Дата документу 29.01.2025 Справа № 334/416/24
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 334/416/24 Пр. № 22-ц/807/95/25Головуючий у 1-й інстанції: Коломаренко К.А. Суддя-доповідач: Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Полякова О.З.

за участі секретаря Камалової В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 серпня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які діють у власних інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , треті особи: ТЕРИТОРІАЛЬНА ГРОМАДА М. ЗАПОРІЖЖЯ в особі ЗАПОРІЗЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ, РАЙОННА АДМІНІСТРАЦІЯ ЗАПОРІЗЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ ПО ДНІПРОВСЬКОМУ РАЙОНУ, як орган опіки та піклування (надалі - РА ЗМР по ДНІПРОВСЬКОМУ РАЙОНУ), ОСОБА_6 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням

ВСТАНОВИВ:

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вищезазначеним позовом (т.с.1 а.с. 1-5), в якому просила визнати ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ) ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) такими, що втратили право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 .

В обґрунтування свого позову позивач зазначала, що позивачка є наймачем квартири за адресою: АДРЕСА_2 . В квартирі зареєстровані: син позивачки - ОСОБА_4 , його дружина - ОСОБА_3 , їх неповнолітні діти - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також онук позивачки (син її дочки ОСОБА_7 ) - ОСОБА_6 . У червні 2021 року син позивачки з дружиною зібрали свої речі та документи і поїхали на заробітки до Чехії. Приблизно 02.03.2022 року сестра відповідачки зібрала речі дітей відповідачів та привезла їх до Польщі. Потім, приблизно у грудні місяці 2023 року вони всією сім`єю переїхали до Канади. Позивачка зі своєї сторони перешкод у користуванні житловим приміщенням не чинила, також не чинив опір і онук позивачки - ОСОБА_6 . Тобто відповідачі не проживали за вказаною адресою за власним бажанням. Розмір плати за деякі комунальні послуги, зокрема вивіз сміття та газопостачання прямо залежить від кількості осіб, які зареєстровані в квартирі, а для призначення субсидії мають значення доходи усіх осіб, які зареєстровані в квартирі. У зв`язку з цим, подальше перебування відповідачів та їх неповнолітніх дітей на реєстраційному обліку ставить позивачку у над скрутне матеріальне становище.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Коломаренко К.А. (т.с.1 а.с.22). Ухвалою суду першої інстанції (т.с.1 а.с.35) провадження у цій справі відкрито в порядку загального позовного провадження.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 серпня 2024 року (т.с.1 а.с. 249-253) позовну заяву ОСОБА_1 у цій справі задоволено частково.

Визнано ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) 1211,20 грн. витрат по сплаті судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) 1211,20 грн. витрат по сплаті судового збору.

В задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції в частині, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_9 у своїй апеляційній скарзі (т.с.2 а.с.1-6, 26-31) просила рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 ; ухвалити в цій частині нове рішенням, яким визнати ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 ;

В автоматизованому порядку 27.09.2024 року для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В. та Полякова О.З. (т.с.2 а.с.15). Ухвалою апеляційного суду від 30.09.2024 року (т.с.2 а.с.16) витребувано у суду першої інстанції справу, яка надійшла до апеляційного суду 08.10.2024 року (т.с.2 а.с.19). Ухвалою апеляційного суду скаргу апелянта залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків (т.с.2 а.с.20), які було усунуто апелянтом у встановлений апеляційним судом строк 21.10.2024 (т.с.2 а.с.23-36). Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою у цій справі відкрито 28.10.2024 року (т.с.2 а.с.37), справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду (т.с.2 а.с.38), з урахуванням відповідного навантаження судді-доповідача і колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень, та відповідного штату суддів Запорізького апеляційного суду (10) взагалі.

Учасники цієї справи не скористались своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу у цій справі. Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

Ухвалою апеляційного суду (т.с.2 а.с.80) розгляд цієї справи призначено в режимі відеоконференції в порядку задоволення клопотання представника відповідачів - адвоката Ярошенка О.О. (т.с.2 а.с.74-79).

