Єдиний унікальний номер судової справи: 477/638/24
Провадження №22-ц/812/316/25 Суддя-доповідач апеляційного суду: Самчишина Н.В.
Постанова

Іменем України

10 лютого 2025 року м. Миколаїв справа № 477/638/24

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді Самчишиної Н.В.,

суддів: Коломієць В.В., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Богуславською О.М.,

без участі учасників справи, належним чином повідомлених про день, час і місце судового засідання,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» на рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 06 січня 2025 року, ухвалене головуючим суддею Семеновою Л.М. в приміщенні цього ж суду в м. Миколаєві, повний текст рішення складено того ж дня, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан», про стягнення кредитної заборгованості,

встановив:

У березні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (далі ТОВ «Діджи Фінанс») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі ТОВ «Мілоан»), про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказували, що 09 червня 2021 року ОСОБА_1 в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «Мілоан» (https://miloan.ua/) було подано заявку на отримання кредиту №3863151.

Законодавством України передбачено, що оформлення кредиту он-лайн із використанням одноразового пароля прирівнюється до підписання договору в паперовій формі власноручним підписом. ТОВ «Мілоан» було направлено відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при введенні якого відповідач підтверджує прийняття умов кредитного договору №3863151 від 09 червня 2021 року, який також знаходиться у власному кабінеті відповідача на сайті https://miloan.ua/.

Таким чином, 09 червня 2021 року ОСОБА_1 уклала договір про споживчий кредит №3863151 з ТОВ «Мілоан» та на підставі платіжного доручення відповідачу були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок у розмірі 8000 грн.

13 вересня 2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено договір факторингу №07Т, за яким первісний кредитор відступив позивачу за плату право грошової вимоги до ОСОБА_1 за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору № 3863151 від 09 червня 2021 року.

Позичальниця свої зобов`язання жодному з кредиторів належним чином не виконувала, в зв`язку з чим виникла заборгованість в загальному розмірі 36 520 грн, в тому числі: заборгованість за кредитом у розмірі 8 000 грн, заборгованість за процентами - 27 000 грн, заборгованість за комісійними винагородами - 1 520 грн.

Враховуючи вищевикладене, Товариство просило стягнути на свою користь із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 36 520 грн, а також судовий збір 2 422, 40 грн та витрати на професійну правничу допомогу 6000 грн.

У відзиві на позов від 25 травня 2024 року відповідач, заперечуючи проти позову, посилалася, як на те, що позов підписано, особою яка не має цивільної процесуальної дієздатності, так і на його безпідставність та недоведеність.Зазначила, що матеріали справи не містять доказів видачі одноразового ідентифікатора у формі алфавітно - цифрової послідовності та підписання таким ідентифікатором договору. Роздруківка договору та роздруківка паспорту споживчого кредиту не можуть вважатися належними та достовірними доказами, оскільки не підтверджують факт підписання договору відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора або ж за допомогою електронного цифрового підпису, який би відповідав вимогам Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг». Зазначала, що в матеріалах справи відсутні первинні бухгалтерські документи, зокрема копії меморіальних ордерів, заяв на видачу готівки, платіжних доручень, тощо, на підтвердження перерахування на рахунок ОСОБА_1 грошових коштів, а відтак позивачем не надано доказів видачі кредитних коштів. Платіжне доручення не є фактично платіжною інструкцією, оскільки не містить номеру картки на яку здійснювалося перерахування, в ній вказано лише марку картки та відсутня відмітка про проведення даної платіжної інструкції банком. Також вказувала, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом. Крім того, просила відмовити у задоволенні вимоги позивача про відшкодування витрат на правову допомогу у сумі 6 000 грн, вважаючи вказану суму неспівмірною зі складністю справи, часом, витраченим на виконання робіт, обсягом виконаних робіт та ціною позову. Окремо відмітила про відсутність у матеріалах справи доказів, що витрати на правову допомогу понесені саме під час підготовки даної позовної заяви.

Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 06 січня 2025 року у задоволенні позову ТОВ «Діджи Фінанс» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач, звертаючись з позовом до суду, не надав належних та достатніх доказів на підтвердження обставин, якими він обґрунтовує свої вимоги щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №3863151 від 09 червня 2021 року у розмірі 36520 грн, у зв`язку з чим суд не вбачав підстав для їх задоволення.

Суд першої інстанції зазначив, що кредитний договір №3863151 від 09 червня 2021 року не містить відомостей щодо підписання договору ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором.

Також суд звернув увагу на те, що ні в анкеті-заяві на кредит №3863151 від 09 червня 2021 року, ні в самому договорі про споживчий кредит №3863151 від 09 червня 2021 року не зазначено номер банківської картки ОСОБА_1 для перерахунку коштів.

Крім того, з платіжного доручення №48350830 від 09 червня 2021 року, що міститься в матеріалах справи, вбачається, що відсутні відмітки про дату отримання та виконання банком платіжного доручення ТОВ «МІЛОАН». Таким чином, платіжне доручення 48350830 від 09 червня 2021 року не можна вважати належним доказом надання грошових коштів ТОВ «МІЛОАН» у розмірі 8 000 грн ОСОБА_1 (позичальнику) на картковий рахунок згідно договору про споживчий кредит №3863151 від 09 червня 2021 року.

В апеляційній скарзі, ТОВ «Діджи Фінанс», посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, просило його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Заявник зазначав, що договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому відповідач через особистий кабінет на веб-сайті ТОВ «Мілоан» подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого первісний кредитор надіслав позичальнику за допомогою засобів зв`язку на зазначений ним номер телефону одноразовий ідентифікатор S95978, який відповідач використала для підтвердження підписання кредитного договору. Отже, на його думку, кредитний договір був підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами доведено укладання між сторонами даного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт ТОВ «Мілоан» за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину.

Щодо зазначення одноразового ідентифікатора на кредитному договорі позивач зазначав, що файл із зашифрованим підписом було завантажено разом із позовом через систему Електронний суд, проте ані при відкритті/завантаженні в електронному кабінеті і форматі перегляду, ані при друкуванні файлу він не відображається з питань збереження конфіденційності інформації. Вказував, що суд мав змогу переконатися у наявності підпису та побачити одноразовий ідентифікатор, завантаживши (не для перегляду у Електронному суді, а скачавши файл) та відкривши через програмне забезпечення, призначене для читання PDF файлів. Вказував, що надані до суду із позовом додатки містять інформацію про фінансовий номер відповідача та електронну пошту для листування. Наданий оригінал кредитного договору дозволяє при завантаженні та відкритті останнього пересвідчитись у наявності електронних підписів сторін (із зазначенням дати та часу підписання договору). Порядок укладення кредитного договору та умови його виконання детально обумовлені самим кредитним договором. Позивачем надано платіжне доручення на підтвердження перерахування кредитних коштів. Товариством проводиться верифікація банківської картки, таким чином перевіряється актуальність карткового рахунку та його належність позичальнику.

Натомість судом першої інстанції не надано належної оцінки наданим доказам, зокрема не досліджено оригінал кредитного договору належним чином та проігноровано наданий розрахунок заборгованості, що свідчить про надмірний формалізм та порушення права позивача на ефективний судовий захист.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Підодвірного Т.І., просила залишити скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, посилаючись на необґрунтованість її доводів. Вказувала про те, що матеріали справи не містять жодного доказу направлення відповідачеві одноразового ідентифікатора смс-повідомлення, як і не містять доказів використання відповідачем будь-якого ідентифікатору. Представник наголошував на тому, що позивачем не надано до суду належних і допустимих доказів укладення кредитного договору.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 стаття 4 ЦПК України).

Згідно зі статтею 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення в повній мірі не відповідає.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини перша-четверта статті 12 ЦПК України).

Частиною першою статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до змісту частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, 09 червня 2021 року ОСОБА_1 в особистому кабінеті на сайті ТОВ «Мілоан» https://miloan.ua/ подала заявку на отримання кредиту №3863151. Дана заява знаходиться у власному кабінеті відповідача на сайті https://miloan.ua/ (а.с.16).

ТОВ «Мілоан» було направлено відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при веденні якого відповідач підтвердив прийняття умов кредитного договору № 3863151 від 09 червня 2021 року, який також знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб-сайті URL: https://miloan.ua/.

Таким чином, 09 червня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачкою було укладено договір про споживчий кредит №3863151, що вбачається з копії даного договору та додатків до нього (т. 1 а.с. 39-49).

Відповідно до п.п.1 Договору, кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим Договором, на строк визначений п.1.3. Договору надати позичальнику гротові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п.1.2. Договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п.1.4. Договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором.

Сума (загальний розмір) кредиту становить 8000,00 грн. (п.п. 1.2 Договору).

Кредит надається строком на 15 днів з 09 червня 2021 року. Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 24 червня 2021 року (п.п. 1.3 та 1.4 Договору).

Загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат Позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складають 4520,00 грн. в грошовому виразі та 4 659 452,00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1-1.5.2 Договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 12520,00 гривень (п.п. 1.5 Договору).

Комісія за надання кредиту становить 1520,00 грн, яка нараховується за ставкою 19,00 відсотків від суми кредиту одноразово (п.п. 1.5.1 Договору).

Проценти за користування кредитом: 3000,00 грн, які нараховуються за ставкою 2,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п.п. 1.5.2 Договору).

Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п.п. 1.6 Договору).

Пунктом 2.1 Договору передбачено, що кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на Картковий рахунок.

Відповідно до п.п.6.1 та 6.2 Договору, кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицію Товариства про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення Товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається Товариством електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефонний номер позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/ електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту).

Згідно п. 7.1 Договору, Договір, що складається з Правил та індивідуальної частини (з додатками №1 та №2), набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту отримання кредиту, який визначається згідно Правил та відповідно до способу надання кредиту, визначеному у п.2.1 цього Договору.

Відповідно до копії платіжного доручення 48350830 від 09 червня 2021 року ТОВ «Мілоан» перерахувало на рахунок ОСОБА_1 8000,00 грн, призначення платежу: Кошти згідно договору 3863151 (а.с. 63).

13 вересня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено договір факторингу №07Т, за яким первісний кредитор відступив позивачу за плату право грошової вимоги до відповідачки за зобов`язаннями, що виникли з договору про споживчий кредит №3863151 від 09 червня 2021 року.

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором про споживчий кредит №3863151 від 09 червня 2021 року та копії Витягу з Додатку до договору факторингу №07Т від 13 вересня 2021 року, заборгованість ОСОБА_1 перед позивачем становить 36520,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 8000 грн; заборгованість за відсотками 27000 грн; заборгованість за комісійними винагородами 1520 грн.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач не довів належними та допустимими доказами факти укладення кредитного договору та переказу кредитних коштів позичальнику.

З таким висновком суду колегія суддів апеляційного суду не погоджується.

З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір №3863151 від 09 червня 2021 року укладено в електронній формі. Тому на нього поширюються вимоги Закону України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Згідно пункту 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Статтею 11 цього ж суду передбачено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарськими кодексами України, а також іншими актами законодавства.

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Покупець (замовник, споживач) повинен отримати підтвердження вчинення електронного правочину у формі електронного документа, квитанції, товарного чи касового чека, квитка, талона або іншого документа у момент вчинення правочину або у момент виконання продавцем обов`язку передати покупцеві товар.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.

Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію»).

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункти 6, 12 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

З кредитного договору, який завантажений апеляційним судом з Електронного суду та відкритий через програмне забезпечення, призначене для читання PDF файлів, вбачається, що він підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором S95978 09 червня 2021 року о 08.13 год., про що зазначено у лівому верхньому куті першої сторінки договору. Вказане підтверджує доводи позивача щодо підписання договору відповідачем одноразовим ідентифікатором.

Зазначене спростовує висновок суду про відсутність відомостей про підписання кредитного договору відповідачкою.

За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору. Зазначений договір недійсним не визнано.

При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України.

Відповідно до копії платіжного доручення 48350830 від 09 червня 2021 року ТОВ «Мілоан» перерахувало на рахунок ОСОБА_1 8000,00 грн, призначення платежу: Кошти згідно договору 3863151 (а.с. 63).

Як встановлено кредитний договір був укладений дистанційно, в електронній формі.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про електронну комерцію» розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні послуги», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України.

Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України, що регулює надання платіжних послуг.

За умовою вказаного договору відповідачка отримала грошові кошти шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок (пункт 2.1 Договору).

Виконання кредитодавцем свого обов`язку щодо передання коштів на умовах кредиту підтверджено вищезазначеним платіжним дорученням. Між тим, стороною відповідача не надано суду будь-яких доказів, які б спростовували належність вказаного карткового рахунку відповідачу, або щодо не зарахування даної суми на рахунок відповідача, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є її процесуальним обов`язком.

Згідно з ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України позичальник зобов`язується повертати кредит та сплачувати проценти за користування ним у розмірах та на умовах, встановлених договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно з ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою.

Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

13 вересня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено договір факторингу №07Т, за яким первісний кредитор відступив позивачу за плату право грошової вимоги до відповідачки за зобов`язаннями, що виникли з договору про споживчий кредит №3863151 від 09 червня 2021 року. Таким чином, ТОВ «Діджи Фінанс» у встановленому порядку набуло права та обов`язки кредитодавця за договором про споживчий кредит №3863151 від 09 червня 2021 року, укладеного ОСОБА_1 з ТОВ «Мілоан».

Позичальник ОСОБА_1 свої зобов`язання виконувала не належним чином, в зв`язку з чим виникла заборгованість.

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором про споживчий кредит №3863151 від 09 червня 2021 року та копії Витягу з Додатку до договору факторингу №07Т від 13 вересня 2021 року, заборгованість ОСОБА_1 перед позивачем становить 36520,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 8000 грн; заборгованість за процентами 27000 грн; заборгованість за комісійними винагородами 1520 грн.

Пунктом 1.6. Договору передбачена стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом яка становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Пунктом 1.7 Договору передбачено, що тип процентної ставки за цим Договором: фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п.п. 2.2., 2.3 цього Договору.

Пунктом 2.2.2 встановлено, що нарахування Кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей передбачених п. 2.2.3. Договору.

Умовами договору передбачено збільшення строку кредитування, зокрема, користування кредитним коштами позичальником після сплину раніше визначеного строку кредитування при наявності заборгованості, який не може перевищувати 60 днів (стандартні базові умови) (п.2.3.1.2. Договору).

Разом з тим, розділом 4 Договору передбачено відповідальність сторін.

У разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору кредитодавець, починаючи з дня, наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою п. 1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів у розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п. 1.6 договору. Обов`язок позичальника із сплати таких процентів настає після відповідної вимоги кредитодавця (пункт 4.2).

Отже, наведене свідчить про те, що сторони в договорі встановили нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі - 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом за період після закінчення строку кредитування.

Вказане узгоджується з висновком, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16.

Аналізуючи викладені обставини, апеляційний суд вважає, що належними та допустимими доказами у справі підтверджені факти укладання між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 кредитного договору №3863151 від 09 червня 2021 року у передбаченій законом формі, виконання кредитором умов договору щодо надання позичальнику кредитних коштів та невиконання останнім в повному обсязі зобов`язань з повернення цих коштів разом із нарахованими відповідно до умов договору процентами за користування кредитними коштами, а також перехід прав вимоги за цим договором до ТОВ «Діджи Фінанс», що є підставою для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором на користь позивача.

За такого рішення суду ухвалено судом першої інстанції внаслідок неправильного застосування положень матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та порушенням вимог процесуального закону щодо оцінки доказів, а тому в силу положень пунктів 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України його слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Відповідно до частин 1, 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

В силу частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України визначено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки за наслідками апеляційного перегляду рішення суду скасовано та ухвалено нове про задоволення позову наявні підстави для розподілу судових витрат.

За правилами статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (частина 1).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (частина 2 статті 137 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (частина 3 статті 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 статті 137 ЦПК України).

У разі недотримання цих вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статті 137 ЦПК України).

За подання позовної заяви та апеляційної скарги позивач сплатив, відповідно 2422 грн 40 коп. (т. 1 а.с. 1) та 3633 грн 60 коп. (т. 2 а.с. 16), а всього 6056 грн судового збору.

В позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача, крім судового збору, 6000 грн витрат на професійну правничу допомогу. В апеляційній скарзі позивач також просив про стягнення 6000 грн таких витрат понесених в суді апеляційної інстанції.

На підтвердження цього позивач надав відповідні докази: договір надання правничої допомоги № 42649746 від 11 грудня 2023 року між позивачем та адвокатським бюро «Анастасії Міньковської», додаткову угоду № 05 від 09 лютого 2024 року до договору про надання правничої допомоги № 42649746 від 11 грудня 2023 року, акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом від 20 лютого 2024 року,детальний опис робіт (наданий послуг), виконаних адвокатським бюро «Анастасії Міньковської», необхідних для надання правничої (правової) допомоги від 20 лютого 2024 року, акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом від 08 січня 2025 року, детальний опис робіт (наданий послуг), виконаних адвокатським бюро «Анастасії Міньковської», необхідних для надання правничої (правової) допомоги від 08 січня 2025 року (т. 1 а.с. 15, 18, 26, 29-33, т. 2 а.с. 12, 12 зворот, 13-15, 15 зворот).

У відзивах на позов та апеляційну скаргу відповідач зазначила, що витрати, які поніс/понесе позивач під час розгляду справи не є співмірними із ціною позову та/або значенням справи для сторони, складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт. Вказувала, що судова справа не є дуже складною для представника позивача, оскільки, як вбачається із наданого останнім акту виконаних робіт, для представника позивача ця справа є типовою.

Колегія суддів з огляду на наявність заперечень відповідача щодо співмірності розміру витрат на правничу допомогу позивача із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, з урахуванням обсягу фактично виконаної адвокатом роботи із представництва позивача в суді першої та апеляційної інстанцій, принципів співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності цих витрат, виходячи з конкретних обставин справи, дійшла висновку про наявності підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції у сумі 3 000 грн, в суді апеляційної інстанції - 2 000 грн, а всього - 5000 грн.

За такого з відповідача на користь позивача слід стягнути 6056 грн судового збору в обох судових інстанціях та 5000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись статтями 367-369, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 06 січня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (), заборгованість за кредитним договором №3863151 від 09 червня 2021 року в загальному розмірі 36 520 (тридцять шість тисяч п`ятсот двадцять) грн, з яких: 8 000 грн - заборгованість по кредиту; 27 000 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1 520 грн заборгованість за комісією.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» () 6 056 (шість тисяч п`ятдесят шість) грн судового збору в обох судових інстанціях та 5000 (п`ять тисяч) грн судових витрат на правову допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: В.В. Коломієць

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 10 лютого 2025 року.