Провадження № 2/161/1079/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2025 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі головуючого судді Гриня О.М., за участю секретаря судового засідання Жежерун Д.А., розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Боратинської сільської ради Луцького району Волинської області про визнання безпідставною відмови та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

1. Описова частина.

1.1. Позиція позивача.

18 листопада 2024 року ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася в суд з позовом до Боратинської сільської ради Луцького району Волинської області (далі відповідач) про визнання безпідставною відмови та зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, разом із членами сім`ї, починаючи з 23 лютого 1995 року проживає у квартирі за адресою АДРЕСА_1 .

Підставою для вселення у цю квартиру став ордер №13, виданий 23 лютого 1995 року Виконавчим комітетом Гіркополонківської сільської ради чоловіку позивача.

ІНФОРМАЦІЯ_1 , чоловік позивача помер.

03 жовтня 2024 року позивач звернулася до відповідача із заявою про приватизацію квартири, але отримала відмову через те, що будинок не перебуває на балансі сільської ради.

Посилаючись на протиправність такої відмови, позивач просить суд визнати безпідставною відмову органу приватизації Боратинську сільську раду Луцького району Волинської області передати у приватну власність позивачу спірну квартиру, а також зобов`язати відповідача здійснити дії щодо приватизації (оформлення приватизації) спірної квартири.

1.2. Позиція відповідача.

Відповідач письмового відзиву на позов не подав, але у письмовій заяві у вирішенні справи покладається на розсуд суду.

1.3. Рух справи.

Ухвалою суду від 21 листопада 2024 року відкрито провадження у справі та витребувано матеріали інвентаризаційної справи.

1.4. Позиція учасників справи у судовому засіданні.

У судове засідання обидві сторони не прибули.

Представник позивача у письмовій заяві просить суд слухати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує.

Відповідач у письмовій заяві просить суд слухати справу за відсутності його представника.

У зв`язку з вищенаведеним, на підставі пункті 1 частини третьої статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд розглядає за відсутності учасників справи. Підстав ухвалювати заочне рішення у справі суд не вбачає, оскільки відповідач подав свою письмову позицію стосовно позову.

2. Мотивувальна частина.

Вивчивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що заяву слід задовольнити частково, з таких підстав.

2.1. Фактичні обставини, встановлені судом.

Судом встановлено, що згідно ордеру Виконавчого комітету Гіркополонківської сільської ради від 23 лютого 1995 року №13, позивач, як член сім`ї ОСОБА_2 , вселилася у квартиру за адресою АДРЕСА_1 . Іншими членами сім`ї зазначені доньки цих осіб ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , а також ОСОБА_5 . Всього 5 осіб (а.с.14).

ІНФОРМАЦІЯ_1 основний наймач квартири ОСОБА_2 помер (а.с.20).

Сторонами не заперечується, що позивач продовжує проживати у цій квартирі та зареєстрована у ній і на час виникнення спірних правовідносин.

Наразі, згідно інформації з реєстру територіальної громади, зареєстрованою у квартирі значиться лише позивач, інші особи, зокрема доньки позивача, у квартирі не зареєстровані (а.с.38).

Окрім того, суд визнає загальновідомою обставиною, що у зв`язку з адміністративно-територіальної реформою та утворенням нових об`єднань територіальних громад, наразі с. Гірка Полонка входить до складу Боратинської територіальної громади, яка представлена Боратинською сільською радою Луцького району Волинської області.

Листом від 29 жовтня 2024 року відповідач на заяву позивача про здійснення приватизації квартири повідомив, що не перебуває у господарську віданні або оперативному управління органу місцевого самоврядування, у зв`язку з чим неможливо провести її приватизацію (а.с.40).

Окрім того, з досліджених судом матеріалів інвентаризаційної справи слідує, шо багатоквартирний будинок за адресою АДРЕСА_2 повністю перебував на балансі Приватного акціонерного товариства «Луцьке ремонтно-транспортне підприємство». На частину квартир у цьому будинку наявні свідоцтва про право власності в порядку приватизації, які видані ПрАТ «Луцьке ремонтно-транспортне підприємство», як органом приватизації, в той час як воно мало державну форму власності. Зокрема, це квартири АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 .

Відомостей про приватизацію квартири АДРЕСА_14 , яка є предметом цього спору, матеріали інвентаризаційної справи не містять.

Однак наразі, згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Приватне акціонерне товариство «Луцьке ремонтно-транспортне підприємство» () 02 жовтня 2014 року припинено, як юридична особа, у зв`язку з банкрутством, без визначення правонаступника.

З оглянутих у Єдиному державному реєстрі судових рішень у справі №5004/671/12 про визнання банкрутом Приватного акціонерного товариства «Луцьке ремонтно-транспортне підприємство» слідує, що в межах цієї справи не вирішувалася будь-яка юридична доля багатоквартирного будинку за адресою АДРЕСА_2 , що перебував на балансі цього підприємства.

2.2. Зміст спірних правовідносин та норми права, що їх регулюють.

Зі встановлених судом фактичних обставин слідує, що спірні правовідносини виникли з приводу приватизації державного житлового фонду, який знаходився у повному господарському віданні або оперативному управлінні державних підприємств, організацій та установ, у випадку, коли відповідне підприємство змінило свою форму власності з державної на приватну, а в подальшому збанкрутувало, а тому врегульовані профільним Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» (далі Закон) та прийнятими на його підставі нормативно-правовим актами.

Так, під приватизацією державного житлового фонду розуміється відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ (стаття 1 Закону).

Приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд (частина перша статті 8 Закону).

Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина (частина третя статті 8 Закону).

Державний житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні або оперативному управлінні державних підприємств, організацій та установ, за їх бажанням може передаватись у комунальну власність за місцем розташування будинків з наступним здійсненням їх приватизації органами місцевої державної адміністрації та місцевого самоврядування згідно з вимогами цього Закону.

У разі банкрутства підприємств, зміни форми власності, злиття, приєднання, поділу, перетворення, виділу або ліквідації підприємств, установ, організацій, у повному господарському віданні яких перебуває державний житловий фонд, останній (у тому числі гуртожитки) одночасно передається у комунальну власність відповідних міських, селищних, сільських рад.

Порядок передачі житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні підприємств, установ чи організацій, у комунальну власність визначається Кабінетом Міністрів України (частина дев`ята статті 8 Закону).

На виконання вищенаведених положень Закону, постановою Кабінету Міністрів України постановою від 06 листопада 1995 року №891 затверджено Положення про порядок передачі в комунальну власність державного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або в оперативному управлінні підприємств, установ та організацій (далі Положення №891).

Вищенаведене положення визначає порядок передачі в комунальну власність державного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або в оперативному управлінні підприємств, установ та організацій (далі - відомчий житловий фонд), у разі банкрутства, зміни форми власності або ліквідації цих підприємств, установ та організацій (пункту 1 Положення №891)

Передача будинків відомчого житлового фонду в комунальну власність провадиться комісією з питань приймання відомчого житлового фонду в комунальну власність, яка утворюється Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями або виконкомами відповідної Ради.

До складу цієї комісії входять представники відповідних місцевих комунальних підприємств, житлово-експлуатаційної організації, на баланс якої передаються будинки відомчого житлового фонду, регіонального відділення (представництва) Фонду державного майна, місцевого фінансового органу, бюро технічної інвентаризації, спеціалізованого проектного інституту, підприємства, установи чи організації, що передає відомчий житловий фонд, та представники інших заінтересованих підприємств, установ і організацій.

Комісію очолює заступник голови держадміністрації або заступник голови відповідної ради (пункт 5 Положення №891).

Акт приймання-передачі відомчого житлового фонду в комунальну складається в чотирьох примірниках, підписується членами комісії з питань приймання відомчого житлового фонду в комунальну власність та затверджується держадміністрацією або виконкомом, який утворив цю комісію (пункт 9 Положення №891).

2.4. Позиція суду.

2.4.1. Щодо правового статусу будинку, в якому проживає позивач та ролі відповідача у визначенні долі цього будинку.

Як вже було встановлено судом, спірний багатоквартирний житловий будинок перебував на балансі Луцького ремонтно-транспортного підприємства» як підприємства державної формі власності, яке потім змінило форму власності на приватну та збанкрутувало.

Вказаний будинок відносився до відомчого житлового фонду.

Аналіз положень частини дев`ятої статті 8 Закону дозволяє суду дійти висновку, що відомчий житловий фонд міг бути добровільно переданий у комунальну власність відповідним підприємство, але в деяких випадках підлягав такій передачі в обов`язковому порядку.

До таких випадків відноситься як зміна форма власності підприємством, так і його банкрутство. В обох цих випадках, згідно Положення №891, виконкомом відповідної місцевої ради (в даному випадку Гіркополонківської сільської ради, а наразі Боратинської сільської ради) мала бути утворена комісія з питань приймання відомчого житлового фонду в комунальну власність, складений відповідний акт, а сам багатоквартирний будинок перейти на баланс відповідної місцевої ради.

Однак з досліджених матеріалів інвентаризаційної справи слідує, що як після зміни Луцьким ремонтно-транспортним підприємством своєї форми власності з державної на приватну, так і після банкрутства цього підприємства, питання про передачу його відомчого житлового фонду, а саме багатоквартирного будинку за адресою АДРЕСА_2 , не вирішувалося у встановленому порядку.

До такого висновку суд приходить з тієї підстави, що певний проміжок часу Луцьке ремонтно-транспортне підприємство виконувало функції органу приватизації, та видало свідоцтва про право власності на частину квартиру. Виявлені судом свідоцтва датовані з березня 1997 року по червень 2000 року. Після зміни форми власності підприємством в матеріалах інвентаризаційної справи відсутні будь-які рішення інших органів приватизації, зокрема відповідних місцевих рад, чи створених ними виконавчих органів.

Відповідач у своїх письмових поясненнях на позов також не повідомляв суду, чи здійснювалися ним, або Гіркополонківською сільською радою, правонаступником якої він є, будь-які дії стосовно прийняття відомчого житлового фонду від Луцького ремонтно-транспортного підприємства.

В цьому аспекті суд також вважає за необхідним зазначити, що облік відповідно до закону житлового фонду, здійснення контролю за його використанням, здійснення контролю за станом квартирного обліку та додержанням житлового законодавства на підприємствах, в установах та організаціях, розташованих на відповідній території, незалежно від форм власності, відноситься до делегованих повноважень відповідних виконавчих органів сільських, селищних, міських рад (підпункти 5, 7 пункту «б» статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Це означає, що відповідач, як орган місцевого самоврядування зобов`язаний не пасивно відноситися до обліку житлового фонду, що наявний на його території, але і брати активну участь в реалізації громадянами своїх житлових прав, в тому числі і права на приватизацію.

Однак в цьому випадку відповідач, всупереч вимогам частини дев`ятої статті 8 Закону, а також Положення №891, ні після зміни Луцьким ремонтно-транспортним підприємством своєї форми власності з державної на приватну, ні після банкрутства цього підприємства, не вчинив жодних заходів для прийняття відомчого житлового фонду підприємства, наявного на підпорядкованій йому території, у комунальну власність, чим порушує житлові права позивача, зокрема на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, як підлягають захисту судом.

2.4.2. Стосовно обраного позивачем способу захисту свого права.

Позивач обрала способами захисту свого порушеного права вимоги про визнання безпідставною відмову відповідача передати у приватну власність позивачу спірну квартиру, а також зобов`язати відповідача здійснити дії щодо приватизації (оформлення приватизації) спірної квартири.

В цілому, на погляд суду, такі способи захисту порушеного права відповідають положенням статті 16 Цивільного кодексу України, та є допустимими.

Але в аспекті цієї справи суд вважає, що формулювання позовних вимог викладено таким чином, що відповідач безумовно мав би передав позивачу квартиру, без перевірки всіх необхідних даних для здійснення приватизації.

Зокрема в ході приватизації, відповідний орган перевіряє, чи не скористалася позивач приватизацією державного житлового фонду раніше, чи не отримувала житловий чек, чи подала всі необхідні документи, передбачені Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Вказані обставини судом не перевірялися, адже не є предметом спору, а перевірка всіх підстав для здійснення приватизації відноситься до виключних повноважень відповідача, як органу приватизації.

Тому в розрізі порушеного у цій справі питання про те, що відповідач безпідставно не здійснює будь-яких дій стосовно прийняття на свій баланс відомчого житлового фонду Луцького ремонтно-транспортного підприємства, належним та допустимим буде рішення:

1) про визнання безпідставною відмови відповідача передати у приватну власність позивачу спірну квартиру;

2) про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про приватизацію квартири, з врахуванням висновків суду.

Вимога позивача про зобов`язання відповідача здійснити дії щодо приватизації (оформлення приватизації) спірної квартири на користь позивача є передчасною, оскільки орган приватизації спочатку повинен прийняти відомчий житловий фонд на свій баланс, а потім перевірити наявність у позивача підстав для приватизації, а також обмежень на її здійснення.

2.4.3. Загальний висновок суду

Оскільки судом встановлений факт протиправної бездіяльності відповідача, як органу місцевого самоврядування та органу приватизації, щодо прийняття на свій баланс відомчого житлового фонду від Луцького ремонтно-транспортного підприємства, яке змінило свою форму власності з державної на приватну, а в подальшому збанкрутувало, але передчасність вимог позивача про зобов`язання відповідача здійснити дії щодо приватизації (оформлення приватизації) спірної квартири на користь позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково шляхом ухвалення рішення про визнання безпідставною відмови відповідача передати у приватну власність позивачу спірну квартиру, а також зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про приватизацію квартири, з врахуванням висновків суду.

2.5. Розподіл судових витрат.

Частиною першою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд задовольнив позовні вимоги частково, на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 2 422,40 грн., який був сплачений при зверненні до суду.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.141, 265ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Боратинської сільської ради Луцького району Волинської області про визнання безпідставною відмови та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати безпідставною відмову Боратинської сільської ради Луцького району Волинської області передати ОСОБА_1 у приватну власність в порядку безоплатної приватизації квартиру за адресою АДРЕСА_1 , яка викладена у листі від 29 жовтня 2024 року №2170/1.10.6/2-24.

Зобов`язати Боратинську сільську раду Луцького району Волинської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про безоплатну приватизацію квартири за адресою АДРЕСА_1 , з врахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Боратинської сільської ради Луцького району Волинської області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні сорок копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Волинського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач у справі є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідачем у справі є Боратинська сільська рада Луцького району Волинської області, Волинська область, Луцький район, с. Боратин, вул. Центральна, буд.20, .

Повне судове рішення складено та підписано 06 лютого 2025 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Олександр ГРИНЬ