Справа № 466/9377/24
Провадження № 2/466/663/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

05 лютого 2025 року м. Львів

в складі: головуючий суддя Едер П. Т.

секретар с/з Костюк В. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку,-

у с т а н о в и в:

16 вересня 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Львова з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку.

Стислий виклад позицій сторін.

Обґрунтування позивача.

Позивач в позові зазначив, що він ОСОБА_1 , 1966 р.н. перебував в зареєстрованому шлюбі з померлою ОСОБА_5 (дошлюбне прізвище ОСОБА_6 ) в період з 31 грудня 1988 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . Від шлюбу у них народився син ОСОБА_4 . Відповідач по справі ОСОБА_2 являється сином його померлої дружини, а ОСОБА_3 є внуком його покійної дружини.

Згідно Розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради №1252 від 17 листопада 2008 року, його ОСОБА_1 визнано наймачем житлового приміщення, а саме квартири АДРЕСА_1 разом з сином ОСОБА_4 . Дана квартира складається з двох 3-х кімнат житловою площею 39.4 кв.м. загальною площею 61.3 кв.м. На даний час у квартирі зареєстрований та проживає він та його син ОСОБА_4 . Відповідачі проживають в іншому місці, де саме йому не відомо, оскільки вони не підтримують жодних зв`язків. Відповідачі не з`являються у квартирі, де він проживає з сином, і всі обов`язки, що випливають з договору найму житлового приміщення, покладались на них. Відповідачі не сплачують комунальні платежі, в утриманні житла участі не беруть, особистих речей в квартирі не має, і взагалі квартирою вони не цікавляться. Перешкод у користуванні жилим приміщенням ні він, ні його син відповідачам ніколи не чинили. Таким чином він не може реалізувати виникле право приватизації вказаного житла. Тому, усунення перешкод у здійснення права користування та розпоряджання його майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є належним способом захисту його порушених прав.

На підставі викладеного, позивач ОСОБА_1 просить суд ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 та зняти з реєстраційного обліку.

Обґрунтування заперечень відповідача.

Відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відзив на позовну заяву у встановлений судом строк та порядок подано не було.

Пояснення третьої особи.

Третьою особою ОСОБА_4 пояснень щодо позову суду не надано.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 17 вересня 2024 року провадження у даній справі відкрито та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 26 листопада 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 05 лютого 2025 року постановлено проводити заочний розгляд справи.

Фактичні обставини встановлені судом, зміст спірних правовідносин, оцінка доказів та висновки суду.

У судове засідання позивач не з`явився, 05.02.2025 на адресу суду подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та не заперечив щодо заочного розгляду справи.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судове засідання повторно не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, що підтверджується відповідним оголошенням про його виклик, яке розміщено на офіційному веб-сайті судової влади України, заяви про розгляд справи у їх відсутності не подали, причин неявки не повідомили, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без їх участі, позивач не заперечував проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог статтей 280-283 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів.

Третя особа ОСОБА_4 у судове засідання повторно не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи.

З`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази та оцінивши їх в сукупності, суд приходить до висновку про підставність позовних вимог, їх відповідності закону та необхідності їх задоволення.

Цей спір виник з правових відносин щодо користування житловим приміщенням.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом ст. ст. 11, 15 ЦК України, цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміються закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Згідно зі статтею 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, установлених договором або актом цивільного законодавства.

Частиною 2 статті 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, а також визначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Так, судом встановлено та підтверджено належними та допустимими доказами наступне.

ОСОБА_1 , 1966 р.н. перебував в зареєстрованому шлюбі з померлою ОСОБА_5 (дошлюбне прізвище ОСОБА_6 ) в період з 31 грудня 1988 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . Від шлюбу у них народився син ОСОБА_4 . Відповідач по справі ОСОБА_2 являється сином померлої ОСОБА_5 , а ОСОБА_3 є внуком покійної ОСОБА_5 .

Згідно Розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради №1252 від 17 листопада 2008 року, його ОСОБА_1 визнано наймачем житлового приміщення, а саме квартири АДРЕСА_1 разом з сином ОСОБА_4 .

Згідно технічного паспорта дана квартира складається з двох 3-х кімнат житловою площею 39.4 кв.м. загальною площею 61.3 кв.м. На даний час у квартирі зареєстрований та проживає ОСОБА_1 та його син ОСОБА_4 . Відповідачі проживають в іншому місці, де саме Позивачу не відомо, оскільки вони не підтримують жодних зв`язків. Відповідачі не з`являються у квартирі, де він проживає з сином, і всі обов`язки, що випливають з договору найму житлового приміщення, покладались на них. Відповідачі не сплачують комунальні платежі, в утриманні житла участі не беруть, особистих речей в квартирі не має, і взагалі квартирою вони не цікавляться. Перешкод у користуванні жилим приміщенням ні він, ні його син відповідачам ніколи не чинили.

Судом встановлено, що станом на час розгляду справи, відповідач не знявся з реєстрації, а тому у разі будь-яких обмежень у здійснені права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користування власністю.

Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ст. ст. 316, 319, 321 ЦК України закріплено принцип-непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь яких порушень його прав хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 391 ЦК України власник вправі вимагати усунення перешкод, пов`язаних з володінням, користуванням та розпорядженням своїм майном.

Відповідно до ст. 150 ЖК України та ст. 383 ЦК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» відомості про зняття з реєстрації вносяться до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Відповідно до ст. 7 вищевказаного Закону, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Виходячи з того, що вказаний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку що позов підлягає задоволенню.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на Відповідача.

Позивачем ОСОБА_1 понесено судові витрати в розмірі 1211,20 грн. оплати судового збору за подання позовної заяви.

Тому, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ст. ст. 3, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. 316, 317, 319, 321, 383, 391 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 76, 81, 141, 258-259, 263-265, 273, 280-283, 289, 352, 354 ЦПК України,-

у х в а л и в:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 та зняти з реєстраційного обліку.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , судовий збір у розмірі 1211,20 грн. (одну тисячу двісті одинадцять гривень 20 копійок).

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Третя особа: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя П. Т. Едер