ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1560/25 Справа № 199/3296/23 Суддя у 1-й інстанції - ЯКИМЕНКО Л. Г. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2025 року Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Ткаченко І.Ю.,

суддів: Пищиди М.М., Свистунової О.В.,

за участю секретаря: Кошари О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2023

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Комунальне підприємство «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради, Комунальне підприємство «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 жовтня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 , треті особи Комунальне підприємство «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради та Комунальне підприємство «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради, про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири. В обґрунтуванні позовних вимог посилається на те, що ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування квартири №3-715 від 11.04.2018 року. 25 лютого 2023 року у належній позивачці квартирі сталося залиття та були нанесені збитки внаслідок неналежного стану стояка каналізації квартири АДРЕСА_2 . Так, 25.02.2023 року орієнтовно з 11-00 год. до 16-00 год. у квартирі АДРЕСА_3 , яка знаходиться поверхом вище над квартирою позивачки, проводились ремонтні роботи із втручанням в трубу холодного водопостачання, у зв`язку з чим було здійснено попереднє перекриття водопостачання у всьому будинку. Вказані ремонтні роботи проводилися відповідачем самовільно та не були узгоджені з представниками Комунального підприємства «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради та Комунальним підприємством «Дніпроводоканал». Після проведення певних, невідомих мешканцям будинку ремонтних робіт, стався прорив труби ХВП зверху квартири на першому поверсі, яка належить позивачці, у зв`язку з чим сталося залиття квартири та підвалу у під`їзді будинку. Після виявлення залиття позивачем викликано аварійну службу КП «Дніпроводоканал», яка зафіксувала факт залиття 25.02.2023 о 20-00 год.. Крім цього, КП «Жилсервіс-5» було складено акт про заподіяну шкоду від 28.02.2023 року, в якому вказано, що по АДРЕСА_4 , трапилось залиття в результаті течі стояка ХВП квартири АДРЕСА_3 . Позивачем були вжиті заходи досудового врегулювання спору та відповідачу ОСОБА_1 було направлено лист-претензію від 04.04.2023 року з оцінкою вартості матеріального збитку від ПП «Новомосковське бюро експертної оцінки», копією квитанцій про оплату послуг оцінки вартості матеріального збитку, фото приміщень, які пошкодженні залиттям, та копію акту КП «Жилсервіса-5», однак відповідач відмовився від отримання вказаного листа. Посилаючись на вказані обставини, позивачка просила суд стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду, завдану внаслідок залиття квартири, у розмірі 45 657 гривень 00 копійок, моральну шкоду у розмірі 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні 00 копійок, а також 6 000 гривень 00 копійок за складання звіту вартості матеріального збитку та 3 000 (три тисячі) гривень 00 копійок витрат на правову допомогу.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2023 року, яке постановою Дніпровського апеляційного суду від 12 березня 2024 року - залишено в силі, позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , матеріальну шкоду, завдану внаслідок залиття квартири у розмірі 45 657 (сорок п`ять тисяч шістсот п`ятдесят сім) гривень 00 копійок, моральну шкоду у розмірі 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні 00 копійок, а також 6 000 (шість тисяч) гривень 00 копійок за складання звіту вартості матеріального збитку та 3 000 (три тисячі) гривень 00 копійок витрат на правову допомогу, а всього 57 341 (п`ятдесят сім тисяч триста сорок одну) гривню 00 копійок (том 1 а.с. а.с. 188-191, 263-269).

28 серпня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи Комунальне підприємство «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради та Комунальне підприємство «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради, про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири. В обґрунтуванні заяви посилався на те, що Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська 16.10.2023 року ухвалено рішення, яким стягнуто із ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , матеріальну шкоду, завдану внаслідок залиття квартири у розмірі 45 657 (сорок п`ять тисяч шістсот п`ятдесят сім) гривень 00 копійок, моральну шкоду у розмірі 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні 00 копійок, а також 6 000 (шість тисяч) гривень 00 копійок за складання звіту вартості матеріального збитку та 3 000 (три тисячі) гривень 00 копійок витрат на правову допомогу, а всього 57 341 (п`ятдесят сім тисяч триста сорок одну) гривню 00 копійок. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 20.08.2024 року за №391619888, квартира АДРЕСА_1 , самовільно переобладнана. ОСОБА_1 зазначає, що самовільне переобладнання квартири завдало значну шкоду системі холодного водопостачання, що є причиною залиття квартири позивачки. Ця обставина не була встановлена судом під час розгляду справи та не була відома ОСОБА_1 .. Оскільки дана інформація є суттєвою для правильного вирішення спору, відповідач просив суд задовольнити заяву про перегляд рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 16.10.2023 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи Комунальне підприємство «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради та Комунальне підприємство «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради, про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, скасувати дане рішення та відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (том 2 а.с.71-72).

