КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2025 року місто Київ.

Справа № 359/9815/22

Апеляційне провадження № 22-ц/824/4400/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

судді доповідача Желепи О.В.,

суддів: Мазурик О.Ф., Шкоріної О.І.

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської областівід 24 жовтня 2024року (ухвалене у складі судді Чирки С.С., повний текст рішення складено 01 листопада 2024 року)

у справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Бориспільської міської ради про відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ

У грудні 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивачкапосилалась на те, що вона звернулась до відповідача з запитом про надання публічної інформації про наявність на території населеного пункту вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд. Відповідач відповіді на такий запит не надав, чим порушив її права.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 12 липня 2021 року у справі № 320/4597/21, визнано протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Бориспільської міської ради щодо ненадання публічної інформації за запитом від 06 березня 2021 року ОСОБА_1 . Визнано протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Бориспільської міської ради щодо недотримання встановленого законом п`ятиденного строку надання інформації на запит на інформацію ОСОБА_1 . Зобов`язано Виконавчий комітет Бориспільської міської ради розглянути запит ОСОБА_1 від 06 березня 2021 року про надання публічної інформації щодо наявності на території м. Бориспіль вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд.

На думку позивачки протиправними діями відповідача, їй була завдана моральна шкода, яку вона оцінює у 40 000 грн та просить її стягнути на свою користь.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської областівід 24 жовтня 2024року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням ОСОБА_1 16 листопада 2024 року через систему «Електронний суд» подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу аргументовано тим, що суд не врахував та не дослідив, що діями виконавчого комітету Бориспільської міської ради, їй була завдана моральна шкода, яка полягає у стражданні та приниженні, яких вона зазнала внаслідок протиправних дій.

Вказує, що судом першої інстанції не було враховано практику Європейського суду з прав людини та порушено приписи Загальної декларації прав людини.

Стверджує, що судом не було враховано, що позивачка є інвалідом другої групи.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 листопада 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою.

До Київського апеляційного суду 02 грудня 2024 року надійшов відзив від виконавчого комітету Бориспільської міської ради в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог та стверджує, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необґрунтованість позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно із ч. 1. ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є відшкодуванняморальної шкоди у розмірі 40 000 гривень.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Судом першої інстанції встановлено, що 12 липня 2021 року рішенням Київського окружного адміністративного суду, адміністративний позов ОСОБА_1 до виконавчого комітету Бориспільської міської ради про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність виконавчого комітету Бориспільської міської ради щодо ненадання публічної інформації за запитом від 06 березня 2021 року ОСОБА_1 .

Визнано протиправною бездіяльність виконавчого комітету Бориспільської міської ради щодо недотримання встановленого законом п`ятиденного строку надання інформації на запит на інформацію ОСОБА_1 .

Зобов`язано Виконавчий комітет Бориспільської міської ради розглянути запит ОСОБА_1 від 06 березня 2021 року про надання публічної інформації щодо наявності на території м. Бориспіль вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2023 року, апеляційну скаргу виконавчого комітету Бориспільської міської ради - задоволено частково.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 12 липня 2021 року - скасовано в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправної бездіяльності виконавчого комітету Бориспільської міської ради щодо ненадання публічної інформації за запитом від 06 березня 2021 року та зобов`язання виконавчого комітету Бориспільської міської ради розглянути запит ОСОБА_1 від 06 березня 2021 року про надання публічної інформації щодо наявності на території м. Бориспіль вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд, та прийнято в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову в цій частині відмовлено. В іншій частині рішення Київського окружного адміністративного суду від 12 липня 2021 року - залишено без змін.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як було встановлено судом першої інстанції, з чим також погодився апеляційний суд, позивачка звернулася до відповідача із запитом від 06 березня 2021 року про надання публічної інформації, відповідно до Закону № 2939-VI.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2023 року встановлено, що 31 березня 2021 року на запит ОСОБА_1 виконавчим комітетом міської ради надано відповідь за № 12-33-1134, яку було направлено звичайним поштовим відправленням 31 березня 2021 року на адресу, зазначену позивачкою у запиті від 06 березня 2021 року, що підтверджується реєстраційною карткою вихідного документа.

БрюшковаС.В. є інвалідом 2 групи з дитинства. Вказана обставина підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААБ №128750 та копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 .

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути: відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Положеннями частин першої статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до вимог статті 56 Конституції України, статей 1173, 1174 ЦК України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень незалежно від вини цих органів чи посадових осіб.

Правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби, інші докази.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись з даним позовом, позивачка посилалася на ту обставину, що рішенням Київського окружного суду від 12 липня 2021 року встановлено факт протиправності дій органів влади.

Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Разом з тим, будь-яких доказів того, що діями виконавчого комітету Бориспільської міської ради позивачці завдано моральних страждань, останньою не надано. Отже, неможливо встановити причинний зв`язок між діями органу державної влади та моральними стражданнями позивачки, що є необхідною умовою для відшкодування завданої шкоди.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Разом з тим, Київський апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції не обґрунтовано розмір моральної шкоди та звертає увагу, що а ні до позовної заяви, а ні до апеляційної скарги не надано доказів, що прямо чи опосередковано підтверджують заподіяння позивачці сильних душевних страждань, шкоди здоров`ю, чи інших втрат немайнового характеру саме з боку відповідача, з яких суд, при обрахуванні розміру компенсації, міг би встановити характер та обсяг моральних страждань.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що сам лише факт порушення прав позивачки, яке проявилось у недотримання встановленого законом п`ятиденного строку надання інформації на запит не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково аргументована поза розумним сумнівом із зазначенням того, наскільки душевні переживання були інтенсивними, щоб сягнути рівня страждань.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги, що судом не було враховано, що позивачка є інвалідом першої групи виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 ОСОБА_1 є інвалідом другої групи. Проте, як зазначено у вказаному посвідченні, позивачка є інвалідом другої групи саме з дитинства, що свідчить про відсутність взаємозв`язку між діями органу державної влади та моральними стражданнями позивачки, що є необхідною умовою для відшкодування завданої шкоди, а тому колегія суддів відхиляє вказаний довід апеляційної скарги.

Інші доводи апеляційної скарги оцінюються колегією суддів критично, оскільки є безпідставними, такими, що повторюють доводи позовної заяви та зводяться до незгоди позивачки із ухваленим судовим рішенням.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вказане рішення є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. 369, 374, 375, 382, 383, 384, 389 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської областівід 24 жовтня 2024року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.

Головуючий О.В. Желепа

Судді О.Ф. Мазурик

О.І. Шкоріна