Справа №483/248/24 Доповідач апеляційного суду Кушнірова Т.Б.
Провадження №22-ц/812/224/25
Постанова

Іменем України

10 лютого 2025 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого Кушнірової Т.Б.,

суддів: Базовкіної Т.М., Лівінського І.В.,

із секретарем Травкіною В.Р.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» на рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області, вступна та резолютивна частини якого ухвалені 20 листопада 2024 року об 11:56 год., повний текст складений судом 21 листопада 2024 року, під головуванням судді Шевиріної Т.Д., в приміщенні суду першої інстанції, по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «УКРГАЗБАН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2024 року Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» (далі АТ «УКРГАЗБАНК», Банк) звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 10 грудня 2021 року ОСОБА_1 підписано заяву-договір №2021/PCK/411-001366 (Договір карткового рахунку) про приєднання до Правил відкриття та обслуговування рахунків фізичних осіб та надання послуг за платіжними картками АБ «УКРГАЗБАНК» №2021/ОВР/411-000600. Згідно з цією заявою-договором їй встановлено орієнтовну суму кредиту в розмірі 10 000 грн; можливу суму кредиту в розмірі 300 000 грн; строком на 12 місяців з можливістю пролонгації відповідно до умов Правил; щомісячний платіж по кредиту 7%, мінімум 50 грн; пільгового періоду 70 днів; процентна ставка - 39 % річних; процентна ставка на прострочену заборгованість - на період карантину 39%, далі -48%; процентна ставка на пільговий період - 0,00001 % річних; комісія за видачу (в т.ч. за видачу готівки кредитних коштів)/встановлення кредиту -2,99%.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі відкривши відповідачці рахунок з встановленим кредитним лімітом, видавши їй платіжну картку.

В свою чергу, ОСОБА_1 не здійснює погашення заборгованості за кредитним договором, у зв`язку з чим, станом на 31 січня 2024 року, виникла заборгованість у сумі 52035,75 грн, з яких: 40722,89 грн заборгованість за кредитом, 11312,86 грн заборгованість за процентами.

Письмову вимогу Банку від 28 грудня 2023 року №129/44398/2023 про дострокове повернення кредиту відповідачка не виконала.

Тому, посилаючись на вказані обставини,був змушений звернутися до суду та просив стягнути з ОСОБА_1 вищезазначену заборгованість за договором, а також судовий збір у сумі 3028 грн.

20 листопада 2024 року рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області частково задоволено позов АТ «УКРГАЗБАНК».

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «УКРГАЗБАНК» в рахунок заборгованості за кредитним договором від 10 грудня 2021 року, яка утворилася станом на 31 січня 2024 року - 30 344 грн 50 коп. заборгованість за тілом кредиту та 1765 грн 76 коп судових витрат.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції частково задовольняючи позов виходив з того, що сторони обумовили строк дії кредитного договору, який склав 12 місяців, тому нарахована Банком заборгованість поза межами вказаного строку є простроченою.

У кредитному договорі хоча й передбачена можливість пролонгації строку дії кредитного договору відповідно до умов Правил відкриття та обслуговування рахунків фізичних осіб та надання послуг за платіжними картками, однак надані позивачем Правила відкриття та обслуговування рахунків фізичних осіб та надання послуг за платіжними картками відповідачкою не підписані, а відтак відсутні підстави вважати, що саме ці Правила вона розуміла, ознайомилася та погодилася з ними, тому неможливо розцінювати їх як частину укладеного між сторонами кредитного договору, шляхом підписання заяви-договору.

Суд дійшов висновку, що Банк набув право на отримання відсотків за користування кредитом в межах строку дії кредитного договору (з 10 грудня 2021 року по 10 грудня 2022 року), проте, оскільки пролонгація цього договору не відбулася, нараховані позивачем відсотки, поза вказаний період, виходять за межі строку його дії. Тому, сума основної заборгованості підлягає зменшенню на суму переплати по відсотках.

В апеляційній скарзі АТ «УКРГАЗБАНК», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить оскаржуване судове рішення в частині відмови в задоволенні повних вимог скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, в рамках укладеного між сторонами кредитного договору за обраною програмою кредитування - «Пакет «ЕКО-кредитка» відповідачка була повністю проінформована про умови та строк кредитування, у тому числі з Правилами відкриття та обслуговування поточного рахунку фізичної особи, операції за якими здійснюються з використанням електронних платіжних засобів, та надання послуг за платіжними картками Публічним акціонерним товариством акціонерним банком «УКРГАЗБАНК» (далі- Правила).

У кредитора виникли правові підстави для стягнення визначеної ним заборгованості з відповідними її елементами оскільки відповідачка не виконала зобов`язання з повернення кредитних коштів і сплати процентів. Суд першої інстанції не з`ясував усі обставини справи, не застосував правильно норми чинного законодавства, не дав належної оцінки виписки по особовому рахунку позичальника і дійшов помилкового висновку про необґрунтованість вимог в оскаржуваній частині. Посилається на те, що умови договору карткового рахунку передбачають його пролонгацію, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідачки відсотків за період з 26 січня 2022 року по 31 січня 2024 року є обґрунтованими.

Доводи відзиву ОСОБА_1 на апеляційну скаргу зводяться до того, що вимоги апеляційної скарги безпідставні, необґрунтовані, скарга є такою, що не підлягає задоволенню.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 10 грудня 2021 року між ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» та ОСОБА_1 укладено договір про комплексне банківське обслуговування шляхом підписання сторонами заяви-договору № 2021/РСК/411-001366 (договір карткового рахунку). За умовами цього договору ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» надало ОСОБА_1 кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку.

Згідно з розділом 2 заяви-договору, ця заява разом із Правилами відкриття та обслуговування поточного рахунку фізичної особи, операції за яким здійснюються з використанням електронних платіжних засобів, та надання послуг за платіжними картками Публічним акціонерним товариством АБ «УКРГАЗБАНК», Тарифним планом, умовами банківських продуктів/пакетів, які розміщені на офіційному сайті Банку за посиланням htpp://www.ukgazbank.com, є договором комплексного банківського обслуговування (далі -Договір).

Банк на підставі Договору надає клієнту послуги щодо: відкриття та розрахунково-касового обслуговування поточного рахунку, обслуговування за яким може здійснюватися з використанням електронного платіжного засобу; надання кредиту шляхом встановлення ліміту овердрафту відповідно до Програми кредитування, вказаної у розділі 4 Договору.

За умовами Договору строк кредитування ОСОБА_1 становив 12 місяців з можливістю пролонгації відповідно до Правил.

Пунктом 3.4.6.1 Правил передбачено, якщо після спливу строку дії Дозволеного овердрафт, визначеного у Заяві договорі, дія Дозволеного овердрафту може щоразу продовжуватися на такий самий строку у разі прийняття Банком рішення щодо пролонгації строку дії Дозволеного овердрафту. Датою початку нового строку дії Дозволеного овердрафту вважаться дата, наступна за датою закінчення попереднього строку дії Дозволеного овердрафту.

У пункті 4 заяви-договору містяться умови споживчого кредитування, у яких, зокрема зазначено: договір №2021/ОВР/411-0006000, програма кредитування пакет «ЕКО-кредитка», орієнтовна сума кредиту 10000 грн, можлива сума кредиту 300 000 грн, тип кредиту та спосіб його надання ліміт дозволеного овердрафту, безготівковим шляхом, строк кредитування 12 місяців, процентна ставка 39 % річних, процентна ставка на прострочену заборгованість на період карантину 39%, далі 48 % річних, порядок сплати процентів щомісячно, погашення кредиту в кінці строку (т.1 а.с. 30).

Зібрані докази вказують на те, що між ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» і ОСОБА_1 в належній формі укладено договір № 2021/РСК/411-001366 від 10 грудня 2021 року про комплексне банківське обслуговування, в рамках якого банк надав відповідачці кредит у вигляді встановленого ліміту дозволеного овердрафту на платіжну картку.

На виконання зобов`язання за кредитним договором ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» відкрило на ім`я відповідачки поточний рахунок і перерахувало на цей рахунок кредитні кошти. ОСОБА_1 використала кредитні кошти і не повернула їх банку.

28 грудня 2023 року позивачем на адресу відповідачки було направлено вимогу № 129/44398/2023 про дострокове повернення всієї суми кредиту в розмірі 50 022 грн 25 коп. у зв`язку з наявністю простроченої заборгованості.

Згідно розрахунку заборгованості за договором, станом на 31 січня 2024 року, у ОСОБА_1 виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 52 035 грн 75 коп, яка складається з наступних складових: заборгованість по кредиту (прострочена) 40 722 грн 89 коп.; заборгованість за нарахованими відсотками (прострочена) 11 312 грн 86 коп. (т.1 а.с. 17-18).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку банк).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Судом першої інстанції встановлено, що Правила надання послуг за платіжними картками не підписані ОСОБА_1 .

Банк, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, просив у тому числі, крім тіла кредиту (суми, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами за користування кредитними коштами за період з 10 грудня 2021 року по 31 січня 2024 року.

Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, позивач посилався на Правила відкриття та обслуговування рахунків фізичних осіб та надання послуг за платіжними картками ПАТ «УКРГАЗБАНК», які розміщені на сайті: www.ukrgasbank.com, як невід`ємні частини договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що підписуючи заяву-договір № 2021/РСК/411-001366 від 10 грудня 2021 року, умови саме вказаних Правил банк погоджував з ОСОБА_1 , а також те, що на момент отримання кредитних коштів останньою, Правила взагалі містили умови щодо пролонгації строку дії кредитного договору.

У цьому випадку також неможливо застосувати до спірних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача могли неодноразово змінювалися самим банком у період - з часу виникнення спірних правовідносин (10 грудня 2021 року) до часу звернення до суду із цим позовом (лютий 2024 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Правила надання батьківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Правила надання банківських послуг, відсутність у заяві договорі домовленості сторін про умови пролонгації строку кредитування, надані банком Правила надання батьківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із ОСОБА_1 кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані Банком Правила надання банківських послуг з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - заяві договорі позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих їй умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Такі висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), яку суд першої інстанції правильно застосував до спірних правовідносин.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.

У пункті 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (14-10цс18) зроблено висновок, що «після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання».

Врахувавши наведене, а також те, що за умовами договору сторони погодили строк його дії з 10 грудня 2021 року по 10 грудня 2022 року, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що після закінчення строку повернення позики встановленого договором, банк не мав права нараховувати проценти за користування кредитом відповідно до ст.1048 ЦК України.

Отже, судом правильно зроблено висновок, що відповідачка зобов`язана сплати тіло кредиту, а також в межах строку кредитування, який становить 12 місяців (з 10 грудня 2021 року по 10 грудня 2022 року) сплатити відсотки за користування кредитом, встановлені умовами договору від 10 грудня 2021 року.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції взяв до уваги заборгованість за тілом кредиту (40 722 грн 89 коп), врахував сплачені відповідачкою кошти на їх погашення, які в порушення умов договору скеровувались банком в рахунок погашення відсотків (10 378 грн 39 коп), нарахованих поза межами строку дії договору, правильно визначив заборгованість ОСОБА_1 по кредитному договору в розмірі 30 344 грн 50 коп.

За такого, колегія не вбачає підстав для скасування чи зміни рішення в оскаржуваній частині.

Доводи апеляційної скарги про те, що строк кредитування, а також відповідальність за невиконання зобов`язань щодо сплати кредиту та інші істотні умови договору чітко встановлені як в Правилах, розміщених на сайті банку, так і в заяві-договорі, підписаній відповідачкою, не можуть бути прийняті до уваги.

За змістом ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правила, які не підписані відповідачкою, не можуть вважатися складовою частиною укладеного між сторонами договору та відповідною письмовою угодою сторін про умови, порядок та підстави пролонгації строку кредитування, відтак підстави брати їх до уваги відсутні.

При цьому, у вказаних Правилах чітко визначено, що сторони погоджують умови продовження (пролонгації) строку дії Дозволеного овердрафту, якщо умовами Продукту та Програмою кредитування передбачено умови автоматичного продовження строку дії Дозволеного овердрафту.

Підписана ОСОБА_1 заява-договір № 2021/РСК/411-001366 від 10 грудня 2021 року не містить умови, якими б визначалися порядок та підстави пролонгації строку дії кредитного договору банком.

Не мають правового значення й посилання в апеляційній скарзі на те, що судом не взято до уваги, що прострочення за кредитним договором виникло починаючи з 23 червня 2023 року, а письмова вимога банку про повернення заборгованості надіслана відповідачу 28 грудня 2023 року. Позаяк, сторони обумовили строк дії кредитного договору, який склав 12 місяців, відтак, після закінчення цього строку, настав строк виконання зобов`язання. Тому нарахування процентів поза межами визначеного сторонами строку кредитування є неправомірним та не ґрунтується на законі.

Після спливу визначеного договором строку кредитування права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального права, тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 просив стягнути судові витрати, понесені відповідачкою у зв`язку із розглядом цієї справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 10 000 грн.

Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини першої, пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».

У постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2020 року у справі № 509/5043/17 (провадження № 61-5662св20) зазначено, що «на підтвердження понесених витрат на отримання правничої допомоги представник ОСОБА_1 - адвокат Богомазом А. П. надав до суду копію договору про надання професійної правничої допомоги від 02 червня 2020 року № 3/20, копію ордера від 16 червня 2020 року та квитанцію від 02 червня 2020 року на суму 3 000,00 грн. Водночас представник не надав детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, тому немає підстав для стягнення витрат на правничу допомогу».

На підтвердження понесених відповідачем витрат на правничу допомогу представник відповідачки не надав суду жодних розрахунків витрат, перелік наданих послуг виконаних адвокатом та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, інших документів, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг, подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги) позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу.

За таких обставин колегія суддів вважає, що відсутні підстави для стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язаних з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381 -384 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» залишити без задоволення, а рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 листопада 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий

Судді:

_____________________

Повний текст судового рішення виготовлено 10.02.2025 р.