У дане судове засідання повідомлені апеляційним судом належним чином про дату, час і місце розгляду цієї справи (ТГ М. ЗАПОРІЖЖЯ в особі ЗМР та РА ЗМР ПО ДНІПРОВСЬКОМУ РАЙОНУ, як орган опіки та піклування, в електронних кабінетах - довідки про доставку електронного документу - судової повістки - повідомлення т.с. 2 а.с. а.с. 58-59, ОСОБА_6 - конверт повернувся на адресу апеляційного суду з відміткою поштового відділення «адресат відсутній» - т.с. 2 а.с. 64-67, тобто в порядку ст. 128 ч. 8 ЦПК України) всі треті особи та представники останніх не з`явились, про причини своєї неявки та неявки своїх представників апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

РА ЗМР ПО ДНІПРОВСЬКОМУ РАЙОНУ, як орган опіки та піклування, через свого представника Пасютіну Олену подала апеляційному суду заяву (т.с. 2 а.с. 82-85), в якій зазначала, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_10 безпідставними, просила розглядати дану справу апеляційним судом за відсутності представника цієї третьої особи.

Крім того, стороною позивача, як апелянтом, до вищезазначеної апеляційної скарги додавалась заява третьої особи ОСОБА_6 (т.с. 2 а.с. 9), в якій останні зазначав, що він виписався з квартири, де живе його бабуся ОСОБА_1 , витяг про його місце проживання з 09.02.2024 року за адресою: АДРЕСА_3 додав до матеріалів цієї справи (т.с. 2 а.с. 10), просив розглядати справу без його участі та задовольнити позов ОСОБА_1 .

При вищевикладених обставинах, на підставі ст. ст. 371-372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив: заяви третіх осіб (органу опіки та піклування) та ОСОБА_6 задовольнити, розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутності всіх учасників цієї справи, які не з`явились, за присутності позивача ОСОБА_1 , представника останньої - адвоката ОСОБА_2. (т.с. 2 а.с. 8), відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які діють у власних інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,(обидва відповідачі в режимі відеоконференції) та представника відповідачів - адвоката Ярошенка О.О. (т.с. 1 а.с. 78-79).

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення всіх учасників цієї справи, які з`явились у дане судове засідання, у тому числі в режимі відео конференції, та зокрема:

-позивача ОСОБА_1 та представника останньої - адвоката ОСОБА_2., які наполягали на задоволенні апеляційної скарги позивача з підстав, зазначених у позові та апеляційній скарзі позивача у цій справі;

- відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які діють у власних інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (обидва відповідачі в режимі відеоконференції), які у тому числі на запитання апеляційного суду зазначали, що вони визнавали у суді першої інстанції та визнають в апеляційному суді вищезазначений позов та апеляційну скарги ОСОБА_1 у цій справі у повному обсязі, у тому числі в інтересах їх неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , просять визнати їх малолітніх дітей також такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 , щоб позивач ОСОБА_1 , як бабуся цих дітей мала можливість зняти останніх з реєстраційного обліку за цією адресою за рішенням суду у цій справі, приватизувати цю квартиру АДРЕСА_1 та розпорядитись останньою в разі необхідності у будь-який момент на свій розсуд, враховуючи, що в Україні йде війна і приймати рішення іноді слід негайно; малолітні діти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживають разом з ними (відповідачами як їх батьками) постійно за кордоном та саме вони, як їх батьки, а не бабуся (позивач у цій справі) чи орган опіки та піклування, мають забезпечувати та забезпечують цих дітей житлом, вони виїхали з України ще до війни у 2021 році, спочатку думали, що тимчасово на заробітки, але потім затримались, у подальшому почалась війна в Україні і тому у них немає взагалі бажання найближчим часом повертатись в Україну, на теперішній час вони разом із їх дітьми мешкають у Канаді, мають відповідне житло, таке рішення їх, як батьків цих неповнолітніх дітей, у цій справі відповідає якнайкращим інтересам їх дітей;

-представника відповідачів - адвоката Ярошенка О.О., який у тому числі на запитання апеляційного суду зазначав, що задоволення саме всіх позовних вимог позивача у цій справі, та зокрема в оскаржуваній частині рішення, відповідає якнайкращим інтересам всіх учасників цієї справи, оскільки, відповідачі зі своїми малолітніми дітьми дійсно не живуть у спірній квартирі на свій розсуд без поважних причин понад строк 6 (шість) місяців, передбачений ст. 71 ЖК України, що є підставою для визнання останніх такими, що втратили право користування цією квартирою, всі відповідачі якщо і приїдуть в Україну це буде не скоро; в разі зняття з реєстраційного обліку всіх інших осіб за адресою спірної квартири, у тому числі малолітніх дітей рідного сина позивача, остання нарешті зможе приватизувати вищезазначену квартиру, продати її, поки вона ще не зруйнована внаслідок війни в України, враховуючи постійні обстріли Запоріжжя кабами РФ тощо та незакінчення війни вже роками, та у тому числі з грошима приїхати жити до цих своїх дітей та онуків до Канади; оскільки в іншій спосіб, як за рішенням суду у цій справі, зняти з реєстрації малолітніх дітей за адресою вищезазначеної квартири до досягнення повноліття останнім із онуків у березні 2034 року за відсутності згоди органу опіки та піклування на останнє є неможливим,

перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині в межах доводів апеляційної скарги сторони позивача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у цій справі підлягає задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що всі учасники цієї справи із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, у тому числі відповідачі у частині задоволення позовних вимог позивача, у цій справі погодились, останнє в апеляційному порядку не оскаржували.

Позивач в особі представника оскаржує рішення суду першої інстанції у цій справі лише в частині відмови у задоволенні її позовних вимог про визнання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Таким чином, апеляційний суд переглядає законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у цій справі лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги сторони позивача і лише в оскаржуваній частині в частині відмови у задоволенні позовних вимог позивача про визнання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

У разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскаржуваної частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується (постанова Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі № 186/1743/15-ц).

В силу вимог ст. 374 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати рішення … частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення…(п.2).

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення…частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині …є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судовими рішеннями є: …рішення, постанови… (ст. 258 ч.1 ЦПК України).

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи позивачу у цій справі в оскаржуваній частині рішення у задоволенні її позовних вимог про визнання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 , керувався ст. ст. 10, 11, 12, 13, 81, 82, 141, 209, 258, 263-268 ЦПК України та виходив із такого.

Відповідно до частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Таким чином малолітня (до досягнення 14 років) дитина не може самостійно обирати місце свого проживання, а тому факт її не проживання у спірному житлі не є безумовною підставою для позбавлення її права користування ним. Своє право на вільний вибір місця проживання, дитина може реалізувати його лише з досягненням певного віку.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №711/4431/17, від 10 квітня 2019 року у справі №466/7546/16-ц, від 27 червня 2019 року у справі № 337/1760/17, від 27 листопада 2019 року у справі №368/750/16-ц, від 25 серпня 2020 року у справі №206/3425/18, від 22 січня 2020 року у справі №759/14686/16-ц від 09 грудня 2020 року у справі №673/1407/18, від 16 грудня 2020 року у справі №206/4028/18, від 21 квітня 2021 року у справі №161/17900/19, від 17 червня 2021 року у справі №520/4056/18, від 03 жовтня 2023 року справі №554/3141/21.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання (стаття 16 Конвенції ООН про права дитини).

Судом першої інстанції було встановлено, що після виїзду ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за кордон, їх діти - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживали за адресою АДРЕСА_2 та виїхали за кодон разом з тіткою в березні 2022 року.

Суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як на момент подання позову (17.01.2024), так і на момент розгляду справи не досягли чотирнадцятирічного віку, а тому не можуть повноцінно реалізувати свої житлові права.

Крім того, суд першої інстанції врахував висновок органу опіки та піклування щодо доцільності/недоцільності визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням, згідно якого, орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району комісійно дійшов висновку про недоцільність визнання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Наведене узгоджується з висновками викладеними у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2024 року у справі №761/38440/21 (провадження №61-8833св23).

Також суд першої інстанції врахував, що за свідченнями самої позивачки та за поясненнями відповідачів діти виїхали за кордон з тіткою після початку повномасштабного вторгнення військ рф на територію України, а отже вважав причини відсутності малолітніх дітей за адресою зареєстрованого місця проживання поважними та такими, що не дають підстав визнавати малолітніх дітей такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Проте, із таким висновком суду першої інстанції в оскаржуваній частині рішення у цій справі погодитись не можна з таких підстав.

Апеляційним судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у цій справі діють, як у власних інтересах, так й в інтересах своїх малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Оскільки, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є законними батьками малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (свідоцтва про народження (копії т.с. 1 а.с. 13-14), не були позбавлені відносно цих малолітніх дітей батьківських прав, ці малолітні діти у відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , як їх батьків, не відбирались органом опіки та піклування та ці батьки не попереджались органом опіки та піклування про неналежне виконання останніми своїх батьківських обов`язків відносно цих малолітніх дітей (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні та органом опіки та піклування апеляційному суду не надані).

Також апеляційним судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , діючи у тому числі в інтересах своїх цих малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у суді першої інстанції у цій справі визнавали через свого представника - адвоката Ярошенко О.О. вищезазначений позов позивача ОСОБА_1 (клопотання із додатками (т.с. 1 а.с. 148-199) та заява про визнання відповідачами позову позивача у повному обсязі у суді першої інстанції у цій справі (т.с. 1 а.с. 230)), яка приходиться рідною матір`ю відповідачу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (ордер від 10.07.1996 року на спірну квартиру на ім`я позивача (стара назва АДРЕСА_5 - ст. 82 ч. 3 ЦПК України) у тому числі на сина - відповідача ОСОБА_4 - копія т.с. 1 а.с. 18, ст. 82 ч. 1 ЦПК України), повністю та у тому числі і в частині позовних вимог позивача про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 і їх малолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в режимі відеоконференції у тому числі додатково підтвердили в апеляційному суді у даному судовому засіданні, визнавши у тому числі вищезазначену апеляційну скаргу позивача у цій справі у повному обсязі (відео та звукозапис судового засідання наявні у матеріалах цієї справи).

В силу вимог ст. 206 ЦПК України: 1. Позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. 2. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення…4. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. 5. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Відповідно до ст. 7 ч. 8 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він недостатнього обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ст. 19 ч 6 СК України).

При вищевикладених встановлених апеляційним судом фактичних обставинах цієї справи в оскаржуваній частині рішення суду першої інстанції вищезазначений висновок РА ЗМР по Дніпровському району, як органу опіки та піклування, про недоцільність визнання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, суперечить інтересам всіх учасників цієї справи, та зокрема якнайкращим інтересам цих малолітніх дітей, місцем проживання яких в силу вимог ст. 29 ч. 3 ЦК України на теперішній час є житло їх батьків (повнолітніх відповідачів у цій справі) за кордоном у Канаді, а тому апеляційний суд не погоджується з останнім в силу вимог ст. 19 ч. 6 СК України.

В свою чергу, визнання відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , як законними представниками (батьками) в інтересах своїх цих малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вищезазначеного позову та апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 , а саме: що ці діти з березня 2022 року не проживають у вищезазначеній спірній квартирі позивача на розсуд їх батьків (повнолітніх відповідачів у цій справі) без поважних причин, тобто більше 6 (шести) місяців поряд та, відповідно, в порядку ст. 71 ЖК України втратили право користування останньою, у тому числі з урахуванням військової агресії РФ проти України на час подачі позову та розгляду цієї справи судом, відповідає інтересам всіх учасників цієї справи та зокрема інтересам цих малолітніх дітей, місцем проживання яких в силу вимог ст. 29 ч. 3 ЦК України є місце проживання їх батьків - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , та зокрема на теперішній час - за кордоном у Канаді, враховуючи у тому числі те, що обох батьків цих дітей - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вже визнано втратившими право користування вищезазначеною спірною квартирою АДРЕСА_4 вищезазначеним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 серпня 2024 року у цій справі в іншій частині, яка не є предметом апеляційного оскарження на теперішній час, та, відповідно, вже набрала законної сили.

В силу вимог Цивільного та Сімейного кодексів України тепер виключно лише ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , як законні батьки своїх малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які взяли на себе відповідальність та визнали позов та апеляційну скаргу позивача в оскаржуваній частині у цій справі, і це визнання при вищевикладених встановлених апеляційним судом фактичних обставинах цієї справи не суперечить закону, не порушує прав їх малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні та органом опіки та піклування, як третьою особою у цій справі, апеляційному суду не надані), а тому може бути прийнято та прийнято апеляційним судом у цій справі, несуть відповідальність за те, що б ці їх малолітні діти були забезпечені житлом.

При вищевикладених обставинах, апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 слід задовольнити, рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 серпня 2024 року у цій справі в оскаржуваній частині в частині відмови в задоволенні позовних вимог позивача слід скасувати, ухвалити у цій справі у цій частині нове судове рішення (прийняти постанову), визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

В іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось та апеляційним судом не переглядалось.

Керуючись ст. ст. 7, 12, 367-369, 371-372, 374-376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 серпня 2024 року у цій справі в оскаржуваній частині в частині відмови в задоволенні позовних вимог позивача скасувати.

Ухвалити у цій справі у цій частині нове судове рішення (прийняти постанову).

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

В іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось і апеляційним судом не переглядалось.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в частині, яка була предметом апеляційного оскарження, в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 06.02.2025 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Поляков О.З.