Провадження № 2/344/807/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої Кіндратишин Л.Р.,

за участю секретаря судового засідання Комуніцької Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Державного міського підприємства «Івано-Франківськтеплокомуненерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання, -

В С Т А Н О В И В:

05.09.2024 згідно даних реєстрації вхідної кореспонденції позивач звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до відповідачів про стягнення солідарно заборгованості за надані послуги теплопостачання в сумі 48 521,64 грн. станом на 01.08.2024.

В обґрунтування позову зазначено те, що Державне міське підприємство «Івано-Франківськтеплокомуненерго» надає послуги теплопостачання для квартири АДРЕСА_1 (особовий рахунок № НОМЕР_1 ), в якій проживають відповідачі та є споживачами.

ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» визначено виконавцем послуг із центрального опалення та підігріву води для населення на підставі рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради №17 від 26.01.2010.

В перехідний період від моменту введення в дію 01.05.2019 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 до моменту укладення нових договорів про надання комунальних послуг, п.3 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» передбачено, що договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених таким договором, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг укладеними за правилами визначеними законом. У разі якщо, якщо згідно з договорами про надання комунальних послуг укладеними до введення в дію цього закону передбачено більш ранній строк їх припинення, такі договори вважаються продовженими на той самий строк і на тих самих умовах.

Відтак, не укладення договорів, які передбачені новим законом не виключає можливості стягнення з боржника на користь заявника вартості отриманих послуг з надання теплопостачання.

Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим періодом (місяцем).

Відповідачі свої зобов`язання, як споживачі виконували неналежним чином, у зв`язку з чим, станом на 01.08.2024 утворилася заборгованість 48 521,64 грн. з оплати за постачання теплової енергії та гарячого водопостачання.

Не проживання відповідачів у квартирі, яка належить їм на праві власності та факт відсутності реєстрації в цій квартирі не звільняє особу від обов`язку нести витрати по оплаті житлово-комунальних послуг ( а.с. 1-2).

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 05.09.2024 справу передано судді Кіндратишин Л.Р. ( а.с. 10-11).

06.09.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження ( а.с. 18-19).

04.11.2024 відповідачем ОСОБА_1 подано відзив, у якому зазначено, що вимоги позивача вона повністю не визнає. Вважає, що договір про надання послуг з теплопостачання не може бути укладений в усній формі. Крім цього, у позовній заяві не вказано період за який позивач хоче стягнути заборгованість, зазначено лише заборгованість станом на 01.08.2024. Розрахунок боргу за теплоенергію враховує більший період ніж 3 роки. Також, позивач систематично, неналежно виконував свої зобов`язання, про, що свідчать численні звернення про відсутність послуг теплопостачання або їх надання не у повному обсязі. Просила застосувати позовну давність, яка є підставою для відмови у позові та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі ( а.с. 52-54).

04.11.2024 відповідачем ОСОБА_2 подано відзив, у якому зазначено, що вимоги позивача він повністю не визнає. Вважає, що договір про надання послуг з теплопостачання не може бути укладений в усній формі. Крім цього, у позовній заяві не вказано період за який позивач хоче стягнути заборгованість, зазначено лише заборгованість станом на 01.08.2024. Розрахунок боргу за теплоенергію враховує більший період ніж 3 роки. Також, позивач систематично, неналежно виконував свої зобов`язання, про, що свідчать численні звернення про відсутність послуг теплопостачання або їх надання не у повному обсязі. Просив застосувати позовну давність, яка є підставою для відмови у позові та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі До відзиву додано копію свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_2 від 16.05.2012, в якому вказано, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 16.05.2012 змінив ім`я - ОСОБА_5 ( а.с. 57-59).

19.11.2024 представник позивача подала до суду відповідь на відзив, у якій вказала, що між позивачем та відповідачами є фактичні договірні відносини щодо надання відповідних житлово-комунальних послуг, а відсутність укладеного письмового договору не звільняє відповідачів від обов`язку оплати за надані послуги. Щодо строку позовної давності вказала, що Законом України від 30.03.2020 №540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 - під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Строк карантину неодноразово продовжувався, та карантин було безперервно встановлено з 12.03.2020 по 30.06.2023. Станом на 01.01.2018 у відповідача була переплата за послуги теплопостачання у розмірі 1668, 92 грн. та 968,68 грн. за гарячу воду. Заборгованість в розмірі 48521,64 грн. утворилася за період з 01.01.2018 по 01.08.2024, тобто знаходиться в межах строку позовної давності. Просила поновити строки позовної давності та стягнути солідарно заборгованість із відповідачів за надані послуги теплопостачання та судовий збір ( а.с. 78-80).

Представник позивача в судове засідання не з`явилася. Подала заяву про розгляд справи без участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, щодо заочного рішення не заперечила.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилися, про день та час слухання справи були повідомленні належним чином.

Відповідач ОСОБА_3 повторно в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений відповідно до вимог закону, в тому числі через сайт «Судова влада». Правом на подання відзиву не скористався. Заяви про розгляд справи за відсутності чи будь-які інші клопотання відповідач не подавав.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оскільки сторони в судове засідання, призначене на 31.01.2025 не з`явилися, суд, з дотриманням положень ч. 6 ст. 259 ЦПК України і ч. 5 ст. 268 ЦПК України, відклав складення повного рішення суду на строк не більше п`яти днів та зазначив датою ухвалення рішення дату його складання і на виконання вимог ч. 4 ст. 268 ЦПК України підписав судове рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Державне міське підприємство «Івано-Франківськтеплокомуненерго» визначено виконавцем послуг із централізованого опалення та підігріву води для населення на підставі рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 17 від 26.01.2010.

Зазначений будинок забезпечується тепловою енергією, наданою позивачем, отже позивач надавав послуги з теплопостачання відповідачам.

Відповідно до розрахунку боргу за теплоенергію з 01.08.2021 по 01.08.2024, за адресою : АДРЕСА_2 , особовий рахунок № НОМЕР_1 , борг на 01.08.2021 становить 14721,55 грн., за 2021 рік нараховано 4619,40 грн., оплачено 0,00 грн.; за 2022 рік нараховано 11365,41 грн., оплачено 0,00 грн.; за 2023 рік нараховано 11607,77 грн., оплачено 0,00 грн., за 2024 нараховано 6212,51 грн., оплачено 5,00 грн.; сума боргу становить 48521,64 грн. ( а.с.4).

Згідно довідки за опалення (2017р), залишок на 01.01.2017 -1732,67 грн., переплата -1668,92 грн.; довідки за ГВ (2017р), залишок на 01.01.2017 - 933,96 грн., переплата -962,68 грн.; довідки за опалення (2018р), залишок на 01.01.2018 -1668,92 грн., борг 1635,03 грн.; довідки за ГВ (2018р), залишок на 01.01.2018 - 962,68 грн., переплата -283,07 грн.; довідки за опалення (2019р), залишок на 01.01.2019 - 1635,03 грн., борг 1460,54 грн.; довідки за ГВ (2019р), залишок на 01.01.2019 - 283,07 грн., переплата -283,07 грн.; довідки за опалення (2020р), залишок на 01.01.2020 - 1460,54 грн., борг 6447,78 грн.; довідки за ГВ (2020р), залишок на 01.01.2020 - 283,07 грн., переплата -283,07 грн.; довідки за опалення (2021р), залишок на 01.01.2021 - 6447,78 грн., борг 19624,02 грн.; довідки за ГВ (2021р), залишок на 01.01.2021 - 283,07 грн., переплата -283,07 грн. ( а.с. 81-83).

Відповідно до акту прийняття в експлуатацію вузла обліку теплової енергії у будинках житлового фонду від 11.09.2023 ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго», проведено технічний огляд вузла обліку теплової енергії після повірки лічильника теплової енергії, та встановлено, що вузол обліку теплової енергії готовий до експлуатації ( а.с. 84).

Відповідно до п. 8 Правил надання послуг із централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. №630, послуги надаються споживачеві згідно із договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг із централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Між позивачем та відповідачами не було укладено Договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Однак 01.12.2021 ДМП «ІФТКЕ» оприлюднило типовий індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії (офіційно опублікований на сайті www.tke.if.ua) ( а.с. 5-7).

Відповідно до п. 20 Правил, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

У разі відсутності засобів обліку гарячої води і теплової енергії, плата за надані послуги справляється відповідно до вимог п. 21 Правил, тобто згідно з установленими нормативами (нормами) споживання.

Згідно з пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 року №-630, плата за надані послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлений інший строк.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017, споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом.

Пункт 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» вказує, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

У силу статті 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок договору, в даному випадку - Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення від 21.07.2005.

Відповідно до частини 4 статті 319 ЦК України власність зобов`язує, а згідно зі статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Судом встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 12.08.2024 №390624676, квартира за адресою : АДРЕСА_2 , на праві приватної власності по 1/3 належить ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 ( а.с. 4).

У разі належності квартири декільком особам на праві спільної сумісної або спільної часткової власності, позовні вимоги мають бути пред`явлені до кожного з них про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірах, що відповідають їх часткам у праві спільної сумісної/часткової власності на квартиру. Крім тих випадків, коли між співвласниками досягнуто домовленості щодо утримання квартири і визначено уповноваженого власника квартири (постанова ВСУ від 04.11.2015 року у справі 6-734цс15, постанови ВС від 20.09.2018 року у справі № 522/7683/13-ц, від 01.09.2020 року у справі № 352/2163/13-ц).

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом із тим, відповідачами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заявлено про застосування строку позовної давності.

Судом встановлено, що вимоги позивач пред`явив станом на 01.08.2024, у відповіді на відзив уточнив період за який утворилася заборгованість у розмірі 48521,64 грн., а саме за період з 01.08.2018 року по 01.08.2024 року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст.264 ЦПК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Згідно із приписами ст.ст. 260, 261 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. При цьому норма частини першої статті 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав, відтак обов`язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача.

Верховний Суд у постанові від 23.12.2020 по справі № 127/23910/14-ц дійшов висновку, що правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. Часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Позовні вимоги стосуються заборгованості, що утворилася у період з 01.08.2018 року по 01.08.2024 року. Водночас, із вказаними вимогами позивач звернувся до суду 05.09.2024 року.

Встановлено, що платежі за послуги позивача за адресою АДРЕСА_2 у спірний період здійснювалися: з січня 2017 по липень 2017, з вересня 2017 по грудень 2017, з лютого 2018 по жовтень 2018, з грудня 2018 по лютий 2020, з квітня 2020 по липень 2020 за послуги опалення та з січня 2017 по березень 2017, з лютого 2018 по травень 2018, у грудні 2020 за постачання гарячої води.

Крім цього згідно з п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким було доповнено Цивільний кодекс України відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 №540-ІХ, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби, строки, визначені у тому числі статтями 257 та 258 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 № 211 карантин було встановлено з 12 березня 2020 р. до 22 травня 2020 р. на всій території України.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09.12.2020 № 1236 «з метою запобігання поширенню на України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-, з 19 грудня 2020 р. до 28 лютого 2021 р. на території країни діяв карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом» та наступними постановами КМУ з цього ж питання. В подальшому Кабінет Міністрів України постановою № 1336 від 15.12.2021 продовжив дію адаптивного карантину на території України до 31 березня 2022 року продовжено внесення змін до постанови № 1236 від 9 грудня 2020 р., постановою від 09.12.2020 №1236 продовжено дію до 30.04.2023 року. Постановою від 27.04.2023 №383 продовжено дію до 30.06.2023 року. Отже Карантин в Україні безперервно встановлено з 12.03.2020 до 30.06.2023 року.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України). В випадку перебіг позовної давності обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Отже, строк позовної давності до яких не сплив на час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, тобто станом на березень 2020 року, не можуть бути застосовані наслідки пропуску строку позовної давності.

При цьому, оскільки заборгованість за житлово-комунальні послуги нараховувались позивачем щомісяця, то перебіг загальної позовної давності слід відраховувати від кожного щомісяця платежу.

30.03.2020 Верховна Рада прийняла закон № 540-IX (набрав чинності 02.04.2020), який продовжив низку процесуальних та інших строків (зокрема, позовну давність) на строк дії карантину.

Зокрема, пунктом 12 «Прикінцевих та перехідних положень» Цивільного кодексу України було визначено, що під час дії карантину, строки, встановлені низкою статей цього Кодексу (зокрема, позовна давність), продовжуються на строк дії карантину.

За загальним правилом, визначеним у статті 58 Конституції України та статті 5 Цивільного кодексу, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності, і не мають зворотної дії у часі.

З огляду на це, сплив строків до набрання чинності Законом № 540-IX разом із відсутністю норми про зворотну дію цього закону в часі дають підстави стверджувати, що строки, які спливли до 02.04.2020, не є продовженими.

При застосуванні приписів пункту 12 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України суд враховує також, що такий строк слід застосовувати відносно кожного щомісячного платежу.

Суд враховує ті обставини, що оплата комунальних послуг має здійснюватись споживачами цих послуг не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим періодом (місяцем).

Разом з тим, сплив строку позовної давності щодо періоду заборгованості, починаючи з січня 2018 по червень 2023 припадає на час дії карантину, який не закінчився у день подання, тому на цю заборгованість поширюються приписи ст. 12 «Прикінцевих та перехідних положень» до ЦК України в частині продовження строку позовної давності на весь час дії карантину. А тому заборгованість підлягає стягненню з відповідачів.

Належних та допустимих доказів, які б свідчили про відсутність заборгованості відповідачів з наданих послуг теплопостачання або ж спростовували доводи представника позивача в обґрунтування ним позовних вимог, відповідачами суду не подано.

Внаслідок неналежного виконання споживачами зобов`язання по оплаті наданих послуг станом на 01.08.2024 виникла заборгованість перед позивачем в загальній сумі 48521,64 грн., а тому суд вважає, що з відповідачів солідарно на користь позивача слід стягнути заборгованість за надані послуги теплопостачання в розмірі 48521,64 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, з відповідачів на користь позивача також слід стягнути в рівних частинах понесені позивачем судові витрати в розмірі 3028 грн., тобто по 1009,33 грн. з кожного.

На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 13, 78, 81, 141, 223, 258, 259, 263-265, 280-285 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позов задоволити.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Державного міського підприємства «Івано-Франківськтеплокомуненерго» заборгованість за надані послуги теплопостачання в розмірі 48 521 (сорок вісім тисяч п`ятсот двадцять одну) гривню 64 копійки.

Стягнути із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Державного міського підприємства «Івано-Франківськтеплокомуненерго» витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) гривень рівних частинах, тобто по 1 009 (одну тисячу дев`ять) гривень 33 копійки.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування учасників справи:

Позивач: Державне міське підприємство «Івано-Франківськтеплокомуненерго», , адреса: вул. Б. Хмельницького, буд. 59А, м. Івано-Франківськ;

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 .

Повне рішення - 05.02.2025.

Суддя

Івано-Франківського міського суду Кіндратишин Л.Р.