ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3066/25 Справа № 203/5356/23 Суддя у 1-й інстанції - Католікян М. О. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Макарова М.О.

за участю секретаря судового засідання Лопакової А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення, встановлення порядку користування квартирою, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення, встановлення порядку користування квартирою.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначав, що вони з відповідачкою перебували у зареєстрованому шлюбі. Відповідно до рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 серпня 2020 року у справі № 203/2982/19 вони є співвласниками (по 1/2 частині) квартири АДРЕСА_1 . Зазначена квартира складається з приміщень: 1 коридор площею 5,3 кв. м; 2 туалет площею 0,8 кв. м; 3 ванна площею 2,0 кв. м; 4 кухня площею 5,0 кв. м; 5 житлова кімната площею 17,5 кв. м; 6 житлова кімната площею 11,3 кв. м; 7 - житлова кімната площею 12,6 кв. м; 8 коридор площею 1,4 кв. м; І балкон площею

1,7 кв. м.

Посилався на те, що він не може користуватися належною йому квартирою, оскільки відповідачка не надає доступ до неї. ОСОБА_1 з дитиною після початку війни виїхала до Німеччини, а у спірній квартирі проживає її матір.

Акцентував увагу на тому, що з метою задоволення інтересів всіх співвласників майна доцільно визначити наступний порядок користування квартирою: виділити йому у користування житлову кімнату 5 площею 17,5 кв. м, виділити у користування ОСОБА_1 дві кімнати, а саме: 6 житлова кімната площею 11,3 кв. м; 7 житлова кімната площею 12,6 кв. м, загальною площею 23,9 кв. м, та залишити у спільному користуванні коридор, кухню, ванну кімнату та вбиральню.

Позивач вважає, що визначення такого порядку користування квартирою не порушуватиме право співвласників.

Враховуючи наведене, ОСОБА_2 просив суд: усунути йому перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом вселення, встановити наступний порядок користування цією квартирою: виділити йому у користування житлову кімнату 5, площею 17,5 кв. м; виділити у користування ОСОБА_1 дві кімнати: 6 житлова кімната площею 11,3 кв. м; 7 житлова кімната площею 12,6 кв. м, загальною площею 23,9 кв.м; залишити у спільному користуванні коридор, кухню, ванну кімнату та вбиральню.

Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2024 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 .

Усунуто ОСОБА_2 перешкоди у користуванні власністю шляхом його вселення у квартиру АДРЕСА_1 .

Визначено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 таким чином: виділено у користування ОСОБА_2 житлову кімнату площею 17,5 кв. м; виділено у користування ОСОБА_1 (з урахуванням неповнолітньої дочки) житлову кімнату 6 площею 11,3 кв. м та житлову кімнату 7 площею 12,6 кв. м; коридор 1 площею 5,3 кв. м, туалет 2 площею 0,8 кв. м, ванну 3 площею 2,0 кв. м, кухню 4 площею 5,0 кв. м, коридор 8 площею 1,4 кв. м, балкон І площею 1,7 кв. м залишено у загальному користуванні.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2024 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2024 року залишено без задоволення.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги, посилається на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 03 вересня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2024 року скасовано.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення, встановлення порядку користування квартирою задоволено частково.

Усунуто ОСОБА_2 перешкоди у користуванні власністю шляхом його вселення у квартиру АДРЕСА_1 . У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 18 грудня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Скасовано постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 вересня 2024 року у частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення порядку користування квартирою, справу у цій частині направлено на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що з 13 вересня 2003 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2018 року.

Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 серпня 2020 року у справі № 203/2982/19, яке набрало законної сили, задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя, визнання права власності, припинення права спільної сумісної власності. В порядку поділу спільного сумісного майна визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , яка складається з приміщень: 1, 8 коридори; 2 вбиральня; 3 ванна; 4 кухня; 5,6,9 житлові кімнати; 7 кладова; І балкон, загальною площею 57,6 кв. м, житловою площею 40,7 кв. м. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , яка складається з приміщень: 1,8 коридори; 2 вбиральня; 3 ванна; 4 кухня; 5, 6, 9 житлові кімнати; 7 кладова; І балкон, загальною площею 57,6 кв. м, житловою площею 40,7 кв. м. Припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 з 18 січня 2001 року.

Спірна квартира АДРЕСА_1 складається з таких приміщень: 1 коридор площею 5,3 кв. м; 2 туалет площею 0,8 кв. м; 3 ванна площею 2,0 кв. м; 4 кухня площею 5,0 кв. М; 5 житлова кімната площею 17,5 кв. м; 6 житлова кімната площею 11,3 кв. м; 7 житлова кімната площею 12,6 кв. м; 8 коридор площею 1,4 кв. м; І балкон площею 1,7 кв. м.

Відповідно до листа № 43/9691ж від 15 липня 2021 року ДВП ГУНП в Дніпропетровській області «Про розгляд звернення» ОСОБА_2 повідомлено, що його скарга стосовно здійснення перешкод у користування частиною квартири АДРЕСА_1 розглянута. Звернення зареєстроване у Журналі єдиного обліку заяв та повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події ДВП ГУНП в Дніпропетровській області за № 203377 від 10 липня 2021 року. Встановлено, що вказане питання відноситься до цивільно-правових, яке слід вирішувати у судовому порядку. З ОСОБА_1 проведено індивідуально-профілактичну бесіду направлену не неприпустимість вчинення правопорушень, попереджено про персональну відповідальність відповідно до вимог чинного законодавства.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що створення перешкод одним власником спірної квартири (відповідачкою) користуватися цією квартирою іншому власникові (позивачеві) є підставою для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні його власністю шляхом вселення. Крім того, суд першої інстанції вважав за можливе виділити сторонам у користування житлові приміщення, що відповідають розміру їх часток у праві власності, не припиняючи спільну часткову власність сторін та не змінюючи розміру часток співвласників. Зауважено, що запропонований позивачем порядок користування квартирою не порушує прав іншого співвласника (відповідачки), оскільки приміщення, що йому виділяється, є значно меншим за його ідеальну частку у спільному майні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, а також право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з частинами першою, другою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

За змістом частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до положень статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Згідно з частинами першою та другою статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Частиною першою статті 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою (частина перша статті 358 ЦК України).

Спільна часткова власність є специфічною конструкцією, оскільки, існує: (а) множинність суб`єктів; (б) єдність об`єкта. Декільком учасникам спільної часткової власності завжди належить певна сукупність майна. Частка в праві спільної часткової власності, що належить кожному з співвласників, виступає не як частина речі й не як право на частину речі, а як частина права на всю річ як єдине ціле.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Так, сторони є співвласниками квартири АДРЕСА_1 . Зазначена квартира складається з трьох житлових кімнат (кімната 5 площею 17,5 кв. м, кімната 6 площею 11,3 кв. м, кімната 7 площею 12,6 кв. м). Частки сторін у праві власності на квартиру є рівними та ідеальними по 1/2 частині.

Судом встановлено наявність між співвласниками такого майна спору щодо користування ним.

Більш того, вирішуючи спір у частині усунення ОСОБА_2 перешкод у користуванні належним йому майном, колегією суддів встановлено, що відповідачка чинить перешкоди позивачу у доступі до нього.

Відмова суду апеляційної інстанції у встановленні порядку користування спірним майном призведе до правової невизначеності у спірних правовідносин та відсутності реальної можливості у позивача реалізувати своє право на користування належним йому майном.

Верховний Суд зауважував, що первинне значення у врегулюванні відносин щодо порядку користування жилим приміщенням має домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування жилим приміщенням, такий порядок користування може встановити суд. Право на визначення порядку користування жилим приміщенням не пов`язано з певними межами (подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 753/95/21).

Верховний Суд вже зауважував, що при встановленні порядку користування будинком (квартирою) кожному зі співвласників передається в користування конкретна частина будинку (квартири) з урахуванням його частки в праві спільної власності на будинок (квартиру). Разом з тим виділені в користування приміщення можуть бути і неізольовані, і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно (постанова Верховного Суду від 25 лютого 2021 року у справі № 761/36267/16-ц).

Правовідносини щодо встановлення порядку користування майном не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, а суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, співмірні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. Допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників (постанова Верховного Суду від 17 грудня 2019 року у справі № 486/171/18).

Зазначене узгоджується також з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року № 6-1500цс15, на яку посилається заявник у касаційній скарзі.

Так, звертаючись до суду з позовом у справі ОСОБА_2 зауважував, що найбільш доцільним та таким, що відповідатиме інтересам усіх співвласників спірного майна, є виділ йому у користування однієї кімнати, більшої за площею, а відповідачці двох окремих кімнат, з урахуванням того, що з нею проживає спільна дочка сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, спірна квартира складається з трьох житлових кімнат (17,5 м2, 11,3 м2, 12,6 м2). Загальна площа квартири становить 57,6 м2, а житлова 41,4 м2. Усі кімнати є самостійними й мають один спільний коридор, що підтверджується технічним паспортом на квартиру.

Запропонований позивачем порядок користування квартирою не порушує прав іншого співвласника (відповідачки), оскільки приміщення, що йому виділяється, є значно меншим за його ідеальну частку у спільному майні.

Житлові кімнати площею 11,3 м2, 12,6 м2 згідно із запропонованим позивачем варіантом підлягають виділенню у користування відповідачці (з урахуванням інтересів неповнолітньої дочки сторін). Місця загального користування поділу між користувачами не підлягають.

Таким чином суд першої інстанції встановлюючи порядок користування спірним житлом врахував інтереси усіх осіб, які проживають у квартирі та позивача. Такий порядок відповідає допустимим розмірам житлової площі на кожну особу та не призведе до погіршення житлових умов цих осіб.

При цьому, заперечуючи проти позовних вимог, відповідачкою не запропоновано іншого варіанта порядку користування квартирою.

Згідно з частинами першоютретьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення порядку користування квартирою залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2024 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення порядку користування квартирою залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Головуючий:

Судді: