Провадження №2/748/49/25
Єдиний унікальний № 748/2911/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" лютого 2025 р.м. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області

в складі:

головуючої судді Меженнікової С.П.,

за участю секретаря Орішко К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Чернігові в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Управління (Служба) у справах дітей м. Чернігова, про позбавлення батьківських прав, -

У С Т А Н О В И В :

25 червня 2024 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить позбавити батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позову зазначено, що відповідач у вересні 2021 року залишила сім`ю та поїхала до Польщі на заробітки, де і перебуває на даний час, повертатися до України не збирається, створила там нову сім`ю. З 2021 року по день подачі позову до суду ОСОБА_2 приїздила до України всього три рази, під час приїзду з дитиною не спілкувалася. Після виїзду до Польщі відповідач майже не цікавиться життям сина, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами дитини, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчанням, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей: не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини. Всі питання щодо виховання дитини вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному його утриманні.

У відзиві на позов, поданому представником відповідача - адвокатом Дудка О.В., стороною відповідача викладено заперечення на позов, в яких зазначено, що з метою покращення умов проживання дитини, 21.09.2021 року ОСОБА_2 вимушена була поїхати на заробітки до Республіки Польщі, а син залишився проживати з батьком, позивачем по справі. В період часу, з вересня 2021 року по лютий 2022 року відповідач спілкувалася з сином та чоловіком в телефонному режимі та по відеозв`язку, надсилала сину грошові кошти та планували приїхати згодом до рідних. Після повномасштабного вторгнення та початку активних бойових дій на території Чернігівської області, а саме 31.03.2022, син приїхав до матері, та до вересня 2022 року проживав із відповідачем, яка утримувала його, забезпечуючи всім необхідним для проживання та розвитку. Незважаючи на пропозицію матері залишитися із нею жити та навчатися в Польщі, ОСОБА_4 , у вересні 2022 року, під час їх спільного із мамою візиту додому, виявив бажання залишитися в Україні та проживати разом з батьком, так як всі його друзі та однокласники були у с. Количівка. Відповідач проти такого рішення сина була не проти. Відповідач купила сину всі необхідні речі, взуття, одяг та інші речі для навчання та проживання сина та повернулася до Польщі. ОСОБА_2 підтримує постійне спілкування із сином по відеозв`язку, цікавиться успіхами сина у навчанні, перераховує сину грошові кошти на банківську карту, яку відкрила на своє ім"я та віддала сину для користування, купила сину мобільний телефон. А під час приїзду ОСОБА_2 додому, в с. Количівка, в травні 2024 року, на протязі 10 днів син постійно був разом з мамою, спілкувався із нею. Відповідач купувала йому необхідні речі (одяг, взуття). Вони проводили час разом з рідними. На даний час відповідач продовжує постійно спілкуватися з сином, пересилає йому грошові кошти на дрібні витрати, запропонувала оплатити навчання в навчальному закладі, куди Роман вступив після закінчення 9-го класу. За вказаних обставин просить відмовити в задоволенні позову, оскільки обставини, на які посилається позивач у позові, не свідчать про невиконання ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків по відношенню до сина, а сам по собі виїзд за кордон не є підставою для позбавлення її батьківських прав. ( а.с.23-27)

Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 26 червня 2024 року відкрито провадження по даній справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 09 жовтня 2024 року підготовче провадження у справі закрито та призначено до судового розгляду по суті.

09 грудня 2024 року протокольною ухвалою суду відкладено судове засідання на підставі п.2 ч.2 ст.223 ЦПК України, в зв"язку з першою неявкою представника позивача, який повідомив про причину своєї неявки, яка визнана судом поважною, та повторно призначено - на 05.02.2025.

03 лютого 2025 року представником позивача - адвокатом Хоменко С.М., суду повторно подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з необхідністю прийняти участі у слідчих діях в якості захисника.

Також, цього ж дня, позивачем подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю його представника приймати участь в судовому засіданні.

У судове засідання позивач та його представник - адвокат Хоменко С.М., не з"явилися.

Відповідач та представник відповідача - адвокат Дудка О.В. в судове засідання не з"явилися, представником відповідача подано заяву про розгляд справи без її участі, в задоволені позовних вимог просить відмовити, з підстав, викладених у відзиві.

Третя особа - Управління (служба) у справах дітей подала заяву про розгляд справи без участі їх представника, в якій зазначено про підтримання рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 14.10.2024 № 676 про затвердження висновку щодо недоцільності позбавлення відповідача батьківських прав.

При вирішенні клопотання сторони позивача про повторне відкладення судового розгляду суд виходить з наступного:

Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд, відповдіно до п.2 ч.1 ст.223 ЦПК України, відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Згідно з вимогами п.п.1, 2 ч.3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі:

1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки;

2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.

Приймаючи до уваги те, що представник позивача вдруге був належним чином повідомлений про день та час розгяду справи і двічі клопотав перед судом про його відкладення, зважаючи на зміст п.п. 1, 2 ч.3 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе здійснювати судовий разгляд у справі за відсутності сторін, зокрема представника позивача у зв`язку з повторною неявкою останнього в судове засдіння, незалежно від причин та у відсутності сторони відповідача, та третьої особи, від яких є заяви про розгляд справи без їх участі. Що стосується невки позивача, то суд вважає його неявку в судове засідання без поважних причин, оскільки ні позивачем, ні його представником не надано доказів на підтвердження причин неявки в судове засідання.

За таких обставив суд вважає за можливе здійснювати судовий разгляд за відсутності сторін, які обмінявшись заявами по суті, виклали свою правову позицію щодо вирішення спору у даній цивільній справі.

Фіксування судового засідання технічними засобами фіксації не здійснювалося відповдіно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

У судовому засіданні встановлено, що сторони є батьками неповнолітього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про його народження (а.с.6).

Як вбачається із витягу з реєстру територіальної громади від 05.04.2023, копії паспорту позивача, доданого до позовної заяви, відповіді з ЄДДР №660779 від 25.06.2024, позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 та їх неповнолітній син ОСОБА_3 зареєстровані за однією адресою: АДРЕСА_1 ( а.с.4-5, 8, 13).

У довідці Количівського ліцею Іванівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області №44 від 18.06.2024, виданої позивачу ОСОБА_1 зазначається, що батько неповнолітнього ОСОБА_3 , який є учнем ліцею, бере активну участь у вихованні сина, регулярно спілкується з учителями, відвідує батьківські збори. ( а.с.9)

Згідно характеристики директора ПП "НТВ-Технологія", ОСОБА_1 за місцем роботи характеризується позитивно. ( а.с.10)

Копією довідки про середню заробітну плату (дохід) від 17.06.2024 підтверджується отримання позивачем ОСОБА_1 доходу за місцем роботи в період з червня 2023 року по травень 2024 року. ( а.с.11)

З відповіді Державної прикордонної служби України від 20.08.2024 № 19-57069/18/24 вбачається, що відповідач ОСОБА_2 21.09.2021 виїхала за межі України через пункт пропуску «Краківець», а 31.03.2022 повернулася до України, і в цей же день виїхала через пункт пропуску "Шегині", повернулася - 01.08.2022, виїхала за межі України - 06.08.2022, повернулася - 12.09.2023, виїхала - 16.09.2023, повернулася - 03.05.2024, виїхала - 15.05.2024. ( а.с.71)

Фотознімки ОСОБА_2 з сином, з дітьми, родиною, та фотознімки її сина, за період: травень, червень 2022 р., вересень 2023 р., травень 2024 р. відображають любов, турботу, та зв"язок сина з матір"ю, їх спілкування. (а.с.50-60)

На засіданні комісії з питань захисту прав дитини ОСОБА_1 підтримав намір позбавити ОСОБА_2 батьківських прав. ОСОБА_2 на засідання комісії не з`явилася, але був присутній її представник - ОСОБА_5 , яка заперечувала проти позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, мотивуючи це тим, що мати бере участь у вихованні та матеріальному утриманні дитини.

Згідно з інформацією служби у справах дітей Іванівської сільської ради ОСОБА_2 зареєстрована у АДРЕСА_1 , але проживає у Польщі. Під час бесіди з нею у телефонному режимі працівниками служби встановлено, що мати заперечує проти позбавлення її батьківських прав по відношенню до сина. Інформації про неналежне виконання нею батьківських обов"язків до служби не надходило.

Під час бесіди дитина повідомила, що з матір"ю час від часу спілкується, вона іноді перказує гроші на картку на його потреби. Останнього разу приїздила до Чернігова у 2024 році на святкування Пасхи.

На комісію надані свідчення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які проживають в одному будинку з ОСОБА_4 та його батьком, та зазначають, що позивач ОСОБА_1 самостійно виховує, матеріально утримує сина, піклується про його розвиток та виховання. Сусіди не бачили матір дитини.

Зважаючи на те, що батьком не вживалися превентивні заходи впливу відносно матері, позбавлення батьківських прав є передчасним і не відповідає інтересам дитини.

Відтак, орган опіки та піклування вважає за недоцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ( а.с.87-89)

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд із такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Забезпечення найкращих інтересів дитини - це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 Сімейного кодексу України).

Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені статтею 150 СК України.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).

Частиною 3 статті 155 СК України передбачено, що відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення й розвитку; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до дитини та її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти тощо.

Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76).

Практика Європейського суду з прав людини (справа «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року) свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. Факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини.

Відповідно до статей 79, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За обставинами даної справи встановлено, що неповнолітня дитина проживає разом з батьком та перебуває на його утриманні.

Відповідач наразі перебуває за кордоном, підтримує спілкування із сином, періодично перераховує гроші на потреби сина.

Умовою ухилення від обов`язків по вихованню дитини, як передбаченої п. 2. ч. 1 ст. 164 СК України підстави позбавлення батьківських прав, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків ОСОБА_2 відносно своєї дитини в матеріалах справи відсутні.

Не підтверджено належними доказами те, що до відповідача застосовувалися заходи впливу у вигляді попередження з боку органів поліції, адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування.

Суд, критично ставиться до повідомлених позивачем обставин і вважає, що дії батька, у даному випадку, мають за мету не захист інтересів неповнолітньої дитини, а втілення в життя власних інтересів, спрямованих на досягнення певної мети.

Та обставина, що на час розгляду справи, вихованням і розвитком дитини займається батько, не свідчить безумовно про те, що мати дитини не бажає брати участь у його утриманні і вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками.

Крім цього слід зазначити, що факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення її батьківських прав відносно сина, об`єктивно свідчить про її інтерес до свого сина.

Відповідно до ч. 1 ст. 32, ч. 3 ст. 51 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Отже, належних та допустимих доказів умисного та свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання сина, які могли б бути законною підставою для застосування до відповідача такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, позивачем не надано та є передчасним, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

За правилами ч. 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Позивачем понесені та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 1 211,20 грн.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено повністю, відповідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 247, 259, 263-265 ЦПК України, суд ,

УХВАЛИВ:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Управління (Служба) у справах дітей м. Чернігова, про позбавлення батьківських прав -відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце фактичного проживання: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;

Третя особа: Управління (Служба) у справах дітей м. Чернігова, ,місцезнаходження: м. Чернігів, вул. Івана Мазепи, буд. 19.

Повний текст рішення виготовлено 05.02.2025.

Суддя: С.П. Меженнікова