печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2025 року суддя Печерського районного суду м. Києва Ільєва Т.Г., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 , зацікавлені особи: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, Військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України, ОСОБА_3 , про встановлення факту перебування малолітньої дитини на утриманні,-

ВСТАНОВИВ:

В провадження суду надійшла заява ОСОБА_1 , зацікавлені особи: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, Військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України, ОСОБА_3 , про встановлення факту перебування малолітньої дитини на утриманні

Так, з матеріалів справи вбачається, що 29.11.2023 ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва Остапчук Т.В. було призначено до розгляду вказану позовну заяву.

20.06.2024 ухвалою Печерського районного суду м. Києва було закрито провадження у справі.

Разом з цим, постановою Київського апеляційного суду від 12.11.2024 було скасовано ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 20.06.2024 та направлено до розгляду першої інстанції.

13.01.2025 в провадження судді Печерського районного суду м. Києва Ільєвої Т.Г. надійшла дана справа, яка передана 20.01.2025, для вирішення питання про прийняття до свого провадження.

Відтак, вирішуючи питання про прийняття заяви до розгляду, суд вважає, що наявні підстави для відмови у відкритті провадження за цією заявою.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України. суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що висловлювання «заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України), «справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України) стосуються як позовних вимог, які не можуть розглядатися за правилами цивільного судочинства, так і тих вимог, які взагалі не можуть розглядатися судами (близькі за змістом висновки Велика Палата Верховного Суду сформулювала, зокрема, у пункті 66 постанови від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц, у пункті 59 постанови від 13 червня 2018 року у справі № 454/143/17-ц, у пункті 37 постанови від 13 березня 2019 року у справі № 331/6927/16-ц).

Вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній.

Такі ж висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18, від 18 грудня 2019 року у справі №370/2898/16.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (стаття 293 ЦПК України).

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, але він не є вичерпним.

Факт, який просить підтвердити заявник, пов`язаний саме з необхідністю встановити факт перебування малолітньої дитини - ОСОБА_4 , на його утриманні з метою подальшого звільнення з військової служби у відповідності до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме задля підтвердження наявності на утриманні у заявника третьої дитини.

З врахуванням зазначеного, суд вважає, що такий факт аж ніяк не пов`язаний з реалізацією його цивільних прав та обов`язків заявника в сімейних правовідносинах.

Обов`язок щодо проходження військової служби є конституційним обов`язком громадянина України. Тому за можливими правовими наслідками ця заява стосується лише сфери публічно-правових відносин (звільнення від проходження військової служби).

Згідно з ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію". не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, зокрема, жінки та чоловіки на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років.

Однак. зазначена підстава не підтверджується шляхом визнання цього факту в судовому порядку. Така підстава має місце, коли батьківство чи материнство підтверджено відповідним свідоцтвом про народження дитини. Тобто, факт утримання трьох і більше дітей віком до 18 років не може встановлюватись будь-якими іншими обставинами, зокрема, у разі, коли дитина батьком якої є одна особа, проживає з матір`ю та особою яка є наразі чоловіком матері цієї дитини, а біологічний батько дитини проживає окремо та не утримує її.

У справах про встановлення судом фактів, ключовим є те, що саме конкретний факт має юридичне значення, а мета його встановлення тут має другорядне значення. Але і факт, і мета його встановлення мають випливати з однієї сфери правовідносин. Тобто, не будь-який факт підлягає встановленню лише тому, що такий випадково наявний у заявника і підходить йому для якоїсь мети, яку собі ставить заявник.

Встановлення судом самого факту утримання особою дитини, батьком якої він не являється, не породжує для заявника юридичних наслідків, тобто від встановлення вказаних фактів не буде залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав останнього.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (стягнення аліментів, позбавлення батьківських прав тощо).

Жодний нормативно-правовий акт, що регулює сімейні відносини та захист прав дітей, не зобов`язує підтверджувати факт перебування на утриманні чоловіка дітей його дружини від попереднього шлюбу.

Такому факту надається оцінка в рішенні суду виключно в разі вирішення питання щодо усиновлення, і в таких справах цей факт є беззаперечним (окремому встановленню в судовому порядкуне підлягає).

В першу чергу суд відзначає, що заявник не є біологічним батьком дитини.

Зазначені заявником обставини дають суду підстави вважати, що вимога заявника фактично пов`язана з виникненням, зміною або припиненням особистих майнових прав батьків дитини, які закріплені в Сімейному кодексі України. Водночас обставини про які він стверджує, можуть заперечуватись в сфері сімейних правовідносин в першу чергу біологічним батьком дитини, як заінтересованою особою. Тобто, ці обставини є оспорюваними і то в межах спору чи про позбавлення батьківських прав чи про стягнення аліментів, чи про усиновлення.

З протилежної сторони, завяник очевидно не має мети вирішення цього питання в сфері сімейних правовідносин. Його метою є інше - звільнення від проходження військової служби. При тому, що дитина не є його рідною, а шлюб з матір`ю дітитини укладено 24.09.2021.

Таким чином, заява про встановлення факту перебування на утриманні заявника дитини взагалі не підлягає розгляду в порядку цивільного загального чи окремого провадження, як окремий факт, який повинен встановлюватись судами.

Керуючись ст. ст. 293, 294, 315 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , зацікавлені особи: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, Військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України, ОСОБА_3 , про встановлення факту перебування малолітньої дитини на утриманні.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня її проголошення.

Суддя Тетяна ІЛЬЄВА