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 жовтня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи Комунальне підприємство «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради та Комунальне підприємство «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради, про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири - відмовлено ( том 2 а.с.148-149).

Не погодившись з такою ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить її скасувати, та направити справу до суду 1 інстанції для продовження розгляду (том 2 а.с.164-168).

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Судом 1 інстанції встановлено, що Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська 16.10.2023 року ухвалено рішення, яким стягнуто із ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , матеріальну шкоду, завдану внаслідок залиття квартири у розмірі 45 657 (сорок п`ять тисяч шістсот п`ятдесят сім) гривень 00 копійок, моральну шкоду у розмірі 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні 00 копійок, а також 6 000 (шість тисяч) гривень 00 копійок за складання звіту вартості матеріального збитку та 3 000 (три тисячі) гривень 00 копійок витрат на правову допомогу, а всього 57 341 (п`ятдесят сім тисяч триста сорок одну) гривню 00 копійок.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 12.03.2024 року рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16.10.2023 року залишено без змін.

Із матеріалів справи вбачається, що факт залиття квартири АДРЕСА_1 , яка на праві приватної власності належить позивачці, підтверджується актом від 28.02.2023 року про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання), каналізації, згідно з якими встановлено залиття у результаті течі стояка ХВП квартири №4.

Відмовляючи у задоволені заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, суд 1 інстанції виходив із того, що зазначені ОСОБА_1 обставини не є нововиявленими і не змінюють висновків суду.

Колегія суддів погоджується повністю з висновками суду 1 інстанції.

Згідно із частиною першою статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Отже, нововиявлені обставини це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Вказані правові норми передбачають, що це мають бути обставини, які є істотними, тобто такими, що якби вони були відомі раніше, то суд ухвалив би інше рішення; вони є нововиявленими, а не новими обставинами, тобто, існували на час розгляду судом спору; вони входять до предмету доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Підставою перегляду будь-якого судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами є те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники розгляду справи не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у пунктах 3, 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами», нововиявлені обставини це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин (частина друга статті 361 ЦПК 2004 року), (стаття 423 ЦПК 2017 року).

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 361 ЦПК 2004 року, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Судове рішення не може переглядатись у зв`язку з нововиявленими обставинами у разі якщо обставини, передбачені частиною другою статті 361 ЦПК 2004 року, відсутні, а є підстави для перегляду судового рішення в апеляційному чи касаційному порядку або Верховним Судом України, а також якщо обставини, визначені частиною другою статті 361 ЦПК 2004 року, були або могли бути відомі заявникові на час розгляду справи.

Обставини, які відповідно до пункту 1 частини другої статті 361 ЦПК 2004 року є підставою для перегляду судового рішення, це юридичні факти, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, повинні бути істотними, тобто такими, що могли вплинути на висновки суду при ухваленні судового рішення і були встановлені після набрання ним законної сили.

Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Європейський Суд з прав людини у рішенні в справі «Правєдная проти Росії» від 18 листопада 2004 року зазначив, що одним із аспектів принципу верховенства права є принцип правової певності, який, окрім іншого, передбачає, що, якщо суд ухвалив остаточне рішення по суті спору, таке рішення не може бути піддане перегляду. Цей принцип встановлює, що жодна сторона не вправі ставити питання про перегляд остаточного судового рішення, яке набрало законної сили, лише задля нового судового розгляду і нового рішення по суті. Відхилення від цього принципу допустимі лише за наявності виняткових обставин. Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні, а також те, що цей доказ є вирішальним.

Отже, істотними обставинами справи вважаються ті, які можуть вплинути на рішення суду, яке набрало законної сили, а це, передусім, ті, що взагалі не були предметом розгляду у даній цивільній справі, у зв`язку з тим, що вони не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою на час розгляду справи.

Не можуть вважатися нововиявленими обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювались судом у процесі розгляду справи.

Процедури перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами повинні відповідати вимогам статті 6 Конвенції, положенням законодавства України та мають бути збалансовані з ефективністю правового захисту і обов`язковістю остаточних рішень судів усіх інстанцій, як найважливіших аспектів реалізації принципу верховенства права.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що процедура перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами не є тотожною новому розгляду справи та не передбачає повторної оцінки всіх доводів сторін. Суд має переглянути раніше ухвалене рішення лише в межах нововиявлених обставин.

