ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

05 лютого 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 742/5613/24

Головуючий у першій інстанції Коваленко А. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/432/25

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.

Позивач: ОСОБА_1

Відповідач: ОСОБА_2

Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 20 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу (суддя Коваленко А.В.) у м. Прилуки,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 18 листопада 2024 року задоволено позов ОСОБА_1 про розірвання шлюбу: розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_3 ), зареєстрований 09 березня 2024 року у Прилуцькому відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Прилуцькому районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 62.

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 20 грудня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення.

Відмовляючи в задоволенні клопотання про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка в порушення вимог частини першої статті 134 ЦПК України не подала разом із позовом попереднього розрахунку суми судових витрат, тому відсутні підстави для стягнення заявлених витрат на правничу допомогу, що узгоджується з висновком, викладеним у постанові Великої палати Верховного суду від 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18.

Не погодившись з ухвалою від 20 грудня 2024 року, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нове рішення про задоволення її заяви щодо стягнення витрат на правничу допомогу. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції не було взято до уваги, що сам по собі факт неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат разом із першою заявою по суті не є безумовною та абсолютною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат, що узгоджується з правовим висновком, викладеним у додатковій постанові Верховного Суду від 12 вересня 2023 року у справі № 910/1925/21.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону судове рішення суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу, проведенням експертизи.

Згідно з ч.2, 8, 10 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема у разі задоволення позову - на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що у вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, не зазначивши попереднього розрахунку судових витрат відповідно до п. 9 ч. 3 ст. 175, ч. 1 ст. 134 ЦПК України. У заяві від 18 листопада 2024 року про розгляд справи без її участі повідомила суд, що докази витрат на правничу допомогу будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 18 листопада 2024 року задоволено позов ОСОБА_1 та розірвано її шлюб із ОСОБА_2 , зареєстрований 09 березня 2024 року у Прилуцькому відділі ДРАЦС, актовий запис № 62.

Питання про судові витрати на правничу допомогу судом не вирішувалось.

19 листопада 2024 року, у межах п`ятиденного строку, позивачка подала до суду докази витрат на правничу допомогу з клопотанням про ухвалення додаткового рішення.

Відповідно до договору про надання правничої допомоги від 23 вересня 2024 року вона надала повноваження адвокату Фесик І.А. представляти її інтереси в Прилуцькому міськрайонному суді, що підтверджується ордером на надання правничої (правової) допомоги (а.с. 4, 38, 42, 44).

Згідно з актом виконаних робіт та розрахунком гонорару від 18 листопада 2024 року, позивачці у суді першої інстанції надано правничу допомогу вартістю 5 000 грн, що включає підготовку та оформлення позовної заяви в системі «Електронний суд», подання заяв через цю систему та оформлення витрат на правничу допомогу (а.с. 43, 45).

21 листопада 2024 року відповідач подав заяву, в якій заперечив стягнення з нього витрат на правничу допомогу, оскільки позивачка у поданому позові не зазначала попереднього розрахунку судових витрат та, подаючи докази таких витрат після ухвалення рішення, не обґрунтувала поважності причин їх неподання до ухвалення рішення, що є підставою для відмови у їх стягненні. Це узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18, та постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2024 року у справі № 346/2744/21.

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду від 20 грудня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення через неподання разом із позовом попереднього розрахунку судових витрат.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18 зазначила, що якщо під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач разом із першою заявою по суті спору не подав суду попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які він очікує понести у зв`язку з розглядом справи, то суд відмовляє у відшкодуванні таких судових витрат.

Для суду не є обов`язковими зобов`язання, що склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, який передбачає сплату адвокату певного гонорару, в контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи це питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2024 року у справі № 346/2744/21 зазначено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, які підтверджують розмір понесених нею судових витрат, до закінчення судових дебатів, суд за її заявою, поданою до закінчення судових дебатів, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (ч. 1 ст. 246 ЦПК України). Якщо сторона з поважних причин не могла подати такі докази до закінчення судових дебатів та подає їх разом із відповідною заявою після ухвалення рішення по суті позовних вимог, вона повинна обґрунтувати поважність причин їх неподання. У разі відсутності такого обґрунтування або визнання причин неповажними суд відмовляє у задоволенні заяви про стягнення витрат.

Доводи апеляційної скарги щодо незастосування судом першої інстанції правового висновку, викладеного у додатковій постанові Верховного Суду від 12 вересня 2023 року у справі № 910/1925/21, апеляційний суд відхиляє, враховуючи ієрархію та градацію висновків Верховного Суду (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17).

Отже, у цій справі позивачка подала позов, у якому не зазначила попереднього розрахунку судових витрат, а докази цих витрат подала після ухвалення рішення разом із заявою про ухвалення додаткового рішення, у якій не вказала причин неможливості їх подання до ухвалення рішення.

За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у стягненні з відповідача витрат позивачки на правову допомогу в суді першої інстанції.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення не спростовують, ухвалу суду постановлено з дотриманням норм процесуального права, а тому підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 141, 258, 263, 374, 375, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 20 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: