Справа № 490/8170/24
Провадження № 2/487/666/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

27 січня 2025 року Заводський районний суд м. Миколаєва в складі головуючого судді Гаврасієнко В.О., за участю секретаря судового засідання Радченко К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Універсальна Товарна Біржа «Фенікс», Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації про визнання договору купівлі-продажу дійсним,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Центрального районного суду м. Миколаєва із позовною заявою до ОСОБА_2 , треті особи Універсальна Товарна Біржа «Фенікс», Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації про визнання договору купівлі-продажу дійсним. Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 16.09.2024 року справу передано для розгляду по підсудності до Заводського районного суду м. Миколаєва. 25.10.2024 року матеріали зазначеної справи надійшли до Заводського районного суду м. Миколаєва. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.10.2024 року визначено суддю Гаврасієнко В.О.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 12.11.2002 року між ОСОБА_2 , який діяв від імені ОСОБА_3 на підставі доручення та позивачем було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме гаражу за адресою м. Миколаїв АГК «Волга» за №121, який був зареєстрований на Універсальній Товарній Біржі «Фенікс». 17 грудня 2002 року Миколаївським БТІ за позивачем була проведена державна реєстрація вищевказаного гаражу. Оскільки на час укладання договору, правочини зареєстровані на біржі не підлягали подальшому нотаріальному посвідченню, вказаний договір нотаріально посвідчений не був. Правочин обома сторонами повністю виконаний. На даний час позивач не має можливості належним чином розпорядитися своїм майном, оскільки договір не був посвідчений нотаріально. В зв`язку з чим позивач звернулася до суду із даною позовною заявою.

Ухвалою суду від 30.10.2024 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного провадження.

До судового засідання позивач не з`явилася, надала суду заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Відповідач та представник третьої особи до судового засідання не з`явилися, хоча про час і місце судового засідання були повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили.

Суд вважає за можливе ухвалити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явились, тому відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд, за правилами ч.1 ст.13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтями 15,16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або заперечення, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.

Судом встановлено, що 12 листопада 2002 року на Універсальній товарній біржі «Фенікс» між ОСОБА_2 , який діяв від імені ОСОБА_3 на підставі доручення, з однієї сторони та ОСОБА_1 з іншої сторони, був укладений договір купівлі-продажу гаража № НОМЕР_1 у АГК «Волга» в м. Миколаєві, без подальшого нотаріального посвідчення.

В подальшому право власності на зазначений гараж було зареєстровано за ОСОБА_1 у КП «Миколаївське міжміське Бюро технічної інвентаризації» за реєстровим № 20 від 17.12.2002 року.

При укладанні договору купівлі-продажу сторони керувались ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року № 1956-ХІІ, відповідно до якої, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Саме тому вважали, що договір купівлі-продажу гаражу укладено згідно вимог чинного на той час законодавства.

Проте, у відповідності зі статтею 227 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року), який діяв на момент виникнення зазначених правовідносин, зазначений вид договору повинен був бути оформлений в нотаріальному порядку. Згідно ст. 47 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору.

В укладеному договорі купівлі-продажу сторони повністю оговорили усі істотні умови, всі зобов`язання за договором купівлі-продажу нерухомого майна сторонами виконані в повному обсязі. Також факт купівлі-продажу нерухомого майна і виконання умов укладеного договору ніким не оскаржено і ніким не оспорюється.

Відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони у письмовій формі погодили усі істотні умови договору купівлі-продажу та відбулося його повне або часткове виконання сторонами, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Відповідно до ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно по договору, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Факт здійснення сторонами своїх обов`язків за договором (виконання договору) підтверджується самою письмовою угодою та відповідною реєстрацією.

Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що норми ч.2 ст.220 ЦК України не застосовуються до правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню і державній реєстрації. Наразі правочини, щодо купівлі-продажу нерухомості, підлягають державній реєстрації. Якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. Не зважаючи на це застереження, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки норми про державну реєстрацію правочинів, щодо відчуження нерухомості, введені в дію ЦК України 2003 року.

Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних і фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету України будівництва, архітектури та житлової політики України від 9 червня 1998 року №121, передбачала підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих на біржі.

Отже, оскільки договір купівлі-продажу від 12 листопада 2002 року було оформлено за існуючим в той час порядком, а також мала місце конкуренція норм права, можна зробити висновок, що сторони добросовісно помилялися щодо відсутності необхідності нотаріального посвідчення договору, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 260,280-284,354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Універсальна Товарна Біржа «Фенікс», Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації про визнання договору купівлі-продажу дійсним - задовольнити.

Визнати договір №889 купівлі-продажу гаража № НОМЕР_1 у АГК «Волга» у м. Миколаєві, укладений 12 листопада 2002 року на Універсальній Товарній Біржі «Фенікс» між ОСОБА_2 , який діяв від імені ОСОБА_3 та ОСОБА_1 дійсним.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання його повного тексту.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Треті особи: Універсальна Товарна Біржа «Фенікс»: місцезнаходження: м. Миколаїв, пр. Центральний, 67.

Комунальне підприємство «Миколаївське міжміське Бюро технічної інвентаризації», місцезнаходження: м. Миколаїв, вул. Шевченка, 40.

Суддя В.О. Гаврасієнко