Провадження № 2/127/5863/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2025 м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Романюк Л.Ф., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) про усунення перешкод у користуванні квартирою, шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування квартирою,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою, шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування квартирою.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є власницею квартири АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі продажу № 547 від 20.07.1991 року.

За згоди позивачки у квартирі було зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

У 2015 році ОСОБА_2 , ОСОБА_3 виїхали за кордон, з 2015 року у квартирі не проживають, вказане підтверджується актом від 24.10.2024 року, посвідченим начальником МКП УК «Територія комфорту» за участі сусідів.

Просила суд, позбавити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 права користування житлом, а саме: квартирою АДРЕСА_2 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_4 на підставі договору купівлі продажу № 547 від 20.07.1991 року.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 24.12.2024 року було відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб. Вказану ухвалу разом із копією позовної заяви з додатками було надіслано відповідачам: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на адресу реєстрації рекомендованим листом з повідомленням, однак ні відзиву на позов, ні клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду подано не було.

Враховуючи вищевикладене та положення ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є власницею квартири АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі продажу № 547 від 20.07.1991 року (а.с.6-7).

За згоди позивачки у квартирі було зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

У 2015 році ОСОБА_2 , ОСОБА_3 виїхали за кордон, з 2015 року у квартирі не проживають, вказане підтверджується актом від 24.10.2024 року, посвідченим начальником МКП УК «Територія комфорту» за участі сусідів (а.с.8).

Статтею 1 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР) передбачено, що громадяни України мають право на житло.

Разом з тим, частиною третьою статті 9 ЖК УРСР вказує на те, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

В той же час, згідно зі статтею 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. (ч. 1 ст. 319 ЦК України).

Відповідно до статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Відповідно до статті 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

В той же час, згідно з частиною першою статті 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Відповідно статті 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла (в тому числі колишній) втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Стаття 3 СК України визначає, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом та мають взаємні права та обов`язки.

Судом встановлено, що позивач і відповідачі не пов`язані спільним побутом, не мають взаємних прав та обов`язків, відповідачі не проживає в спірній квартирі. Таким чином, відповідач, будучи зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_3 чинить перешкоди власнику квартири в користуванні своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимога позивача про визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_2 є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 11, 29, 405 Цивільного кодексу України, ст. 71 ЖК України ст. ст.12, 13, 19, 76-81, 141, 263-265, ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 1211,20 грн. судового збору по 605,60 грн. з кожної.

Рішення суду може бути оскаржено, шляхом подачі апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 10.02.2025 року.

Учасники процесу:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ),

Відповідачі: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Суддя: