КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження № 22-ц/824/3399/2025 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Русан А.М..,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва», Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2023 року у справі за позовом Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва», Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2020 року Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» та Комунальне підприємство «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» звернулися до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, в якому просили суд стягнути солідарно з відповідачів як користувачів квартири за адресою: АДРЕСА_1 , заборгованість за надані та спожиті послуги з утримання будинків і прибудинкових територій на загальну суму 185 130,84 грн. та судовий збір.

При цьому, заборгованість перед КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» складає 46 138,21 грн., з яких сума основного боргу - 24 213,83 грн., 3% річних (з 01 серпня 2010 року по 01 січня 2020 року) у сумі 4 154,54 грн., інфляційне збільшення (з 01 серпня 2010 року по 01 січня 2020 року) у сумі 24 213,83 грн. Заборгованість перед КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» складає 138 992,63 грн., з яких сума основного боргу - 59 575,16 грн., 3% річних (з 01 серпня 2010 року по 01 січня 2020 року) у сумі 14 084,48 грн., інфляційне збільшення (з 01 серпня 2010 року по 01 січня 2020 року) у сумі 65 332,99 грн.

Свої позовні вимоги обґрунтовували тим, що відповідачі, як спільні користувачі житлового приміщення - квартири за адресою: АДРЕСА_1 , є споживачами житлово-комунальних послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Позивачі зазначають, що вони виконують функції із утримання будинку, надання житлово-комунальних послуг, але відповідачі не виконують свої обов`язки по своєчасному внесенню квартплати та плати за комунальні послуги, внаслідок чого у них виникла заборгованість на загальну суму 185130,84 грн., у зв`язку з чим вимушені були звернулися до суду з даним позовом.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2023 року позов КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» та КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» - залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» та КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» подали апеляційну скаргу, відповідно до якої просять скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Доводи своєї апеляційної скарги обґрунтовують тим, що не погоджуються із твердженням суду першої інстанції про відсутність у справі доказів, які підтверджують право власності будь-кого з відповідачів на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказують, на підтвердження цього, ними було долучено до матеріалів справи копію Витягу з Розпорядження Радянської районної державної адміністрації м. Києва № 405 від 06 травня 1996 року, яка підтверджує проживання ОСОБА_1 за вищевказаною адресою, а також було долучено копію акту КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» від 04 грудня 2019 року, яка підтверджує проживання відповідачів у даній справі за вищевказаною адресою.

Відтак, вважають, що судом першої інстанції було проігноровано дані докази.

Апелянти також не погоджуються із твердженням суду першої інстанції щодо недоведеності ними наявності між сторонами будь-яких договірних зобов`язань та недоведеності суми заборгованості за весь період, що зазначений в довідках про розмір заборгованості.

Вказують, ними було додано разом із позовною заявою рахунок-попередження, скріплений підписом бухгалтера і печаткою, в якому зазначені суми щомісячних нарахувань. Зазначають, нарахування за послуги з утримання будинків і прибудинкової території, нарахування за послуги централізованого постачання та водовідведення холодної води, нарахування за послугу централізованого опалення здійснювалися на підставі розпоряджень КМДА. Нарахування за послуги газопостачання здійснювалося на підставі Постанови Національної комісії регулювання електроенергетики України та постанови КМДА. Звертають увагу суду, що дані розпорядження знаходяться в публічному доступі. На підставі цього, зазначають, що суми, які підлягають сплаті за користування житлово-комунальними послугами є чітко визначеними.

Разом з тим, наголошують, від відповідачів не надходили будь-які скарги, що, на їхню думку, свідчить про надання послуг апелянтами якісно та своєчасно, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Позивачі у справі - КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» та КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району», будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи судом апеляційної інстанції (а.с. 15-17 т.2) до суду не з`явилися. Заяв про відкладення розгляду справи з причин, які б могли бути визнанні поважними не подали.

Відповідачам у справі відповідно до положень ч. 6 ст. 128 ЦПК України було направлено виклик до суду за адресою зазначеною в апеляційній скарзі та позовній заяві позивачами у справі: АДРЕСА_1 . Однак вказана кореспонденція не була отримана відповідачами та повернути АТ «Укрпошта» із відміткою «відсутній за вказаною адресою», що відповідно до положень п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України вважається належним чином повідомленою

У відповідності до вимог ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м.Києва» відповідно до рішень Київської міської ради від 22 вересня 2011 року № 24/6240 «Про питання діяльності комунальних підприємств, що належать до комунальної власності територіальної громади м. Києва» та від 09 жовтня 2014 року №270/270 перейменоване з КП «Керуюча дирекція» Шевченківської районної у м. Києві ради від 19 лютого 2007 року № 187.

Пункт 2.2. Статуту визначає предмет діяльності підприємства, серед якого є утримання житлового і нежитлового фонду, що належить до комунальної власності територіальної громади м.Києва та закріплений за підприємством на праві господарського відання, а також обслуговування житлового і нежитлового фонду, що не належить до комунальної власності м.Києва, на договірних засадах у встановленому законом порядку.

Виконавцем послуг є КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва».

Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачами, загальна заборгованість за надані та спожиті послуги з утримання будинків і прибудинкових територій щодо квартири за адресою: АДРЕСА_1 , становить 185130,84 грн. Заборгованість перед Позивачем-1 складає 46138,21 грн., з яких сума основного боргу - 24213,83 грн., 3% річних (з 01 серпня 2010 року по 01 січня 2020 року) у сумі 4154,54 грн., інфляційне збільшення (з 01 серпня 2010 року по 01 січня 2020 року) у сумі 24213,83 грн. Заборгованість перед Позивачем-2 складає 138992,63 грн., з яких сума основного боргу - 59575,16 грн., 3% річних (з 01 серпня 2010 року по 01 січня 2020 року) у сумі 14084,48 грн., інфляційне збільшення (з 01 серпня 2010 року по 01 січня 2020 року) у сумі 65332,99 грн.

Вирішуючи вказаний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про укладення між позивачем та відповідачами або одним з відповідачів договорів про надання житлово-комунальних послуг у відповідності до ст. 12 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги».

Також суд зазначив, що для правильного вирішення питання цивільно-правової відповідальності споживачів послуг КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» та КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» необхідно встановити чи є відповідачі власниками або співвласниками квартири, або за згодою власника вони є іншими особами, які користується квартирою та отримують житлово-комунальну послугу для власних потреб та з яким або від імені якого укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Дослідивши матеріали справи, суд зазначив, що у справі відсутні будь-які докази, що підтверджують право власності будь-кого з відповідачів на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

За таких обставин, суд виснував, що позивачами КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва», КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» не доведено, що саме ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 є боржниками за житлово-комунальні послуги, які постачаються до квартири за адресою: АДРЕСА_1 , не доведена наявність між сторонами будь-яких договірних зобов`язань та не доведені відповідно суми заборгованості за увесь період, що зазначений в довідках про розмір заборгованості.

Апеляційний суд в цілому погоджується із висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову відповідає з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з частиною першою статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до пунктів 5, 6, 13 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (тут і далі, у редакції, чинній на час звернення до суду) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги; споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач.

Згідно з частиною другою статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний: оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Згідно з пунктом 6 статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг.

Відповідно до частини третьої статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17, Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі № 401/710/15-ц, від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц, від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16, від 16 вересня 2020 року у справі № 755/10683/17, від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц).

Аналізуючи зазначені норми матеріального права та усталену практику Верховного Суду можна дійти висновку, що за загальним правилом, власник зобов`язаний утримувати майно, яке йому належить, у тому числі сплачувати житлово-комунальні послуги. Разом із тим, власник не позбавлений права вимагати від осіб, які фактично користуються (споживають) житлово-комунальними послугами сплати відповідної компенсації, якщо інше не передбачено договором між ними.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п. 3 «Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 207 від 02 березня 2016 року ( які були чинні на час спірних правовідносин) - реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.

Аналогічний порядок здійснення реєстрації місця проживання особи викладений і в п.3 «Порядку декларування і реєстрації місця проживання» затвердженому Постановою КМУ № 265 від 07 лютого 2022 року.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачі у справі, звертаючись до суду із вказаним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та стверджуючи, що саме вказані особи є споживачами послуг, які надають їх підприємства не подали суду належні та допустимі докази на підтвердження вказаних обставин, яким міг бути чи витяг з реєстру територіальної громади, в разі, якщо квартира не зареєстрована на праві приватної власності, чи витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, в разі, якщо вказана квартира зареєстрована на праві власності за кимось із відповідачів.

Доданий до позовної заяви Акт від 04 грудня 2019 року, який складений старшим майстром КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м.Києва» Дорошенко Л.В., та який затверджений керівником цієї ж установи Губенко В.І., не може бути належним доказом реєстрації вказаних осіб за вище вказаною адресою, оскільки в ньому про це не зазначено. Більш того, вказаний акт містить відомості про те, що документів, які підтверджують особистість пред`явлено не було ( а.с. 16).

Не може бути підтвердженням факту проживання та відповідно і споживання відповідачами послуг, які надаються позивачам, і копія витягу із розпорядження №405 Радянської РДА м. Києва від 06 травня 1996 року щодо переведення особового рахунку на ОСОБА_1 на окрему двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 з померлого діда ОСОБА_8 , оскільки зазначене розпорядження видано за межами строку, за який надавалися позивачами послуги ( 2010 по 2020 рр.), та з врахуванням спливу часу від дня її видачі більше 28 років назад дані, які в ньому відображені, можуть бути не актуальними.

Отже, позивачем не надано доказів, на підтвердження проживання відповідачів у квартирі АДРЕСА_1 і того, щосаме вони, як споживачі отримували вказані послуги та відповідно до ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» повинні нести солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Отже, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність, і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва», Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району», подану представником Бєлкіним Костянтином Олександровичем, залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного тексту постанови.

Текст постанови складено 05 лютого 2025 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді : Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагеєв