Справа № 301/64/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" лютого 2025 р. м. Іршава

Іршавський районний суд Закарпатської області в складі головуючої Даруда І.А., при секретарі Сатін Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Іршава цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до виконавчого комітету Білківської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до Іршавського районного суду Закарпатської області з позовом до виконавчого комітету Білківської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно, стверджуючи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер спадкодавець (батько позивача), ОСОБА_3 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 видане 26.09.2023 р.

Після смерті спадкодавця відкрилась спадщина на спадкове майно, що складається :

- житлового будинку з належними до нього надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Первісна реєстрація права власності на домоволодіння АДРЕСА_1 .Раковець була проведена на спадкодавця ОСОБА_3 .

Документами, що стосуються вказаного нерухомого майна є свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 24.09.2009р. Однак як стверджує позивач, в нього наявна тільки копія даного свідоцтва та інвентарна справа, які видані КП «Іршавське БТІ».

У зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок з належними до нього надвірними спорудами позивач змушений звернутися з позовом до суду про визнання права власності на спадкове майно.

На день смерті спадкодавця в будинку АДРЕСА_1 .Раковець спадкодавець проживав один. Даний факт позивач стверджує довідкою Білківської сільської ради від 24.09.2024р. за №02-06/1624.

Також, позивач стверджує, що він є єдиним спадкоємцем першої черги, оскільки дружина спадкодавця (мати позивача), ОСОБА_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Також, позивач ОСОБА_2 , звертає увагу суду на те, що у свідоцтві про його народження серії НОМЕР_2 у графі «батько» записано ОСОБА_5 . У свідоцтві про смерть серії НОМЕР_1 у графі «Прізвище, ім`я, по батькові» записано ОСОБА_3 . Тому, розбіжності в написанні імені та по батькові спадкодавця, який є батьком позивача, є також перепоною в оформленні спадщини в нотаріуса.

В зв`язку з цим, ОСОБА_2 не має можливості як спадкоємець за законом оформити у встановленому законом порядку право власності на спадкове майно та отримати свідоцтво про право на спадщину, а тому вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, натомість його представником адвокатом Мешко В.М. було подано до суду заяву в якій позовні вимоги остання підтримала, а справу просила розглянути без її участі та участі позивача ОСОБА_1 .

Представник відповідача виконавчого комітету Білківської сільської ради в судове засідання не з`явився, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений своєчасно і належним чином. Натомість, подав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи у його відсутності. Відзиву чи заперечень проти позову, представником виконавчого комітету Білківської сільської ради надано не було.

Суд, всебічно та в повному обсязі дослідивши матеріали справи прийшов до наступних висновків.

Судом під час судового засідання було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер спадкодавець (батько позивача), ОСОБА_3 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 видане 26.09.2023 року. (а.с. 14)

Згідно наданих доказів, а саме копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 24.07.2009 року (а.с. 18) та копії інвентарної справи (а.с. 20-34) , суд встановив, що після смерті спадкодавця ОСОБА_3 відкрилась спадщина на спадкове майно, що складається із житлового будинку з належними до нього надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 . Також, під час судового засідання було встановлено, що на даний час, оригінала даного свідоцтва та інвентарної справи, які видані КП «Іршавське БТІ» в позивача не збереглося.

Також, згідно довідки, що видана Білківської сільської ради від 24.09.2024 р. за №02-06/1624 на день смерті спадкодавець в будинку АДРЕСА_1 .Раковець спадкодавець проживав один. Інших спадкоємців, які б виявили бажання прийняти спадщину, судом не було встановлено.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_3 на момент смерті на праві приватної власності належало зспадкове майно, що складається з житлового будинку з належними до нього надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 . Єдиним спадкоємцем даного майна є ОСОБА_2 , який через втрату правовстановлюючих документів на спадкове майно позбавлений можливості оформити спадкові права на вищевказаний житловий будинок з надвірними спорудами.

Також, із долучених до позовної заяви документів судом вбачається, що у свідоцтві про народження позивача ОСОБА_1 , серії НОМЕР_2 у графі «батько» записано ОСОБА_5 , натомість, у свідоцтві про смерть останнього, серії НОМЕР_1 у графі «Прізвище, ім`я, по батькові» записано ОСОБА_3 . Дані розбіжності в написанні імені та по батькові спадкодавця, який є батьком позивача, є перепоною в оформленні спадщини в нотаріуса.

Суд звертає увагу на те, що статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та статтею 8 Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду за захистом конституційних прав і свобод людини і громадянина.

Згідно зі статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31.03.95 м. Київ «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого акту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника.

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Однією з позовних вимог позивача є встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, що він ОСОБА_2 , є сином спадкодавця ОСОБА_3 .

Метою встановлення вищевказаного факту є усунення розбіжностей у документах, що підтверджують родинний зв`язок позивача та спадкодавця.

На підставі чого, суд прийшов до висновку, що вимогу позивача про встановлення факту родинних відносин слід задовольнити.

Також, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є громадянином Республіки Словаччина, що стверджується його паспортом громадянина Республіки Словаччина (а.с. 10-11), а також перекладом такого від 22 серпня 2024 року, що засвідчений приватним нотарісуом Мукачівського районного нотаріального округу (а.с. 12)

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» іноземний елемент ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм, зокрема, хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про міжнародне приватне право» цей Закон застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом, зокрема, підсудність судам України справ з іноземним елементом.

Визначаючи підсудність справи судам України, необхідно керуватися загальними правилами, визначеними у ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право».

В п.п. 2, 7 ч. 1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлені підстави визначення підсудності справ судам України, зокрема, суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадках, якщо у справі про спадщину спадкодавець у момент смерті був громадянином України або мав в Україні останнє місце проживання.

Згідно наданих доказів, спадкодавець, ОСОБА_3 у момент смерті останнє місце проживання мав в Україні, що зокрема підтверджується, його свідоцтвом про смерть, відповіддю на авдокатнський запит від 24.09.2024 року, згідно якої ОСОБА_3 був зареєстрований у АДРЕСА_1 .

Отже, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, який має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За правилами ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до ст. 1223 ЦК Кодексу, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Також, суд бере до уваги те, що відповідачем, жодних заперечень до суду, проти задоволення позову чи письмових доказів, які б спростовували доводи позивача надано не було.

Зважаючи на те, що надані позивачем докази є належними і допустимими, оскільки такі містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, при цьому, судом не встановлено обставин, які б свідчили про порушення прав, свобод та інтересів інших осіб, внаслідок ухвалення судом рішення про задоволення позовних вимог, тому на переконання суду позовні вимоги викладені в даній позовній заяві підлягають до задоволення в повному обсязі.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Керуючись ст. ст. 4, 12, 19, 83, 175, 177, 184, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, ст.ст. 16, 392, 1216, 1220, 1223 , 1268 ЦК України, суд, -

Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до виконавчого комітету Білківської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є сином ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , власником житлового будинку з належними до нього надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: І. А. Даруда