Провадження № 2-др/202/7/25
31 січня 2025 року м. Дніпро
Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Дребот І.Я.,
за участю секретаря судового засідання Владимирова О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Індустріального відділу ДВС у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса),
03.12.2024 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська було розглянуто цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Індустріального відділу ДВС у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) і постановлено ухвалу про задоволення скарги.
21.01.2025 року на адресу суду від скаржника, надійшла заява про ухвалення додаткового рішення.
У заяві про ухвалення додаткового рішення скаржник просив суд стягнути з Індустріального ВДВС у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на його користь судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн.
31.01.2025 року через підсистему "Електронний суд" від ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, заявлені вимоги просив задовольнити.
Представник Індустріального ВДВС у судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі.
Відповідно до пункту третього частини першої статті 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Дослідивши письмові докази, додані до заяви про ухвалення додаткового рішення, суд вважає, що заява підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до п. 6 ч. 1ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, як розділити між сторонами судові витрати.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч.ч. 3,4 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16, тому суд враховує його при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин з огляду на приписи ч. 4 ст. 263 ЦПК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
В той же час, з огляду на предмет позову, категорію та складність справи, обсяг та характер доказів, судові витрати на правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн. явно не пропорційні до предмета спору в розумінні ч. 3 ст. 141 ЦПК України, а також приймаючи до уваги те, що безпосередньо адвокат участі у розгляді справи не приймав, суд вважає за необхідне частково задовольнити заяву ОСОБА_1 , та стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Індустріального ВДВС на користь скаржника на правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн., що буде достатнім, пропорційним, співмірним складності справи та вартості фактично наданої правничої допомоги.
Керуючись ст. 133,137, 141, 260, 261, 270 ЦПК України, суд, -
Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Індустріального відділу ДВС у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) - задовольнити частково.
Додаткове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
На додаткове рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Суддя І.Я. Дребот