Справа № 946/2695/24
Провадження № 2/946/445/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2025 року м.Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

у складі:

головуючого судді - Баннікової Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Кобак Є.С.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Ізмаїл заяву позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 про встановлення порядку виконання ухвали суду Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 04 квітня 2024 року, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Орган опіки та піклування виконкому Ізмаїльської міської ради, Орган опіки та піклування виконкому Саф`янської сільської ради про визначення місця проживання дітей та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Орган опіки та піклування виконкому Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області, Орган опіки та піклування виконкому Саф`янської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області про визначення місця проживання дітей.

ОСОБА_1 подав до суду заяву про встановлення порядку виконання ухвали суду. Обґрунтовує її тим, що 04.04.2024 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області було постановлено ухвалу про забезпечення позову та було його зобов`язано передавати та забезпечувати побачення та спілкування (контакт) малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з ОСОБА_2 без участі інших осіб. Проте, у неділю 22.09.2024 року о 17:00 год. він прибув для того, щоб повернути дітей додому, але йому повернули лише сина ОСОБА_5 , а донька ОСОБА_6 залишилась за місцем проживання позивачки ОСОБА_2 , яка відмовилась передати йому дитину без пояснення причин. 05.10.2024 року він приїхав з сином ОСОБА_5 до місця проживання ОСОБА_2 , щоб передати сина матері та побачити доньку ОСОБА_6 , однак ОСОБА_2 була відсутня за адресою свого мешкання. Бабуся дітей ОСОБА_7 не дала йому побачити ОСОБА_6 та не пояснила, де знаходиться матір дітей. Ці факти були зафіксовані працівниками Ізмаїльського ВП. До теперішнього часу його донька ОСОБА_4 не повернулась до місця свого постійного проживання, до середовища до якого вона звикла, її розлучили з батьком та братом, дитина з 22.09.2024 року проживає з бабусею ОСОБА_7 . Він не може побачити доньку, йому невідомо у якому психологічному та фізичному стані знаходиться дитина. Просить врахувати характер спірних правовідносин, обставини, які змінилися після винесення ухвали суду від 04.04.2024 року, а саме те, що його донька ОСОБА_6 з 22.09.2024 року не повернулась до місця свого постійного проживання та на даний час проживає з бабусею ОСОБА_7 , яка відмовляється повернути дитину додому.

Просить встановити порядок виконання ухвали суду від 04.04.2024 року доповнивши ухвалу зобов`язаннями ОСОБА_2 повертати дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , йому - батькові - ОСОБА_1 після побачень, встановлених ухвалою суду від 04.04.2024 р.

Вивчивши заяву та матеріали справи, суд прийшов до висновку щодо відмови у задоволенні заяви, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 04.04.2024 року частково задоволено заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову. Зобов`язано ОСОБА_1 , передавати та забезпечувати побачення і спілкування (контакт) малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , кожну першу та третю суботу місяця з 10 години із залишенням дітей на ніч (за адресою проживання позивача: . АДРЕСА_1 ) до 15.00 год. неділі із ОСОБА_2 для проведення спільних зустрічей (контактів) з мамою без участі інших осіб.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Обов`язковість виконання судових рішень закріплена також конвенцією «Про захист прав та свобод людини», яка ратифікована Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав та свобод людини і основоположних свобод» від 17 липня 1997 року. Отже, її положення є обов`язковими для виконання Україною.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Аналіз змісту ст. 435 ЦПК України свідчить про те, що підставами для зміни чи встановлення способу і порядку виконання рішення є виключно ті, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вказані обставини повинні бути чітко встановлені та підтвердженні відповідними доказами.

Відповідно до правової позиції постанови Верховного Суду України від 25 листопада 1995 року у справі №6-1829цс15 - поняття «спосіб і порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, що встановлено ст. 16 ЦК України. Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений.

Зміна способу та порядку виконання рішення це визначена законодавством послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем, а також права і обов`язки суб`єктів виконавчого провадження під час їх вчинення. Тобто судом вживаються нові заходи для реалізації рішення суду в разі неможливості його виконання у порядку і спосіб, що встановлені раніше.

Спосіб виконання рішення визначається на підставі встановлених у ст.16 ЦК України способів захисту цивільних прав. Зокрема, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Зміна способу і порядку виконання рішення полягає у заміні одного заходу примусового виконання іншим.

При вирішенні питання про зміну (встановлення) способу виконання суд повинен з`ясувати обставини, що свідчать про абсолютну неможливість виконання рішення.

З урахуванням системного тлумачення вказаних норм права, зміна способу і порядку виконання, за доведеності зазначених в цих нормах підстав, повинна відбуватися в межах вимог того позову, стосовно якого було ухвалено відповідне судове рішення, яке перебуває на примусовому виконанні.

Відповідно до ч.3 ст.33 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

У відповідності до ч.1 ст.435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Згідно з ч.3 ст.435 ЦПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Водночас, процесуальна можливість встановити чи змінити спосіб або порядок виконання судового рішення не передбачає зміну судового рішення по суті, обрання нового способу захисту порушеного права, а полягає лише у вирішенні питання про вжиття нових заходів для належного виконання рішення та захисту порушеного права у визначений раніше спосіб.

У постанові Верховного Суду від 10.06.2019 року у справі № 350/426/16-ц, від 05.09.2018 року у справі № 2-749/11/2229 зазначено, що спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, встановленого статтею 16 ЦК України. Під зміною способу виконання рішення суду необхідно розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення у разі неможливості його виконання у раніше встановлений спосіб.

У постанові Верховного суду України від 25.11.2015 у справі №6-1829цс15, постанові Касаційного господарського суду від 11 квітня 2018 року у справі №904/1478/15 зазначено, що при цьому, ключовим питанням є те, що під час зміни способу та порядку виконання рішення, суд не може змінювати саме рішення по суті.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне у задоволенні заяви відмовити.

При цьому, сторони не позбавлені можливості звернутись до суду із новими заявами про забезпечення позову тощо.

Керуючись ст.ст.223,260,272,353,435 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 про встановлення порядку виконання ухвали суду Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 04 квітня 2024 року - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Н.В.Баннікова