Підставою такого перегляду не є недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення, постанови чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки її учасники не знали про цю обставину та, відповідно, не могли підтвердити її у суді.

Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами спрямований не на усунення судових помилок, а на перегляд судового рішення у вже розглянутій справі з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення такого рішення.

Такий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13.

Обставини, на які посилається ОСОБА_1 у заяві про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, були предметом дослідження в суді першої та апеляційної інстанцій, тобто не є нововиявленими у розумінні пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України.

Інформація із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, на який посилається відповідач ОСОБА_1 , також не є нововиявленою обставиною виходячи зі змісту положень ст.423 ЦПК України.

Усі заявлені в ході розгляду даної заяви клопотання про витребування доказів та про допит свідків в судді 1 інстанці, зводяться до наміру перегляду справи та надання іншої оцінки доказам, які були предметом розгляду та яким надана оцінка судом першої та апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 03 квітня 2008 року).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).

Таким чином, перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок (що є прерогативою судів апеляційної та касаційної інстанції), а лише перегляд вже розглянутої справи з урахуванням обставини, яка існувала під час розгляду справи, однак про існування якої стало відомо після ухвалення судового рішення.

Отже, враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги, фактично зводяться до переоцінки доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи, що не може бути підставою для перегляду справи за нововиявленими обставинами і суперечило би принципу остаточності судового рішення, що набрало законної сили res judicata, згідно якого жодна із сторін спору не має права домагатися перегляду остаточного й обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржене судове рішення є законним та відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування ухвали Ухвалу Амур -Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 жовтня 2024 року немає.

Стосовно витрат на правову допомогу адвоката.

Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

За вимогами статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1)розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1)чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2)чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3)поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4)дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі«East/West Alliance Limited» проти України, заява №19336/04, п.269).

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного випливає, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо.

Під час розгляду справи як в суді першої інстанції, так і при апеляційному та касаційному переглядах учасники процесу несуть певні витрати.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Апеляційне провадження має певні етапи, які вимагають як дій суду, так і дій інших учасників справи.

А саме: суд апеляційної інстанції перевіряє відповідність апеляційної скарги щодо форми і змісту вимогам статті 356 ЦПК України, дотримання строку, встановленого статтею 354 ЦПК України, повноважень особи, яка подала таку скаргу, сплату судових витрат та постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

З цією процесуальною дією суду пов`язано право учасників справи подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого апеляційним судом в ухвалі про відкриття апеляційного провадження (частина перша статті 360 ЦПК України).

У частинах другій, четвертій статті 360 ЦПК України встановлено вимоги до форми та змісту відзиву та вказано на необхідність надання доказів надсилання його копій та документів, доданих до нього, іншим учасникам справи.

Тобто надання відзиву на апеляційну скаргу є реалізацією принципу змагальності сторін (пункт 4 частини третьої статті 2 та стаття 12 ЦПК України).

Подача апеляційної скарги та відкриття апеляційного провадження вимагає від інших учасників справи вчинення дій на захист своїх інтересів та спонукає до здійснення певних дій, які б не були реалізовані за відсутності апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем ОСОБА_2 та адвокатським бюро ЮРИДИЧНИЙ РАДНИК О.ТЕРЕЩЕНКО в особі керуючого Терещенка О.І. укладено договір №03/12-24 про надання правової допомоги від 20.12.2024 року.

20 грудня 2024 року позивач ОСОБА_2 надала відзив на апеляційну скаргу.

30 грудня 2024 року позивач ОСОБА_2 надала заяву в якій поставила питання про стягнення судових витрат за надання професійної правничої допомоги у сумі 2500,00 грн. До заяви було додано договір про надання правової допомоги №03/12-24 від 20.12.2024 року, додаток № 1 до договору №03/12-24 про надання правової допомоги від 20.12.2024 року, додаток № 2 до договору №03/12-24 від 20.12.2024 року, акт наданих послуг № 21 від 27.12.2024 року.

З вказаного акту вбачається надання адвокатом наступних послуг: складання відзиву, витрачено 2,5 години, вартість 2500,00 грн.

Додано платіжну інструкцію від 27 грудня 2024 року про оплату послуг адвоката в рамках даної справи у розмірі 2500,00 грн.

Оскільки апеляційна скарга відповідача залишена без задоволення, з врахуванням фактично виконаної адвокатом позивача роботи, принципу співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони, часу, витраченого адвокатом на надання правової допомоги, колегія суддів вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу, понесені у суді апеляційної інстанції у розмірі 2500,00 грн.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 жовтня 2024 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на правничу допомогу, понесені у суді апеляційної інстанції, у розмірі 2500,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: