Справа № 347/2062/24
Провадження № 2/347/73/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2025 року м. Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Кіцули Ю.С.,

секретаря Сумарука І.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно,-

в с т а н о в и в :

Стислий виклад позицій позивача, та заперечень відповідача.

22.08.2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно.

В обґрунтування позовних вимогОСОБА_1 покликалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померїї дідусь, ОСОБА_6 , після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому майно. Спадкове майно складається з житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_1 , та земельних ділянок площею 0,0600 га та 0,2700 га, що розташовані в с. Космач, Косівського району, Івано-Франківської області.Спадщину після смерті дідуся прийняла тільки вона. Бажаючи належним чином оформити право власності на спадкове майно, вона звернувся до приватного нотаріуса, однак в оформленні права власності на спадкове майно їй було відмовлено, оскільки відсутні документи, які підтверджують право власності померлого на вказане майно, та рекомендовано звернутись до суду

З цих підстав ОСОБА_1 просила суд визнати за нею право власності на вказане спадкове нерухоме майно, а саме:житловий будинок,що розташований в АДРЕСА_1 , та земельні ділянки площею 0,0600 га та 0,2700 га, що розташовані в с. Космач, Косівського району, Івано-Франківської області.

Відповідачам було забезпечено право подати відзив на позовну заяву, однак такий не було подано.

Заяви та клопотання учасників справи.

ПозивачОСОБА_1 в судове засідання не з?явилася, однак у позовній заяві зазначила, що позовні вимоги підтримує, а справу просить розглядати без її участі.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,будучи належним чином повідомленими,в судове засідання не з`явилися, однак подали до суду заяви, в яких просили справу розглядати без їх участі, позовні вимоги визнають.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 19.09.2024 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду, відкрито провадження, розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження, та призначено підготовче засідання на 05.11.2024 року.

Ухвалою від 05.11.2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 16.12.2024 року.

Ухвалою від 16.12.2024 року розгляд справи відкладено на 06.02.2025 року.

Враховуючи те, що відповідачі в судове засідання не з`явилися, однак подали заяви про розгляд справи без їх участі та позовні вимоги визнали, суд вважає за можливе провести розгляд справи за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Як встановлено судом, та видно із копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , - ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та підтверджує факт відкриття спадщини (а.с.5).

Згідно копії нотаріально посвідчених заяв від 29.08.2022 року тавід 11.08.2022 року, спадкоємці ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 - відмовились від прийняття спадщини за законом після смерті батька ОСОБА_6 на користь іншого спадкоємця за законом - його онуки ОСОБА_1 (а.с.6, 7, 8).

Відповідно до копій постанов про відмову у вчиненні нотаріальної дії за №02-31/119 від 08.08.2023 року та за №02-31/135 від 25.05.2024 року, позивачу ОСОБА_1 - відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6 на житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_1 , та земельні ділянки площею 0,0600 га та 0,2700 га, що розташовані в с. Космач, Косівського району, Івано-Франківської області (а.с.9, 10-11).

Згідно з копією технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , до вказаного будинковолодіння входить житловий будинок загальною площею 49,2кв.м. (а.с.12-17).

Відповідно до копії Виписки з рішення Космацької сільської ради народних депутатів від 27.12.1993 року, «Про приватизацію земельних ділянок жителям с. Космач»- вирішено передати у приватну власність земельні ділянки жителям с. Космач згідно списку №1, в якому за №598 вказаний ОСОБА_6 - 0,33 га: для обслуговування житлового будинку та господарських будівель - 0,06 га та для ведення особистого підсобного господарства - 0,27 га (а.с.18).

Відповідно до висновку про вартість майна №39 від 16.08.2024 року, ринкова вартість житлового будинку,що розташований в АДРЕСА_1 , та земельних ділянок площею 0,0600 га та 0,2700 га, що розташовані в с. Космач, Косівського району, Івано-Франківської області - становить 97322 грн. (а.с.19).

Зміст спірних правовідносин.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивача права на спадкування за законом і неможливістю реалізації цього права через відмову нотаріуса у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину з підстав відсутності у спадкодавця правовстановлюючих документів на майно, яке є об`єктом спадщини.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до положень частини першої, третьої та п`ятої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Фактичний вступ в управління або володіння будь-якою частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадкової маси.

Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

У ч. 1 ст. 1269 ЦК України зазначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це не обов`язок спадкоємців, а їх право.

Відповідно до частини першої та другої статті 1296 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.

Згідно положень статті 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Як передбачено у підпунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу I цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Відповідно п.23 постанови пленуму Верхового суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

В пункті п.3.3. роз`яснень, що містяться у листі №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначає, що у випадках відсутності правовстановлюючих документів у зв`язку з їх втратою та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім`я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно. Судам при вирішенні справ цієї категорії необхідно згідно із нормами, що регулюють підстави виникнення права власності на нерухоме майно, та нормами щодо складу спадщини перевіряти, чи належав та на якій правовій підставі об`єкт нерухомості спадкодавцеві.

Згідно з частиною другою статті 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом.

Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

До часу набрання чинності ЦК 2003 року та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

Державна реєстрація права на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно затверджене Наказом Міністерства Юстиції України від 07.02.2002 № 7/5, зареєстрованого в Міністерстві Юстиції 18.02.2002 № 157/6445 з подальшими змінами. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будівлі та споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом та Законом України від 01.07.2004 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Із Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу УРСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української УРСР 31.01.1966, погодженої заступником Голови Верховного Суду УРСР від 15.01.1966, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 № 56 вбачається, що державній реєстрації підлягали лише будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу, будинки ж, розташовані у селах реєстрації не підлягали.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 01.03.2013 за змістом пункту 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Таким чином, за змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є спадкоємцями першої черги за законом після смерті батька ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак, усі троє подали до нотаріуса заяви про відмову від належної їм частки у спадщині після смерті батька на користьонуки померлого - позивачаОСОБА_1 .

Відтак, ОСОБА_1 (позивач) звернулася до приватного нотаріуса Григорчук З.Р. із заявою про видачу свідоцтва про право власності на спадщину за законом, проте їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно померлого ОСОБА_1 .

У зв`язку з цим ОСОБА_1 звернулася до Косівського районного суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що спадкодавець ОСОБА_6 за життя не встиг належним чином оформити право власності на спадкове майно (житловий будинок та земельні ділянки) за адресою: АДРЕСА_2 , а спадкоємець ОСОБА_1 після відмови від спадщини спадкоємців ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є єдиним спадкоємцем цього спадкового майна, однак оформити право власності на спадкове майно у нотаріальному порядку не має можливості, у зв`язку з чим її право підлягає захисту у судовому порядку.

На підставі наведеного, ст.ст. 392, 1216, 1222, 1223, 1268, 1269, 1270, 1296, 1297 ЦК України та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 82, 200, 223, 247, 263, 264, 265 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно- задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на спадкове майно в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме:

- на житловий будинок загальною площею 49,2 кв.м., що розташований в АДРЕСА_1 ,

- земельну ділянку площею 0,0600 га для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, що розташована в с. Космач, Косівського району, Івано-Франківської області та

- земельну ділянку площею 0,2700 га для ведення особистого підсобного господарства, що розташована в с. Космач, Косівського району, Івано-Франківської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 10 лютого 2025 року.

Суддя Ю. С. Кіцула