Справа № 2506/2327/2012
Провадження № 6/750/38/25
У Х В А Л А

06 лютого 2025 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

судді Косенка О.Д.,

секретар судового засідання Веремій А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України,

ВСТАНОВИВ:

28 січня 2025 року ОСОБА_1 в особі представника адвоката Скрипко-Бічук Ірини Сергіївни, звернулася до суду з заявою про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

Заявник вказує, що ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 19.04.2012 у справі № 2506/2327/2012 за поданням головного державного виконавця Центрального відділу ДВС Чернігівського міського управління юстиції Бубенька О.С. ОСОБА_1 обмежено у праві виїзду за межі України до повного виконання своїх зобов`язань або розв`язання спорів у встановленому законом порядку по стягненню заборгованості за виконавчими документами, які входять до складу зведеного виконавчого провадження.

Вказує, що від виконання судових рішень вона не ухиляється, борг частково погашає. Також стверджує, що згідно з даними Автоматизованої системи виконавчих проваджень, відкриті виконавчі провадження щодо ОСОБА_1 на даний час відсутні, а тому підстави для обмеження її у виїзді за межі України насьогодні відсутні.

Просить скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України заявника. Також представником заявника подано клопотання про витребування документів про стан виконання виконавчих документів щодо заявника.

Ухвалою суду від 29.01.2025 задоволено клопотання заявника та витребувано з Центрального відділу ДВС у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції матеріали виконавчих проваджень щодо виконання виконавчого листа № 2-87/10 від 31.03.2010 на користь Кредитної спілки «Фенікс-Черкаси», що видав Чернігівський районний суд, виконавчого листа № 2/2506/1156/11 від 08.04.2011 на користь ПАТ «Універсалбанк», що видав Деснянський районний суд м. Чернігова, виконавчого листа № 2-5524/10 від 28.09.2012 на користь «Укрсоцкредит», що видав Деснянський районний суд м. Чернігова, виконавчого листа № 6-99/10/16 від 26.03.2010 на користь РЦРВ ПАТ «Мегабанк», що видав Київський районний суд м. Харкова.

До початку судового засідання через електронний кабінет від Центрального відділу ДВС у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшли витребувані судом документи, інформація по виконавчих провадженнях щодо заявника, а також заява про розгляд справи без участі представника відділу.

Заявник та його представник у судове засідання не з`явилися, про місце, дату та час його проведення були належним чином повідомлені.

Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши заяву та додані до неї документи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 19.04.2012 у справі № 2506/2327/2012 за поданням головного державного виконавця Центрального відділу ДВС Чернігівського міського управління юстиції Бубенька О.С. обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до повного виконання своїх зобов`язань або розв`язання спорів у встановленому законом порядку по стягненню заборгованості за виконавчими документами, які входять до складу зведеного виконавчого провадження.

Згідно з інформацією начальника Центрального відділу ДВС у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Помилуйка А.С. у листі від 24.11.2023 року № 62192-6-26.1, витребуваної на запит суду (а.с. 19-21), на виконанні у відділі перебували виконавчі провадження за наступними виконавчими документами: виконавче провадження (далі ВП) №26992371 по виконавчому листу № 2-87/10 від 31.03.2010 на користь Кредитної спілки «Фенікс-Черкаси», що видав Чернігівський районний суд; ВП №26083528 по виконавчому листу №2/2506/1156/11 від 08.04.2011 на користь ПАТ «Універсалбанк», що видав Деснянський районний суд м. Чернігова; ВП №22050057 по виконавчому листу №2-5524/10 від 28.09.2012 на користь «Укрсоцкредит», що видав Деснянський районний суд м. Чернігова; ВП №31994518 по виконавчому листу №6-99/10/16 від 26.03.2010 на користь РЦ РВ ПАТ «Мегабанк», що видав Київський районний суд м. Харкова, виконання яких здійснювалося в рамках зведеного виконавчого провадження № 1870/2.

Виконавчий лист № 2-87/10 від 31.03.2010 (ВП №26992371) про стягнення заборгованості по кредиту в сумі 5 957,96 на користь КС «Фенікс-Черкаси» було повернуто стягувачу як 11.12.2012 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з тим, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Виконавчий лист перепред`являвся до відділу неодноразово. Востаннє повернутий на цій же підставі 11.12.2013. Строк зберігання в архіві виконавчого провадження становить три роки. Матеріали виконавчого провадження, у зв`язку з закінченням строку зберігання, знищено на підставі акту про вилучення та знищення документів.

Виконавчий лист № 2/2506/1156/11 від 08.04.2011 (ВП №26083528) щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості в розмірі 28 041,23 грн було повернуто стягувачу 11.12.2012 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Даний документ неодноразово перепред`являвся до відділу. Востаннє виконавчий документ було повернуто стягувачу 13.12.2016 на підставі п. 4 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (стягувач перешкоджає провадженню або не здійснює авансування). У зв`язку із закінченням строку зберігання матеріали виконавчого провадження знищено на підставі акту про вилучення та знищення документів.

Виконавчий лист №2-5524/10 від 28.09.2012 (ВП №22050057) про стягнення заборгованості в розмірі 12 365,00 на користь «Укрсоцкредит» було повернуто стягувачу 11.12.2012 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Востаннє виконавчий документ було повернуто 15.03.2021 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». У зв`язку із зруйнуванням внаслідок агресії РФ будівлі за адресою м. Чернігів, вул. Шевченка, 118, матеріали виконавчого провадження втрачено.

Виконавчий лист № 6-99/10/16 від 26.03.2010 (ВП №31994518) про стягнення на користь ЧЦ РВ ПАТ «Мегабанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 5 445,42 доларів США та штрафу у розмірі 13 368,13 грн було повернуто стягувачу 11.12.2012 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Даний документ перепред`являвся до відділу неодноразово. Востаннє виконавчий документ було повернуто як 13.12.2016 на підставі п. 4 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», (стягувач перешкоджає провадженню або не здійснює авансування). У зв`язку із закінченням строку зберігання матеріалів виконавчого провадження, вони знищені на підставі акту про вилучення та знищення документів.

На виконанні у Центральному відділі державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції станом на 04.02.2025 відсутні відкриті виконавчі провадження щодо ОСОБА_1 .

Надані заінтересованою особою копії документів повністю підтверджують вищезазначену інформацію (а.с. 21-35).

Відповідно до квитанції від 27.01.2025 про переказ готівки № 6 заявник здійснила оплату коштів у розмірі 5 000 грн на рахунок Центрального ВДВС у м. Чернігові, призначення платежу ВП -18492183 (а.с. 7).

Відповідно до ч. 1 ст. 441 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення.

Згідно ч. 3 ст. 441 ЦПК України, суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Отже, обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи є тимчасовим засобом, який встановлюється на певний строк, а саме до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Згідно ч. 5 ст. 441 ЦПК України, суд може скасувати тимчасово обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон визначені Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну», громадян України може бути обмежений у праві виїзду за кордон, якщо відносно нього діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов`язання до виконання зобов`язань або розв`язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов`язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України; якщо щодо нього подано цивільний позов до суду - до закінчення провадження у справі.

Відповідно ст. 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Стаття 313 ЦК України гарантує право на свободу пересування, що означає можливість фізичної особи вільно пересуватися по території України (після 14 років), вільно виїхати за її межі та безперешкодно повернутись до України (після 16 років), а також вільно визначити місце свого перебування, обирати способи і засоби пересування.

Згідно з ч. ч. 1, 5 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій у трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

Суд приймає до уваги, що по усіх виконавчих листах закінчився строк звернення їх до виконання, крім виконавчого листа № 2-55524/10, повернутому стягувачу 15.03.2021, по якому указаний строк продовжено у зв`язку з введенням режиму воєнного стану в Україні, згідно з вимогами Закону України від 15.03.2022 року № 2129-ІХ «Про внесення зміни до розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» закону України «Про виконавче провадження».

Разом з тим цим же Законом розділ доповнений пунктом 10-2, в якому серед іншого зазначено: «тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України: припиняється звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника (крім рішень про стягнення аліментів та рішень, боржниками за якими є громадяни Російської Федерації)».

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Відповідно до статті 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

У справі «Гочев проти Болгарії» (рішення від 26.11.2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку із неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78-82).

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (див. рішення Європейського Суду за справою «Луордо проти Італії » (Luordo v. Italy), скарга N 32190/96, § 96, ECHR 2003-IX), рішення Європейського Суду за справою «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary), скарга N 41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 121). Надалі у пункті 50 вказаного рішення Європейський Суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Влада не може продовжувати на довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості (див. вказане вище рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», §124 і вказане вище рішення Європейського Суду «Фельдеш и Фельдешне Хайлик против Венгрии», §35). Така перевірка має, як правило, проводитися судами принаймі, в останній інстанції, оскільки вони забезпечують найкращі гарантії незалежності, неупередженості й законності процедури (див. Рішення Європейського Суду від 25 січня 2007 г. за справою «Сіссаніс проти Румунії»), скарга № 23468/02, § 70).

Охоплення судової перевірки має дозволити суду взяти до уваги всі фактори, що відносяться до справи, включаючи ті, що стосуються співмірності обмежувального заходу (див. з необхідним змінами Рішення Європейського Суду від 23 червня 1981 р. за справою «Ле Конт, Ван Лейвен і Де Мейере проти Бельгії» (Le Compte, Van Leuven and De Meyere v. Belgium), Series A, N 43, §60)...».

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що застосовуючи статтю 2 Протоколу 4 до Конвенції та практику Європейського суду з прав людини, які є джерелом права в Україні, суд зобов`язаний забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну було виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Отже, скасування застосованих судом обмежень може мати місце у разі, якщо відпали підстави для застосування таких заходів, зокрема, досягнення переслідуваної мети гарантування повернення боргу, або виявлено обставини, які спростовували б критерій співмірності цілі втручання застосованим обмежувальним заходам, або інші обставини, які дають підстави для висновку про наявність таких факторів, що порушують справедливий баланс між правами людини та публічним інтересом, хоча при застосуванні таких заходів існувала обґрунтована виправданість втручання в здійснення особою права на свободу пересування.

Суд враховує, що наявність протягом тривалого часу обтяжень, накладених державними виконавцями з метою виконання судового рішення, за умови відсутності відкритих виконавчих проваджень та можливості продовження примусового виконання судового рішення, є невиправданим втручанням у права та законні інтереси особи.

Аналогічні правові висновки у подібних правовідносинах викладені у постановах Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 2-356/12, від 03.11.2021 у справі № 161/14034/20, від 22.12.2021 у справі № 645/6694/15-ц, від 26.01.2022 у справі № 127/1541/14-ц, від 18.01.2023 у справі № 127/1547/14-ц, від 09.01.2023 у справі № 2-3600/09, від 28.08.2024 року у справі № 947/36027/21.

Крім того, часткова сплата заявником боргу свідчить про те, що боржник вживає заходів щодо виконання боргового зобов`язання, а у разі ухилення в подальшому боржником сплати боргу, у органу примусового виконання судових рішень наявне право повторного звернення до суду із відповідним поданням.

Таким чином, зважаючи на тривалість обмеження, відсутність відкритих виконавчих проваджень щодо заявника та відсутність доказів ухилення її від виконання судових рішень, встановлена судом заборона виїзду за межі України не забезпечує справедливого балансу між несприятливими наслідками та цілями, на досягнення яких спрямоване зазначене обмеження. Подальше існування обтяження є безпідставним та обмежує права заявника.

Керуючись ст. ст. 260, 261, 441 ЦПК України, Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», Законом України «Про виконавче провадження», суд,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України - задовольнити.

Скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, відносно фізичної особи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), встановлене ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 19.04.2012 у справі № 2506/2327/2012.

Копію ухвали для відома направити заявнику ОСОБА_1 та до Центрального відділу Державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (Чернігівська область, місто Чернігів, вулиця Княжа, будинок № 28, ).

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала суду може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Олег КОСЕНКО