П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 лютого 2025 року місто Київ

справа № 759/8222/24

провадження № 22-ц/824/1486/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Святошинського районного суду м.Києва від 7 червня 2024 року, ухвалене у складі судді Шум Л.М.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , в якому просила стягнути з останнього одноразово додаткові витрати на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у загальному розмірі 67 250 грн.

Позов обґрунтовано тим, що рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 5 червня 2023 року з відповідача стягнуті аліменти на утримання доньки, яка проживає з позивачкою.

20 березня 2023 року позивач уклала договір у сфері дошкільної освіти № 20/03-23 з ФОП ОСОБА_4 . Внесок вдповідно до п.4.1 договору склав 10 000 грн. та кожного місяця по 10 000 грн. Також всі інші витрати.

На виконання вимог договору позивачем було сплачено послуги ФОП на загальну суму 104815 грн.

Також позивачем було придбано дитячий планшет Самсунг за 13 057 грн.

Крім того, позивачем було потрачено кошти на придбання ліків для дитини та дитячого одягу на загальну суму 16 628 грн.

Позивач вважає, що зазначені витрати можуть бути віднесені до додаткових витрат, які викликані обставинами у вигляді розвитку здібностей. Крім того, такі витрати направлені на розвиток певних здібностей дитини, її лікування та розвиток.

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 7 червня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Апелянт вважає рішення незаконним, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_2 просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги. ОСОБА_2 . Вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вимоги ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину задоволенню не підлягають за недоведеністю.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 липня 2024 року відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 26 грудня 2024 року у складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 13 травня 2021 року шлюб між сторонами розірвано.

У шлюбі у сторін народилася донька, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 5 червня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволено частково. Стягнуто на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 у розмірі 5000 грн., щомісячно, починаючи з 16 січня 2023 року.

Постановою Київського апеляційного суду від 10 січня 2024 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 5 червня 2023 року змінено в частині розміру аліментів, збільшено їх розмір з 5000 грн. до 10000 грн., щомісячно.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено, що витрати на заклад дошкільної освіти на загальну суму 104 815 грн. є додатковими витратами на утримання дитини в розумінні ст.185 СК України. Не належить до додаткових витрат і витрати на придбання одягу. Що стосується витрат позивача на придбання ліків, то в цій частині суд першої інстанції також дійшов висновку про недоведеність позивачем необхідності придбання таких ліків, в матеріалах справи відсутні хоча б один рецепт, або рекомендація лікаря про необхідність придбання вказаних ліків. Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем не доведено, що планшет Самсунг був придбаний позивачем і фактично використовується малолітньою донькою.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст.13 ЦПК України).

Згідно зі ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Суд тільки оцінює надані сторонами докази, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно (ч.2 ст. 185 СК України).

Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких визначений зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні.

Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку, які підлягають доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, необхідно враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Наявність додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Вказаний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 320/383/19 (провадження № 61-18284св19) та 09.09.2019 у справі № 344/5315/18 (провадження № 61-6722св19).

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вимоги позивача є недоведеними, а тому не підлягають задоволенню.

Навчання дитини в приватному закладі дошкільної освіти, за наявності можливості проходження навчання в державних закладах освіти, не відноситься до особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Доказів на підтвердження наявності обставин, які не дозволяють дитині відвідувати садочки комунальної власності позивачем суду не надано. Крім того, позивачем не доведено, що заклад дошкільної освіти обраний позивачем за погодженням з батьком дитини.

Вимоги щодо компенсації половини вартості придбання дитячого одягу не належить до додаткових витрат, зумовлених особливими обставинами (вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 31.01.2020 у справі № 484/2230/17).

Витрати на придбання ліків, на підтвердження чого позивачем надані лише квитанції, без надання висновку медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), не підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину.

Крім того, колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність позивачем придбання планшету для навчання малолітньої дитини сторін.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не впливають на їх правильність, а фактично зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому це рішення відповідно до статті 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м.Києва від 7 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус