ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

06 лютого 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 734/1010/24

Головуючий у першій інстанції Соловей В. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/260/25

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді Шитченко Н.В.,

суддів Висоцької Н.В., Онищенко О.І.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 01 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, -

У С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , у якому просив зменшити розмір аліментів, які на підставі рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 01 березня 2017 року стягуються з нього на користь відповідачки на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення ним повноліття.

Заявлені вимоги мотивував тим, що є платником аліментів на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини його заробітку відповідно до судового рішення. З часу визначення розміру аліментів сімейний стан позивача змінився, оскільки у 2020 році він одружився із ОСОБА_4 , у цьому шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_2 у подружжя народився син ОСОБА_5 . Дружина позивача перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною. Крім того, ОСОБА_1 зазначав, що виховує та утримує доньку дружини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Посилаючись на наведені обставини, просив зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на утримання сина, до 1/6 частини всіх видів його доходу.

Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 01 листопада 2024 року позов залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне встановлення обставин справи, порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд, відмовляючи у задоволенні позову, не врахував того, що зміна сімейного стану є самостійною, незалежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Указує на те, що укладення шлюбу із ОСОБА_7 , народження іншої дитини сина ОСОБА_5 , перебування на утриманні позивача дружини, яка наразі здійснює догляд за їх малолітнім сином, а також доньки дружини від першого шлюбу, призвело до зміни сімейного та матеріального стану ОСОБА_1 .

Скаржник просить урахувати додані до апеляційної скарги докази погіршення стану його здоров`я, які підтверджують необхідність постійного обстеження та лікування, а також інші докази, що зумовлюють додаткові майнові витрати скаржника, зокрема: щодо оренди квартири та стану здоров`я дружини. Указує, що, звернувшись з цим позовом, не мав можливості своєчасно їх подати через те, що, як військовослужбовець ЗСУ, постійно змінює місце перебування, перебуває у відрядженнях і на бойових завданнях, що об`єктивно не залежить від його волі.

У наданому відзиві ОСОБА_2 , не погодившись із доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 , просить скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Обгрунтовуючи доводи відзиву, ОСОБА_2 , категорично заперечує проти приєднання нових доказів, дослідження їх судом апеляційної інстанції.

Вважає, що під час розгляду справи у суді першої інстанції позивач мав достатньо часу для їх подання. Зокрема, додані до апеляційної скарги: копія договору оренди квартири від 15 січня 2024 року; копія посвідчення учасника бойових дій, виданого у 2017 році; копія медичної книжки, копія виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 1011 про перебування позивача на стаціонарному лікуванні у 2022 році, існували на час звернення з позовом і могли бути подані разом із ним.

Медичні документи щодо стану здоров`я ОСОБА_8 , датовані 02 та 15 квітня 2024 року, були наявні до закриття підготовчого провадження у справі і мали бути подані у підготовчому засіданні за відповідним клопотанням. Інші документи: копія договору оренди квартири від 23 серпня 2024 року, копія витягу з наказу про відрядження до м. Львів від 26 жовтня 2024 року були наявні на час розгляду справи по суті і могли бути подані перед початком її розгляду справи на підставі ч. 1 ст. 222 ЦПК України.

Наголошує на тому, що на підставі чинного законодавства лікування військовослужбовців здійснюється безоплатно, і ОСОБА_1 не підтверджено належними доказами здійснення витрат на обстеження та лікування. Консультативним висновком спеціаліста від 15 травня 2024 року ОСОБА_8 рекомендовано спостереження, лікарські препарати не призначались, тобто витрати на обстеження та лікування дружини позивачем не підтверджено. Доказів щодо здійснення фактичних витрат ОСОБА_1 по сплаті орендної плати, комунальних послуг не надано.

Звертає увагу суду на те, що матеріали справи не містять доказів майнового стану дружини позивача, тобто твердження ОСОБА_1 про її утримання не доведено. Донька ОСОБА_8 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , має батьків, які зобов`язані відповідно до ст. 150, 180 СК України матеріально утримувати дитину до повноліття. Добровільне утримання доньки дружини є правом позивача, яке не має впливати на аліментні зобов`язання щодо утримання іншої дитини сина ОСОБА_3 .

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити, а рішення суду скасувати, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення майнового стану позивача чи неможливості виплачувати аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі, визначеному судовим рішенням, а зміна його сімейного стану, наявність іншої дитини від іншого шлюбу, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів.

Колегія суддів не може погодитись з наведеним висновком суду першої інстанції, оскільки він не відповідає обставинам справи та нормам чинного сімейного законодавства, що регулює спірні відносини.

У справі встановлено, з 24 липня 2010 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 03 березня 2017 року розірвано (а.с. 8).

Сторони являються батьками матолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9).

Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 01 березня 2017 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_9 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, починаючи з 09 лютого 2017 року, і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 7).

14 липня 2020 року ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_7 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Чугуєву, Чугуївському та Печенізькому районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (а.с. 12).

У цьому шлюбі народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого Четвертим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с. 11).

ОСОБА_6 є матір`ю ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що засвідчено копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у м. Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області ( а.с. 10).

Відповідачка ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у в/ч НОМЕР_4 , що підтверджується довідкою від 01 квітня 2024 року (а.с. 40).

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку; батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтями 180, 181 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 192 СК України та роз`яснень п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тобто, законодавцем чітко встановлена наявність конкретних підстав для зміни розміру аліментів.

З аналізу ст. 181, 192 СК України вбачається, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Приписами ст. 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Як свідчать матеріали справи, рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 01 березня 2017 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_9 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, починаючи з 09 лютого 2017 року, і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

ОСОБА_1 на час звернення з цим позовом перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8 та є батьком малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Отже, по справі встановлено, що після ухвалення судового рішення про стягнення з позивача аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , сімейний стан позивача очевидно змінився.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить взяти до уваги докази, які не були предметом розгляду суду першої інстанції, зокрема:

- копію посвідчення учасника бойових дій, виданого ОСОБА_1 30 січня 2017 року (а.с. 118);

- копію витягу з наказу начальника Військового інституту танкових військ Національного технічного університету «Харківській політехнічний інститут» (по стройовій частині) від 26 жовтня 2024 року № 319, згідно з яким полковника ОСОБА_1 , начальника кафедри бронетанкового озброєння та військової техніки факультету озброєння та військової техніки, у зв`язку із службовою необхідністю відряджено до пункту тимчасової дислокації у м. Львів з 27 жовтня 2024 року (а.с. 117);

- копію договору оренди квартири у приватної особи від 15 січня 2024 року, за яким ОСОБА_1 взяв у тимчасове користування квартиру у АДРЕСА_1 для проживання 1 людини, зі сплатою орендної плати у розмірі 9 500 грн в місяць (а.с. 112-114);

- копію договору оренди від 23 серпня 2024 року, відповідно до якого ОСОБА_8 орендує квартиру у АДРЕСА_2 , зі сплатою орендної плати у розмірі 5 000 грн щомісячно (а.с. 115-116);

- копію медичної книжки полковника ОСОБА_1 (а.с. 119-133);

- копію виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 1011, за змістом якої ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у період з 16 по 22 квітня 2022 року (а.с. 134-135);

- копію консультативного висновку спеціаліста КНП «Міська поліклініка № 6» Харківської міської ради від 15 квітня 2024 року, відповідно до якого ОСОБА_8 встановлено певний медичний діагноз, а також копію її ультразвукового дослідження, складеного 02 квітня 2024 року (а.с. 136, 137-138).

Поважність неподання наведених доказів до суду першої інстанції позивач обґрунтовував тим, що, будучи військовозобов`язаним та маючи статус учасника бойових дій, постійно змінює місце перебування через військову необхідність, що об`єктивно не залежить від його волі. Зазначав, що за обов`язком служби змушений постійно їздити до м. Львів на тривалий термін, внаслідок чого виникла потреба в оренді квартири, що становить 9 000 грн щомісячно. Указував, що сплачує також 5 000 грн щомісячно за оренду житла у м. Харкові, де мешкає його родина. З 2019 року ОСОБА_1 встановлено певні медичні діагнози, у зв`язку з чим позивач потребує постійного медикаментозного лікування. Дружина скаржника також потребує лікування. На думку позивача, указані обставини у сукупності підтверджують його доводи про те, що матеріальний стан значно змінився після зміни сімейного стану.

Згідно з ч. 8 ст. 83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Отже, єдиний винятковий випадок, коли є можливим прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого процесуальним законом строку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії.

У пункті 6 частини другої статті 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційний скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Тлумачення змісту п. 6 ч. 2 ст. 356, ч. 1, 2 та 3 ст. 367 ЦПК України вказує на те, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі подання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд враховує як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд констатує, ураховуючи введений в країні воєнний стан, що наданими ОСОБА_1 доказами підтверджено його доводи про те, що у зв`язку з обов`язком військової служби позивач здійснює переміщення територією України, що об`єктивно могло унеможливити своєчасне подання відповідних доказів до суду першої інстанції. Додані позивачем до апеляційної скарги наведені вище докази є достовірними та мають виключне значення для правильного вирішення спору. Заперечення сторони відповідача зводяться до того, що ОСОБА_1 мав можливість надати до суду першої інстанції відповідні документи, але ОСОБА_2 не стверджує, що вони не мають значення для правильного вирішення справи. Отже, подані позивачем до суду апеляційної інстанції нові докази безпосередньо стосуються предмету доказування.

Таким чином, додані позивачем до апеляційної скарги докази оцінюються апеляційним судом у сукупності з іншими доказами, які містяться в матеріалах справи.

У постанові Верховного суду від 10 жовтня 2023 року у справі № 682/2454/22 зазначено, що ст. 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із сторін та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану, підставою для зміни розміру аліментів. Тобто народження у заявника у іншому шлюбі дитини відповідно до положень ст. 192 СК України є самостійною підставою для зміни розміру аліментів. Так, конструкція зазначеної статті визначає альтернативні підстави для застосування положень про зміну розміру аліментів. Це зокрема, зміна матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 727/1599/22.

Проаналізувавши обставини справи, колегія суддів виходить з того, що після ухвалення судового рішення про стягнення із ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивач одружився і у нього народилася інша дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Наданими доказами підтверджено також те, що у зв`язку із службовою необхідністю позивача відряджено до м. Львова, що зумовило укладення договору оренди квартири у цьому населеному пункті за 9 000 грн щомісячно. Дружина позивача перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною, має вади здоров`я.

Надані ОСОБА_1 медичні документи підтверджують наявність у позивача певних діагнозів, що потребують лікування. Оскільки рішення Козелецького районного суду від 01 березня 2017 року про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітнього сина не містить даних щодо незадовільного стану здоров`я позивача або наявності у нього певних медичних діагнозів, апеляційний суд вважає доведеними твердження ОСОБА_1 про погіршення стану його здоров`я з часу ухвалення наведеного вище судового рішення.

У цій справі апеляційний суд вважає встановленим наявність підстав для зміни розміру аліментів через зміну сімейного стану позивача, стану його здоров`я, що зумовило зміну матеріального стану.

Колегія суддів не погоджується з доводами сторони відповідача про відсутність підстав для зменшення розміру аліментів. Справу розглянуто на підставі доказів, наданих сторонами. Суд вважає твердження ОСОБА_1 щодо зміни сімейного та майнового стану, стану здоров`я з часу визначення судом розміру аліментів на утримання сина такими, що узгоджуються з встановленими в ході судового розгляду обставинами справи, які підтверджено відповідними доказами.

Ні позивач, ні відповідачка, надавши суду докази того, що є військовими, не представили інформації про розмір своїх доходів та відповідно розмір аліментів, що наразі стягуються з позивача на користь відповідачки на утримання сина.

ОСОБА_2 , стверджуючи про можливість позивача сплачувати аліменти у визначеному розмірі, не надала інформації щодо своєї фінансової участі в утриманні сина та аліментних надходжень, як її складової, яка б дозволила зробити висновок про рівність або нерівність матеріальної участі обох батьків в утриманні сина.

Розвиток дитини має забезпечуватись не лише за рахунок аліментних платежів, а і за рахунок доходів іншого з батьків. Відповідачкою не надано доказів на підтвердження того, що у разі задоволення позову та зменшення розміру аліментів до 1/6 частини всіх видів доходу позивача, отримана сума не забезпечить рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку її сина. У разі понесення додаткових витрат на дитину, ОСОБА_2 може звернутися до суду з відповідним позовом згідно зі ст. 185 СК України.

Ураховуючи наведені вище обставини у сукупності, колегія суддів вважає, що в ході судового розгляду знайшли підтвердження доводи позову про наявність правових підстав для зменшення розміру аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1/4 до 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно.

Суд констатує, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду, не вважається незмінним. Відповідачка не позбавлена можливості звернутись з позовом про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини в бік їх збільшення у разі зміни обставин, що враховуються судом при вирішенні цього спору, або за наявності підстав, передбачених положеннями ст. 192 СК України.

Беручи до уваги наведені обставини, апеляційний суд доходить висновку про те, що ОСОБА_1 належними та допустимими доказами доведено зміну сімейного стану, що зумовило погіршення майнового стану. Таким чином, доводи апеляційної скарги про необхідність зменшення розміру аліментів з 1/4 до 1/6 частини доходу ґрунтуються на відповідних положеннях законодавства.

Отже, дослідивши обставини справи в сукупності, апеляційний суд прийшов до висновку, що рішення суду першої інстанції суперечить нормам матеріального та процесуального права, тому відповідно до п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. 367, 374, п. 3, 4 ч. 1 ст. 376, 381-384, 389 ЦПК України,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 01 листопада 2024 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів задовольнити.

Зменшити розмір аліментів, що стягуються на підставі рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 01 березня 2017 року, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_10 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуюча: Н.В. Шитченко

Судді: Н.В. Висоцька

О.І. Онищенко