Справа № 344/6416/24
Провадження № 22-ц/4808/41/25
Головуючий у 1 інстанції Антоняк Т. М.
Суддя-доповідач Василишин Л. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючої (суддя-доповідач) Василишин Л. В.,

суддів: Максюти І. О.,Томин О. О.

секретаря Шемрай Н.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скарг у представника Акціонерного товариства «Ідея Банк» Трофімової Лариси Анатоліївни на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 серпня 2024 року, ухвалене в складі судді Антоняка Т. М. в місті Івано-Франківську, повний текст якого складено 28 серпня 2024 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання нікчемними окремих положень договору кредиту, відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до АТ «Ідея Банк» про визнання нікчемними окремих положень договору кредиту, відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди.

Позов мотивований тим, що на початку 2020 року він звернувся до АТ «Ідея Банк» з проханням надати йому грошові кошти в кредит для особистих потреб та надав для цього пакет документів, зокрема довідку про проходження військової служби.

15 жовтня 2020 року між ним та кредитодавцем було укладено договір кредиту № Е07.00108.007077268, згідно з яким банк надав йому позику на таких умовах: тип кредиту єдиний споживчий кредит; сума кредиту 285500 грн; процента ставка за користування кредитом 10,99 % річних, усього на суму 50327,47 грн; плата за послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості 1,99 % середньомісячно від початкової суми кредиту, що складає 204532,20 грн; загальна вартість позики на весь строк користування кредитом, включаючи тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі 540459,67 грн; строк кредиту 36 місяців; початок повернення кредиту 09 листопада 2020 року, останній платіж 15 жовтня 2023 року.

Під час ретельного вивчення договору він дізнався, що банк нарахував відсотки за користування кредитними коштами на загальну суму 50327,47 грн та щомісячну плату за обслуговування кредитної заборгованості в сумі 204532,20 грн. У зв`язку з цим 28 жовтня 2020 року він звернувся до кредитодавця з проханням привести у відповідність до законодавства України пункт 1.3 та 1.5 договору та надіслав оригінал довідки про проходження ним військової служби за контрактом.

Листом від 20 листопада 2020 року банк поінформував його, що всі нарахування за кредитним договором призупинені з дати його укладення і надіслав оновлений графік щомісячних платежів від 16 листопада 2020 року. Крім того, банк вказав на те, що з дати закінчення «особливого періоду» нарахування відсотків та щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості буде відновлено, а наданий графік буде недійсний.

В грудні 2021 року йому надійшло інформаційне повідомлення про те, що банк, починаючи з 01 квітня 2021 року відновив нарахування відсотків за користування кредитом, комісії за обслуговування кредиту, а також пені та штрафних санкцій за договором, посилаючись на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення окремих питань виконання війського обов`язку та ведення військового обліку». Цим же повідомленням йому було запропоновано надати підтверджуючі документи щодо факту призову на військову службу під час мобілізації з вказанням дати завершення призову або факту участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони.

Отримавши зазначене повідомлення, він 03 листопада 2021 року, 05 грудня 2022 року та 08 лютого 2023 року надіслав звернення до голови правління банку, в яких наголосив, що постановою Великої Палати Верховного Суду у справі № 496/3134/19 за позовом до ПАТ «Ідея Банк» визнано нікчемними положення пунктів договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування. Також у своїх зверненнях він просив залишити дійсним оновлений графік щомісячних платежів від 16 листопада 2020 року, до таких долучив довідку про проходження ним військовоїслужби.

В подальшому, банк неодноразово повідомляв його, що відновлення нарахувань відсотків, комісії, пені та штрафних санкцій за договором відбулося у зв`язку із внесенням змін до пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та запропонував надати документи, які підтверджують отримання відповідної пільги, як військовослужбовцю.

Зазначав, що не зважаючи на порушення відповідачем вимог законодавства, він виконував взяті на себе зобов`язання за кредитним договором та повернув банку кошти на суму 324003,80 грн.

У 2024 році з метою відновлення його законного права на списання нарахованих в період з 01 квітня 2021 року по 15 жовтня 2023 року відсотків за користування кредитом та комісії за обслуговування кредитної заборгованості він знову звертався із відповідними заявами до банку. Однак банк так і не вругулював наявний між ними спір.

Вказував, що 16 липня 2016 року він був призваний до військовоїслужби за призовом на особливий період і є військовослужбовцем Управління державної охорони України, тобто бере участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, а тому підпадає під дію пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та має право не сплачувати проценти за користування кредитом, пеню та штрафні санкції.

Крім того зазначав, що банк неправомірно нарахував комісію за обслуговування кредитної заборгованості, оскільки умови договору, які передбачають сплату такої є несправедливими. За весь період кредитних відносин він лише один раз звертався до банку з вимогою надати інформацію про стан платежів за договором, а тому умова договору щодо оплати інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць є нікчемною відповідно до Закону України «Про споживче кредитування».

Також позивач вказував на те, що необхідність постійного звернення до банку, доведення свого права, яке гарантоване законодавством України, надання документів, не передбачених листом Міністерства оборони України негативно вплинуло на несення ним служби, створило безліч турбот та, як наслідок, призвело до душевних страждань. Вважав, що своїми діями відповідач завдав йому моральну шкоду у розмірі 10000 грн.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд визнати нікчемними: пункти 1.3 та 1.5 Договору кредиту № Е07.00108.007077268 від 15 жовтня 2020 року, укладеного між ним та АТ «Ідея Банк» щодо стягнення плати за користування кредитом та обслуговування кредитної заборгованості; пункт 4 Паспорта споживчого кредиту (Додаток № 1 до Договору кредиту № Е07.00108.007077268 від 15 жовтня 2020 року) в частині процентної ставки відсотків річних у розмірі 10,99 %, а також в частині плати за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 1,99 % середньомісячно від початкової суми кредиту згідно графіку п. 5; графу 6 пункту 5 Паспорту споживчого кредиту (Додаток № 1 до Договору кредиту Е07.00108.007077268 від 15 жовтня 2020 року) щодо плати процентів за користування кредитом в розмірі 50327,47 грн; графу 7.4 пункту 5 Паспорту споживчого кредиту (Додаток № 1 до Договору кредиту № Е07.00108.007077268 від 15 жовтня 2020 року) щодо плати за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 204532,20 грн;

зобов`язати АТ «Ідея Банк» здійснити йому перерахунок заборгованості за договором кредиту № Е07.00108.007077268 від 15 жовтня 2020 року з огляду на нікчемність пунктів 1.3 та 1.5 цього Договору, а також графи 6 пункту 5 та графи 7.4 пункту 5 Паспорту споживчого кредиту (Додаток № 1 до Договору кредиту № Е07.00108.007077268 від 15 жовтня 2020 року);

стягнути з АТ «Ідея Банк» на його користь компенсацію за нанесену моральну шкоду у розмірі 10000 грн.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 серпня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано нікчемними:

пункти 1.3 та 1.5 договору кредиту № Е07.00108.007077268 від 15 жовтня 2020 року, укладеного між ОСОБА_1 та АТ «Ідея Банк» щодо стягнення плати за користування кредитом та обслуговування кредитної заборгованості;

пункт 4 паспорта споживчого кредиту (додаток № 1 до договору кредиту № Е07.00108.007077268 від 15 жовтня 2020 року) в частині процентної ставки відсотків річних у розмірі 10,99 %, а також в частині плати за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 1,99 % середньомісячно від початкової суми кредиту згідно графіку п. 5;

графу 6 пункту 5 паспорту споживчого кредиту (додаток № 1 до договору кредиту Е07.00108.007077268 від 15 жовтня 2020 року) щодо плати процентів за користування кредитом в розмірі 50327,47 грн;

графу 7.4 пункту 5 паспорту споживчого кредиту (додаток № 1 до договору кредиту № Е07.00108.007077268 від 15 жовтня 2020 року) щодо плати за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 204532,20 грн.

Зобов`язано АТ «Ідея Банк» здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_1 за договором кредиту № Е07.00108.007077268 від 15 жовтня 2020 року з огляду на нікчемність пунктів 1.3 та 1.5 цього договору, а також графи 6 пункту 5, та графи 7.4 пункту 5 паспорту споживчого кредиту (додаток № 1 до договору кредиту № Е07.00108.007077268 від 15 жовтня 2020 року). В решті вимог позову відмовлено. Стягнуто з АТ «Ідея Банк» на користь держави 3028 грн судового збору.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивач, починаючи з 16 липня 2016 року проходить службу в особливий період та під час мобілізації у правоохоронному органі спеціального призначення і за специфікою служби бере участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, а тому підпадає під дію пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та має право не сплачувати проценти за користування кредитом, пеню та штрафні санкції.

Крім того, суд вказав на неправомірність дій банку щодо встановлення у договорі комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

В частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди суд відмовив.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги

Представник АТ «Ідея Банк» - Трофімова Л. А. на рішення суду подала апеляційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач, окрім фактичних даних про приналежність до військовослужбовців та учасників бойових дій зобов`язаний був довести відповідними доказами, що на момент укладення та дії кредитного договору він був призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, або під час дії особливого періоду брав участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України.

Отже, ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції не врахував, що позивач на підтвердження вказаних обставин документів не надав, водночас довідка про приналежність до військовослужбовців не свідчить про наявність достатніх підстав для отримання пільг, визначених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Крім того, представник апелянта вказує на те, що суд першої інстанції помилково зіслався у своєму рішенні на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 642/548/21, оскільки правовідносини, які були предметом розгляду у цій справі виникли до внесення змін до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Відповідно, коли норми вказаного Закону діяли у старій редакції, то позивачу було призупинено нарахування відсотків і відновлено їх нарахування лише після внесення змін.

Також представник апелянта вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про визнання нікчемними положення пунктів договору та паспорта споживчого кредиту, які передбачають обов`язок позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно. Так, встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту є правом банку, розмір такої комісії був доведений банком до відома позичальника, а тому відсутні підстави вважати дії банку по відношенню до позивача недобросовісними. Ба більше, нікчемність правочину встановлюється судом у мотивувальній частині рішення та не потребує зазначення про це у резолютивній частині.

Просить врахувати висновки, викладені Верховним Судом у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20, відповідно до яких прийняття рішення в частині визнання нікчемним паспорту споживчого кредиту суперечить нормам права, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Враховуючи викладене, просить рішення суду в частині, якою задоволено позовні вимоги позивача скасувати та ухвалити в цій частині новее рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Позиція інших учасників справи

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Заяви (клопотання) учасників справи

У судове засідання належно повідомлені сторони не з`явилися. Позивач просив розглядати справу у його відсутність.

Фактичні обставини справи

Як вбачається із матеріалів справи 15 жовтня 2020 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 був укладений Договір кредиту № Е07.00108.007077268 (надалі-Договір), згідно якого Банк надав Позичальнику позику на наступних умовах:

тип кредиту - єдиний споживчий кредит (пункт 1.1 Договору);

сума кредиту - 285500,00 грн (пункт 1.2 Договору);

процентна ставка за користування кредитом - 10,99 % річних, змінювана (пункт 1.3 Договору);

строк кредиту - 36 місяців (пункт 1.4 Договору);

плата за послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості - 1,99 % середньомісячно від початкової суми кредиту, що складає 204532,20 грн (пункт 1.5 Договору, графа 7.4 пункту 5 Додатку № 1 до Договору);

загальна вартість позики за весь строк користування кредитом, у тому числі: тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі - 540459,67 грн (графа 10 пункту 5 Додатку № 1 до Договору).

Кредитні кошти в сумі 285500,00 грн зараховуються на рахунок UА0225133 Позичальника, який відкритий у Банку (пункт 1.7 Договору).

Початок повернення кредиту - 09.11.2020, останній платіж - 15.10.2023 (пункт 1.6 Договору, графа 2 пункту 5 Додатку № 1 до Договору).

28 жовтня 2020 року позивач звернувся до Кредитодавця з проханням пункт 1.3 та 1.5 Договору привести у відповідність до Законів України № 1023-ХІІ від 12 травня 1991 року «Про захист прав споживачів», № 1734-УІІІ від 15 листопада 2016 року «Про споживче кредитування», № 2121-111 від 07 грудня 2000 року «Про банки і банківську діяльність», та № 2011-XII від 20 грудня 1991 року «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» зі змінами та доповненнями. Як додаток позивач долучив Довідку від 20.10.2020 № 2232 про проходження військової служби за контрактом (а.с. 18-19).

Листом від 20 листопада 2020 року № 21.2/164211 АТ «Ідея Банк» інформував позивача, що всі нарахування за Кредитним договором призупинені з дати його укладання, в рамках дії пункту 15 статті 14 Закону № 2011-XII та надіслав оновлений Графік щомісячних платежів від 16 листопада 2020 року. Було звернено увагу позивача на те, що з дати закінчення «особливого періоду» нарахування відсотків та щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості буде відновлено і відповідно вищеназваний графік буде недійсний.

Згідно інформаційного повідомлення за № Зв-К-2021/2341 від 29.11.2021 ОСОБА_1 проінформовано про те що Банк, починаючи з 01 квітня 2021 року, відновив нарахування відсотків за користування кредитом, комісії за обслуговування кредиту, а також пені та штрафних санкцій за Договором, посилаючись на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення окремих питань виконання військового обов`язку та ведення військового обліку» від 30 березня 2021 року № 1357-ІХ (набрав чинності 23 квітня 2021 року), яким внесено зміни до пункту 15 статті 14 Закону № 2011-XII. Цим же повідомленням запропоновано позивачу надати підтверджуючі документи щодо факту призову на військову службу під час мобілізації з вказанням дати завершення призову або факту участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

03 листопада 2021 року, 05 грудня 2022 року та 08 лютого 2023 року ОСОБА_1 надсилав звернення до Голови правління Банку, у яких вказував, що Велика Палата Верховного Суду по результатам розгляду справи № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) за позовом до ПАТ «Ідея Банк» у постанові від 13 липня 2022 року дійшла висновку про те, що положення пунктів договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту в термінах та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за договором є нікчемними. На підставі пункту 15 статті 14 Закону № 2011-XII (в редакції на час укладання Договору) та статті 58 Конституції України залишити оновлений Графік щомісячних платежів від 16 листопада 2020 року. Як додаток позивач надіслав Довідку № 1872 від 01 грудня 2022 року про проходження військової служби.

Листами від 29 листопада 2021 року № Вих.Зв-К-2021/2341, від 27 грудня 2022 року № Вих.Зв-К-2022/6365 та від 23 лютого 2023 року № Вих.Зв-К-2023/958 Банк повідомив ОСОБА_1 , що відновлення нарахувань відсотків, комісії, пені та штрафних санкцій за Договором відбулись у зв`язку з тим, що 30.03.2021 були внесені зміни до пункту 15 статті 14 Закону № 2011-ХІІ. Водночас позивачу запропоновано надіслати перелік документів. Також наголошено, що згідно умов ДКБОФО п.9.9 та 9.14.2 позивач зобов`язаний повернути кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості до дня числа кожного місяця, згідно з Графіком, що вказаний у Договорі кредиту.

Як слідує з матеріалів справи, 09 січня 2024 року та 19 лютого 2024 року позивач звертався із заявами до відповідача, у яких обґрунтував своє право на списання нарахованих в період з 01 квітня 2021 року по 15 жовтня 2023 року відсотків за користування кредитом та комісію за обслуговування кредитної заборгованості та просив надати довідку про відсутність заборгованості з платежів та закінчення дії договору.

Листами № Вих.Зв-К-2024/407 від 09.02.2024 та № Вих.Зв-К-2024/845 від 19.03.2024 Банк повідомив, що починаючи з 01 квітня 2021 року Договір розпочав діяти на раніше узгоджених умовах, а саме було відновлено нарахування процентів та плати за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі, який встановлено Додатком № 1 до Договору. Також інформував, що станом на 09.02.2024 заборгованість становить 179235,65 грн.

Позиція Івано-Франківського апеляційного суду

Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю - доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про обгрунтованість доводів апеляційної скарги з наступних мотивів.

Рішення оскаржується в частині задоволених вимог, тому в іншій частині рішення суду не переглядається.

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що сфера дії цього закону поширюється на: військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей.

Згідно п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 травня 2014 року № 1275-VII, військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Згідно з п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист -військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції Закону № 1357-IX від 30.03.2021, яка набрала чинності 23 квітня 2021 року) військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Згідно із Законом України від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Особливим періодом є функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

За загальним правилом, передбаченим статтею 204 Цивільного Кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до частини другої ст. 215 Цивільного кодексу недійсним є правочин, якщо його недійсність установлено законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання судом такого правочину недійсним не вимагається. Нікчемний правочин є недійсним на підставі закону, а тому також не створює інших наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Як вбачається зі змісту позову, свої вимоги про визнання нікчемними пунктів договору кредиту та паспорту споживчого кредиту ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що йому, як військовослужбовцю, відповідач не задоволив вимогу про ненарахування процентів та комісії за обслуговування кредитної заборгованості виходячи з його статусу в порядку визначеному Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

На його думку, оскільки зазначений закон передбачає звільнення від таких нарахувань військовослужбовців, закладені у кредитному договорі від 15 жовтня 2020 року між АТ «Ідея Банк» (Банк/Кредитодавець) та ОСОБА_1 (Позичальник/Споживач) № Е07.00108.007077268 умови про нарахування процентів по кредиту та комісія за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними.

Його статус підтверджено відповідною довідкою № 760 від 02.04.2024, яка складена на підставі листа Міністерства оборони України № 322/2/7142 від 21.08.2014, що не враховано відповідачем. З такими доводами позивача погодився і суд першої інстанції.

Однак колегія суддів не знаходить такий висновок правильним виходячи з наступного.

Підставою, за якою позивач просив визнати пункти договору нікчемними, ОСОБА_1 вказував норму ст.1-2 та ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», які передбачають гарантії правового та соціального захисту військовослужбовців та те, що з моменту призову з початку і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед банками та проценти за користування кредитом не нараховуються.

Однак, така позиція помилкова, як і висновок суду, оскільки умови договору щодо здійснення плати за користування кредитом у формі процентів та нарахування комісії за обслуговування кредитної заборгованості не суперечать наведеному закону.

За наявності підстав для ненарахування наведених санкцій, банк перевіряє їх наявність та не проводить такі нарахування. Наведені норми Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не є підставою для визнання нікчемними умов договору, оскільки ст.14 Закону передбачає умови, за яких штрафні санкції не нараховуються, якто наявність особливого періоду, відповідність статусу заявника та ін. У випадку їх наявності, норма підлягає застосуванню, а банк приймає відповідне рішення, що не може трактуватися, як автоматична підстава для не нарахування процентів за договором.

Тобто в кожному конкретному випадку таке рішення банком приймається за наявності підстав, тому відсутні підстави говорити щодо нікчемності умови договору про нарахувння процентної ставки за договором 10,99 % річних. Доказом чого є дії відповідача на звернення позивача від 28.10.2020, коли банк зняв нарахування процентів та санкцій.

Позивач на час укладення договору - 15.10.2020, ознайомився з його умовами та погодився з ними, виконував договір, тобто розумів значення його умов. З метою застосування гарантій соціального захисту його як військовослужбовця, він звертається до банку про припинення нарахування. При цьому, у випадку відмови, він вправі з цього приводу звертатися до суду, однак це не є підставою для визнання пункту договору щодо процентів нікчемним.

Щодо умови договору про нарахування комісії за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 1,99%, то в цій частині висновок суду також помилковий.

Відповідно до положень частини 1-5 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» № 1023-ХІІ від 12 травня 1991 року (надалі - Закон № 1023-ХІІ), у редакції чинній на час укладання Договору, продавець (виконавець,виробник) не може включати у договори із споживачем умови які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Стаття 11 Закону № 1023-ХІІ передбачає, що цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування» № 1734-VIII від 15 листопада 2016 року (надалі - Закон № 1734-VIII).

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) для отриманням, обслуговування та повернення кредиту.

Відповідно до частини 2 статті 8 цього Закону, до загальних витрат за споживчим кредитом включаються зокрема комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

За приписами частини 1 статті 11 Закону № 1734-VІІІ (у редакції, чинній на час укладання Договору), після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не більше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства та договором про споживчий кредит.

Відповідно до частини 5 статті 12 Закону № 1734-VІІІ умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Згідно п. 1.5 Договору, графа 7.4 пункту 5 Додатку № 1 Договору кредиту передбачено плату за послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості - 1,99 % середньомісячно від початкової суми кредиту, що складає 204532,20 грн.

Згідно п. 9.1., 9.8. пп. 9.8.2. Розділу 9 Умови споживчого кредитування без забезпечення. ДКБОФО, Банк надає Позичальнику споживчий кредит на підставі цього Договору та Договору кредиту, укладеного з Позичальником (надалі Договір кредиту). Умови Договору кредиту в сукупності з умовами цього Договору визначають цілісні умови кредитування Позичальника, передбачені Законом України «Про споживче кредитування». У разі виявлення суперечностей між нормами Договору кредиту та цього Договору застосовуються норми Договору кредиту.

За користування кредитом Позичальник сплачує: плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно з Графіком за Договором кредиту, що включає в себе: - надання інформації за рахунками Позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів в Україні, в Контакт-центрі Банку, шляхом направлення sms-повідомлень щодо суми платежу за Договором кредиту, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; - надання інформації по рахунку Позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти Позичальника; - опрацювання запитів Позичальника, що направлені Банку Позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо. У випадку протермінування строку Договору кредиту, Позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості до повного повернення суми Кредиту.

Згідно п.9.15.Умов позичальник має право: 9.15.1. Одержувати від Банку інформацію про заборгованість за Договором кредиту. 9.15.4. Не частіше одного разу на місяць отримати у Банку надання безоплатної інформації про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої Банку, виписку з рахунків щодо погашення заборгованості та іншої інформації, яка повинна надаватися Позичальнику за законом.

Наведені пункти умов не є суперечливими чи несправедливими, оскільки стосуються різних понять. Пункт 9.8.2. передбачає обов`язок позичальника щодо сплати плати за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно з Графіком за Договором кредиту, що включає в себе: - надання інформації за рахунками Позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів в Україні, в Контакт-центрі Банку, шляхом направлення sms-повідомлень щодо суми платежу за Договором кредиту, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; - надання інформації по рахунку Позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти Позичальника; - опрацювання запитів Позичальника та ін. Тоді як п.9.15.4 Умов передбачає право позичальника на отримання безоплатної інформації про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої Банку, виписку з рахунків щодо погашення заборгованості та іншої інформації, яка повинна надаватися Позичальнику за законом.

Посилання позивача у цьому випадку на Постанову Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року, за результатами розгляду справи № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21), колегія не приймає до уваги, оскільки визнання Верховним Судом окремих пунтків кредитного договору нікчемними мало місце за інших фактичних обставин у справі.

Таким чином, висновок суду щодо обгрунтованості доводів позивача в наведеній частині не відповідає матеріалам справи, оскільки позивач не ставив питання про визнання неправомірною відмови банку зняти нарахування процентів за кредитом та комісії за зверненням позивача на підставі поданої довідки виходячи з його статусу, як військовослужбовця.

Щодо визнання нікчемними пунктів паспорту споживчого кредитування, то такий паспорт є способом підтвердження виконання кредитодавцем передоговірного обов`язку для ознайомлення з умовами кредитування. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту та підписання не означає укладення договору та дотримання його форми, оскільки в паспорті не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Тому доводи позивача в цій частині безпідставно взяті до уваги судом та помилково визнано нікчемними пункти паспорту.

Згідно з частиною першою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зважаючи на вищенаведене, апеляційний суд приходить висновку про підставність доводів апеляційної скарги та скасування рішення суду в частині задоволення позову.

Керуючись статтями 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Ідея Банк» Трофімової Лариси Анатоліївни задоволити.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 серпня 2024 року в частині задоволення позову скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання нікчемними пунктів Договору кредиту № Е07.00108.007077268 від 15 жовтня 2020 року, пунктів Паспорта споживчого кредиту та зобов`язання здійснити перерахунок заборгованості за договором кредиту відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 10 лютого 2025 року.

Суддя-доповідач Л. В. Василишин

Судді: І. О. Максюта

О. О. Томин