посвідченого держаним нотаріусом Роздільнянської державної нотаріальної контори Одеської області Патраманською Л.М. 18.04.1997 року за реєстровим номером 1566. Та рекомендовано звернутися до суду. ( а.с.66)

Копія спадкової справи 540/2021 наявна в матеріалах справи. (а.с.49-68).

Вартість будинку становить 431 123грн, що підтверджується Висновком про вартість майна від 14.10.2024 року складеного ФОП . ОСОБА_4 (а.с.13)

Вартість земельної ділянки, кадастровий номер :02:001:0057, складає 156 937,58грн, що підтверджується Витягом із технічної документації грошової оцінки земельних ділянок, виданого головним спеціалістом відділу №7 управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Декржгеокадастру в Одеській області від 27.09.2024 року. ( а.с.20)

Норми права застосовані судом.

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за законом або за заповітом.

Згідно ст.1220 ч.1, ч.2 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлої.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст.1261 ЦК України до спадкоємців першої черги за законом входять діти померлого, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно вимог ч.1,2 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини згідно ч.1 ст. 1270 ЦК України встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до статті 86 ЦК Української РСР (редакції 1963 року) право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном.

Стаття 128 ЦК Української РСР (редакції 1963 року) Право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно до статті 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним з подружжям під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них.

Статтею 22 КпШС України презюмувалася спільність майна подружжя, набутого ними за час зареєстрованого шлюбу. Це означало, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважалося таким, що належало подружжю.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із ст. 321 ЦК України, непорушність права власності право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Крім того, суд зважає і на те, що у відповідності до п.3.1 роз`яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року N3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950р. та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

За ст. 6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Стаття 1 Першого протоколу до конвенції закріплює захист власності і встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно правової позиції, що викладена в постанові Верховного Суду від 22 вересня 2021 року у справі № 227/3750/19, суд може визнати право власності на спадкове майно, лише якщо його неможливо оформити в нотаріальному порядку.

Наявні матеріали справи свідчать про те, що нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та рекомендував звернутись до суду, а тому відповідач звернувся до суду з вказаним позовом, оскільки визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до ст. 71 Закону України «Про нотаріат» в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин (редакція від 01.01.2013) у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. На підставі письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, за згодою другого з подружжя, що є живим, у свідоцтві про право власності може бути визначена і частка померлого у спільній власності. Свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з них видається нотаріусом за місцем відкриття спадщини.

Таким чином, потрібно розрізняти ситуації, коли майно, зареєстроване за одним із подружжя на праві власності, є об`єктом права спільної сумісної власності, та коли таке майно, є особистою власністю одного із подружжя. Після смерті одного із подружжя, відкривається спадщина тільки на майно, яке належало спадкодавцю особисто, відповідно частка іншого із подружжя у об`єкті, який є спільним сумісним майно, не входить до складу спадщини.

Отже, той з подружжя, хто є живим, реалізуючи свої права як спадкоємець, має право подати заяву про прийняття спадщини (чи відмови у її прийнятті), а також заяву про видачу свідоцтва про право на частку в спільному майні подружжя.

Чинне законодавство не надає нотаріусу права здійснювати виділ частки. Таким чином, у разі смерті одного з учасників права спільної сумісної власності, передусім необхідно визначити частку померлого у спільному майні, яка і буде об`єктом спадкування. Проте не всі співвласники мають право у безспірному нотаріальному порядку оформити свідоцтво про право на частку. Таким правом з усіх можливих учасників спільної сумісної власності згідно Закону України «Про нотаріат», Наказом Мінюсту «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22 лютого 2012 № 296/5, наділений лише другий з подружжя.

Згідно з правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, закріпленої в п. 3.4 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, де зазначено, що у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності.

Верховний Суд в своїх постановах неодноразово зазначав, що визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно саме за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України (постанови від 27 травня 2020 року у справі № 361/7518/16-ц (провадження № 61-43734св18), від 16 вересня 2020 року у справі № 464/1663/18 (провадження № 61-9410св19), від 16 червня 2021 року у справі № 570/997/19 (провадження № 61-16257св20) та ін., що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах.

Однак відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування", у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК України). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

Згідно із пунктом 17 Постанови Пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014 року частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається, зокрема, при відкритті після нього спадщини.

Як вбачається з практики ВССУ (а саме ухвали ВССУ від 12.12.2012 року № 6-44981ск12) ідеальна частка - це частка у праві на річ.

Суд, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, на які посилаються сторони, давши оцінку кожному аргументу, наведеному позивачем в позові, прийшов до висновку про задоволення позову виходячи з наступного.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так судом достовірно встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 .

18.04.1997 року позивач ОСОБА_1 разом з дружиною ОСОБА_3 за спільні сумісні кошти у спільну сумісну власність придбали житловий будинок з господарчими спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці площею 0,1500 га.

Після смерті ОСОБА_1 відкрилась спадщина у вигляді 1/2 частки житлового будинку з господарськими спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та частки земельної ділянки площею 0,1500 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до Звіту про проведення технічного обстеження від 20.10.2024 року та технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 26.09.2018 року., житловий будинок з господарчими спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , складається з: «А» - житлового будинку, загальною площею 94,85 кв.м., в тому числі житловою 50,45кв.м. та господарчі споруди: Г» - погріб, «Ж» - гараж.( а.с.8-12)

Як свідчать матеріали справи, поділ вказаної вище зазначеного житлового будинку або виділ з нього окремих часток за життя ОСОБА_3 не проводився, розмір часток співвласників в праві власності на житловий будинок не визначався.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить, так звана, ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників щодо спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно.

Разом з тим, видачу нотаріусом свідоцтва про частку в спільному майні за заявою інших учасників спільної сумісної власності законодавство не передбачає, відтак суд приходить до висновку, що для успадкування частки у спільній сумісній власності після смерті іншого учасника спільної сумісної власності, крім подружжя, справа про визначення належної йому частки вирішуватиметься в суді.

Враховуючи те, що відповідно до Договору купівлі-продажу від 18 квітня 1997 року, житловий будинок з господарчими спорудами, який розташований на земельній ділянці площею 0,1500 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та померлій ОСОБА_3 , частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, а тому суд вважає за можливе визначити частку у праві спільної сумісної власності за кожним з співвласників у розмірі - .

Таким чином, в зв`язку з тим, що оформити свої спадкові права у нотаріальному порядку позивач не має можливості, його права підлягають судовому захисту.

Приймаючи до уваги, що позивач ОСОБА_1 є спадкодавцем першої черги після смерті дружини ОСОБА_3 і в установленому законом порядку прийняв спадщину, подавши до нотаріуса відповідну заяву, позовні вимоги його в цій частині також є законними та обґрунтованими, та за ним слід визнати право власності в порядку спадкування за законом на частину житлового будинку та господарчих споруд, що розташовані по АДРЕСА_1 , та частину земельної ділянки площею 0,1500 га з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, які належали ОСОБА_3 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судовий збір сплачено позивачами при зверненні до суду в повному обсязі, питання щодо стягнення судових витрат з відповідача на їх користь позивачами не заявлялось.

На підставі ст.ст. 328,392,1216-1218,1223,1225,1268-1270 ЦК України,ст.22,28КпШС України (редакції 1963 року), керуючись ст.ст. 12, 23, 76, 81, 141, 200,206, 247, 258, 265, 273, 354,355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно,- задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності по праву спадкування за законом на частину житлового будинку та господарчих споруд, що розташовані по АДРЕСА_1 , загальною площею 94.85кв.м., в тому числі житловою 50,45кв.м. та господарчих споруд: «Г» - погріб, «Ж» - гараж та частину земельної ділянки площею 0,1500 га з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 020010057, які належали ОСОБА_3 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на частину житлового будинку та господарчих споруд, що розташовані по АДРЕСА_1 , загальною площею 94.85кв.м., в тому числі житловою 50,4 кв.м. та господарчих споруд: «Г» - погріб, «Ж» - гараж та частини земельної ділянки площею 0,1500 га з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 020010057, як на майно набуте відповідно до Договору купівлі продажу будинку від 18.04.1997 року та Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №116365 від 23.07.2007 року.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, а у випадку оголошення вступної та резолютивної частини - протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст виготовлений та підписаний суддею 06.02.2025 року.

Суддя С. І. Гринчак