Провадження № 4-с/554/7/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.02.2025 року суддя Октябрського районного суду м. Полтави Шевська О.І., за участі секретаря Яценко Ж.Ю., розглянувши скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Лихошвай Сергія Олександровича на дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтава Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Лихошвай С.О. звернувся до суду з вищевказаною скаргою, в якій просить: визнати неправомірною бездіяльність посадових осіб Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України щодо зняття арешту з усього належного ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 майна, зареєстрованого 09.11.2010 реєстратором: Полтавська філія державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України, підстава обтяження: постанова державного виконавця Октябрський ВДВС Полтавського МУЮ Туник Н.М. про арешт майна боржника від 09.11.2010, постановлену в межах ВП №21622559, об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ; реєстраційний номер обтяження: 10462973. Зобов`язати державного виконавця або іншу відповідальну посадову особу Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції cкасувати арешт з усього нерухомого майна, власником якого є ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , шляхом виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про арешт нерухомого майна зареєстрованого 09.11.2010 реєстратором: Полтавська філія державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України, підстава обтяження: постанова державного виконавця Октябрський ВДВС Полтавського МУЮ Туник Н.М. про арешт майна боржника від 09.11.2010, постановлену в межах ВП №21622559, об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ; реєстраційний номер обтяження: 10462973.

02.12.2024 року ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави по справі відкрито провадження.

Представник заявника адвокат Лихошвай С.О. подав заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Відповідно до ч.2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення скарги, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцієюта законами України.

Судом встановлено, що у вересні 2024 року під час вчинення підготовчих дій для укладення нотаріально посвідченого правочину відносно належного ОСОБА_1 нерухомого майна, останній від нотаріуса дізнався про наявність в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно чинних обтяжень у вигляді 2 (двох) записів про арешт усього належного ОСОБА_1 майна, накладених державними виконавцями Шевченківського відділу державної виконавчої служби в межах виконавчих проваджень.

З метою встановлення підстав для накладення вищезазначених арештів, а також їх чинності на адресу Шевченківського ВДВС у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, адвокатом Лихошвай С.О. направлявся адвокатський запит №64 від 26.09.2024.

Листом Шевченківського ВДВС у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 03.10.2024 №130335 повідомлено, що на виконанні у відділі перебували виконавчі провадження:

ЄДРПВ №12655559, відкрите на підставі виконавчого листа №2-99/09 виданого 23.04.2009 року Октябрським районним судом м. Полтави про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» боргу в розмірі 50 784,64 грн. 12.12.2012 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 7 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції №606-XIV від 21.04.1999). По вказаному виконавчому провадженню стягнення не проводилось, кошти стягувачу не перераховувались.

ЄДРВП №21622559, відкрите на підставі виконавчого листа №2-2261/10 виданого 13.08.2010 року Октябрським районним судом м. Полтави про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приват Банк» боргу в розмірі 97 328,90 грн. 25.02.2013 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 7 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» в редакції №606-XIV від 21.04.1999). По вказаному виконавчому провадженню стягнення не проводилось, кошти стягувачу не перераховувались. При примусовому виконанні даного провадження було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника та внесені відповідні записи про обтяження до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

ЄДРВП №47201810, відкрите на підставі виконавчого листа №2-99/09 виданого 23.04.2009 року Октябрським районним судом м. Полтави про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» боргу в розмірі 50 784,64 грн. Даний виконавчий документ стягувачем пред`явлено повторно на примусове виконання. За час перебування на примусовому виконанні з боржника була стягнута сума боргу 50 784,64 грн., виконавчий збір 5 078,46 грн., витрати виконавчого провадження 50,00 грн. 15.01.2024 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження».

Отримавши вищезазначений лист Шевченківського ВДВС у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та звіривши з інформацією, наявною в Автоматизованій системі виконавчих проваджень (АСВП) та Єдиному реєстрі боржників, встановлено, що незавершені виконавчі провадження в Шевченківському ВДВС у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, за якими боржником є ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , відсутні. Відтак, правові підставі для чинності вищезазначених обтяжень відсутні, оскільки:

Арешт з реєстраційним номером обтяження 8887646, накладений в межах виконавчого провадження №12655559 з виконання виконавчого листа №2-99/09 виданого 23.04.2009 року Октябрським районним судом м. Полтави про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» боргу в розмірі 50 784,64 грн. діє без жодних правових підстав адже зазначений виконавчий документ, на забезпечення виконання якого було накладено арешт виконаний боржником в повному обсязі, що підтверджується відомостями з листа Шевченківського ВДВС у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 03.10.2024 №130335.

Саме тому, арешт, зареєстрований 16.07.2009 реєстратором: Полтавська філія державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України на підставі постанови Головного державного виконавця Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ Магденко Ю.О. про відкриття виконавчого провадження від 07.05.2009, постановлену в межах ВП №12655559, реєстраційний номер обтяження: 8887646 підлягає зняттю у зв`язку із повним фактичним виконанням виконавчого документу.

Арешт з реєстраційним номером обтяження 10462973, накладений в межах виконавчого провадження №21622559 також підлягає зняттю у зв`язку з тим, що виконавче провадження було завершене 25.02.2013, а виконавчий документ повторно на примусове виконання не пред`являвся. Станом на сьогодні, строк для повторного пред`явлення виконавчого документу до виконання сплив, жодні виконавчі дії вчинені бути не можуть, а відтак наявність даного арешту є непропорційним втручанням у власність ОСОБА_1 , що кореспондується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 27 березня 2020 року по справі №817/928/17.

З метою скасування вищевказаних арештів, на адресу Шевченківського ВДВС у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції представником ОСОБА_1 адвокатом Лихошвай С.О. 18 жовтня 2024 направлено клопотання від 17.10.2024 про скасування арешту з майна.

Відповідь на зазначене клопотання було отримано на електронну адресу представника ОСОБА_1 адвоката Лихошвай С.О. лише 25.11.2024 у формі листа Шевченківського ВДВС у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції датованого 22.10.2024 за вих. №137165 у якому зазначено, що ЄДРВП №21622559, відкрите на підставі виконавчого листа №2-2261/10 виданого 13.08.2010 року Октябрським районним судом м. Полтави про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приват Банк» боргу в розмірі 97 328,90 грн. 25.02.2013 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 7 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» в редакції №606-XIV від 21.04.1999). По вказаному виконавчому провадженню стягнення не проводилось, кошти стягувачу не перераховувались. При примусовому виконанні даного провадження було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника та внесені відповідні записи про обтяження до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Таким чином, станом на дату звернення ОСОБА_1 з вищевказаною скаргою, існує лише одне чинне обтяження у вигляді арешту усього належного ОСОБА_1 майна, накладеного на підставі постанови державного виконавця Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ Туник Н.М. про арешт майна боржника від 09.11.2010 по виконавчому провадженню №21622559, реєстраційний номер обтяження: 10462973 з метою зняття якого ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаною скаргої на дії державного виконавця.

Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Частиною 2 ст. 321 ЦК України передбачено, що особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 року (Закон № 475/97-ВР), визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В контексті вищенаведеного положення Першого протоколу, втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися з дотриманням принципу «пропорційності» (principle of proportionality) «справедливої рівноваги (балансу)» (fair balance) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості в кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар» (individual and excessive burden).

Принцип «пропорційності» (principle of proportionality), закріплений як загальний принцип у Договорі про заснування ЄС, а також визначений п. 8 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», вимагає співрозмірного обмеження прав і свобод людини для досягнення публічних цілей - органи влади, зокрема, не можуть покладати на громадян зобов`язання, що перевищують межі необхідності, які випливають із публічного інтересу, для досягнення цілей, які прагнуть досягнути за допомогою застосовуваної міри (або дій владних органів).

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх в добровільному порядку, на час видачі виконавчого листа від 13.08.2010 № 2-2261/10 та пред`явлення його до виконання були врегульовані Законом № 606-XIV, який втратив чинність 05 жовтня 2016 року.

За змістом статті 11 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Відповідно до частини першої статті 30 Закону № 606-XIV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 47 Закону № 606-XIV виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані за безпосередньої участі боржника).

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону (частина п`ята статті 47 Закону № 606-XIV).

Пунктом 8 частини першої статті 49 Закону № 606-XIV передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно з частиною другою статті 50 Закону № 606-XIV у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Отже, з огляду на наведені норми Закону № 606-XIV, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, виконавче провадження не є закінченим.

Оскільки повернення виконавчого листа з підстав, передбачених пунктом 5 частини першої статті 47 Закону № 606-XIV, не позбавляє стягувача права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, тому на час повернення виконавчого листа стягувачу у державного виконавця були відсутні передбачені Законом підстави для зняття арешту з майна боржника.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27 березня 2020 року у справі № 817/928/17 (адміністративне провадження №К/9901/20268/18) зазначено про те, що як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.

Згідно з положеннями статті 41 Конституції України та статті 321 Цивільного кодексу України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 липня 2021 року у справі № 2-356/12 (провадження № 61-5972св19), від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15-ц (провадження № 61-18160св19), від 26 січня 2022 року у справі № 127/1541/14-ц (провадження № 61-2829св21), в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 січня 2023 року у справі № 127/1547/14-ц (провадження № 61-12997св21), в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2023 року у справі № 2-3600/09 (провадження № 61-12406св21) викладено правовий висновок про те, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону № 606-XIV виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII).

Згідно з пунктом 5 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Тлумачення пункту 5 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1404-VIII свідчить, що положення цього Закону застосовуються лише до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплив на час набрання чинності цим Законом. Вказаним пунктом Закону не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування норм цього Закону до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання яких сплив на час набрання ним чинності.

Відповідно до пункту 7 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1404-VIII виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом 05 жовтня 2016 року виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

За частиною першою, другою, пунктом 1 частини четвертої статті 12 Закону № 1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття. Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Враховуючи викладене, оскільки виконавчий лист №2-2261/10 виданий 13.08.2010 року Октябрським районним судом м. Полтави, на підставі якого відкрито виконавче провадження №21622559 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу в розмірі 97 328,90 грн, 25.02.2013 було повернуто стягувачу, то повторно пред`явити його до виконання стягувач міг у строк до 25.02.2014 року.

За вищенаведених обставин, оскільки зазначений виконавчий лист повторно не пред`являвся до примусового виконання і строки його пред`явлення до виконання закінчилися ще до набрання чинності Законом № 1404-VIII, тому чинність, станом на сьогодні, накладеного в межах виконавчого провадження №21622559 арешту на усе майно ОСОБА_1 є безпідставним, а відтак існують усі правові підстави для задоволення даної скарги, так як збереження арешту, накладеного державним виконавцем з метою виконання судового рішення, за відсутності відкритих виконавчих проваджень та можливості продовження примусового виконання судового рішення, є невиправданим втручанням у право на мирне володіння майном боржника ОСОБА_1 .

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 серпня 2024 року по справі №947/36027/21.

Відповідно до частин другої, третьої статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Оскільки ОСОБА_1 є боржником у виконавчому провадженні, він не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року справа № 712/12136/18.

У зв`язку з вищевикладеним, в даному випадку, єдиним способом захисту порушених прав ОСОБА_1 , щодо скасування чинного на сьогодні арешту належного йому майна, накладеного на підставі постанови державного виконавця Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ Туник Н.М. про арешт майна боржника від 09.11.2010 та зареєстровану 09.11.2010 реєстратором: Полтавська філія державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України, об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ; реєстраційний номер обтяження: 10462973 є саме подання скарги на дії державного виконавця.

Крім того, у відповідності до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення скарги.

Керуючись ст.ст. 447-453 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Лихошвай Сергія Олександровича на дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтава Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції- задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність посадових осіб Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України щодо зняття арешту з усього належного ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 майна, зареєстрованого 09.11.2010 реєстратором: Полтавська філія державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України, підстава обтяження: постанова державного виконавця Октябрський ВДВС Полтавського МУЮ Туник Н.М. про арешт майна боржника від 09.11.2010, постановлену в межах ВП №21622559, об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ; реєстраційний номер обтяження: 10462973.

Зобов`язати державного виконавця або іншу відповідальну посадову особу Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції cкасувати арешт з усього нерухомого майна, власником якого є ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , шляхом виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про арешт нерухомого майна зареєстрованого 09.11.2010 реєстратором: Полтавська філія державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України, підстава обтяження: постанова державного виконавця Октябрський ВДВС Полтавського МУЮ Туник Н.М. про арешт майна боржника від 09.11.2010, постановлену в межах ВП №21622559, об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ; реєстраційний номер обтяження: 10462973.

Копію ухвали суду направити учасникам справи протягом 2 (двох) днів з дня її складання.

Ухвала суду може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду шляхом подання протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з дня проголошення ухвали апеляційної скарги.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала суду виготовлена в нарадчій кімнаті в єдиному примірнику.

З текстом ухвали суду можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя О.І.Шевська