ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/464/24 Головуючий суддя І інстанції Блага І. С.
Провадження № 22-ц/818/796/25 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Мальованого Ю.М., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Холод М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Сенаторова Микити Валерійовича на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15 жовтня 2024 року, у справі за заявою представника боржника ОСОБА_1 - адвоката Сенаторова Микити Валерійовича про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу про стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в :

Боржник ОСОБА_1 у вересні 2024 року через свого представника Сенаторова Микити Валерійовича звернувся до суду із заявою, в якій просив скасувати судовий наказ Червонозаводського районного суду м. Харкова від 09 травня 2024 року у цивільній справі № 639/464/24 та відмовити ОСОБА_2 у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітньої дитини.

На обґрунтування вказав, що 09 травня 2024 року Червонозаводський районний суд м. Харкова видав судовий наказ у цивільній справі № 639/464/24, яким було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 у розмірі однієї чверті частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 29.01.2024 р. і до досягнення дитиною повноліття. Судовий наказ відповідно до ч. 1 ст. 172 ЦПК України набрав законної сили 09 травня 2024 року.

14 серпня 2024 року ОСОБА_1 дізнався про наявність вказаного судового наказу з веб-ресурсу «судова влада України», а 16 серпня 2024 року його представник ознайомився з ним та матеріалами справи.

Вважає, що заявник ОСОБА_2 не має права на звернення до суду із заявою про видачу такого судового наказу, оскільки між ними за заявою ОСОБА_1 виник спір про визначення місця проживання дитини їх малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який з 16 лютого 2024 року розглядається у Комінтернівському районному суді м. Харкова у справі № 641/603/24. У березні 2024 року ОСОБА_2 звернулась із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини разом з нею, та цей позов був відповідною ухвалою суду першої інстанції прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 .

Зазначає, що існування спору є істотною обставиною для справи про видачу судового наказу, яка не була встановлена судом та не була і не могла бути відомою особі, яка звертається із заявою, на час розгляду заяви про видачу судового наказу. З цих підстав та відповідно до ч. 1 ч. 1 ст. 423 ЦПК України просив скасувати вказаний вище судовий наказ від 09 травня 2024 року у справі № 639/464/24.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова від 15 жовтня 2024 року заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Сенаторов М.В. посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить ухвалу скасувати, заяву задовольнити..

Скарга мотивована тим, що справа розглянута неповноваженим складом суду; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу є обґрунтованими.

Суд помилково послався на висновок Верховного Суду у постанові від 21.10.2020 р. у цивільній справі № 726/938/18, оскільки така справа розглядалася в позовному провадженні, в якому кожна зі сторін мала право доступу до суду. В наказаному провадженні у справах про стягнення аліментів боржник такого права позбавлений

Вважає, що обставина щодо існування спору є істотною для справи про видачу судового наказу, яка не була встановлена судом та не була і не могла бути відомою особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, за відсутності учасників справи, які були належним чином повідомлені про судове засідання, що відповідно до ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду скарги, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з положеннями ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам ухвала суду відповідає

Відмовляючи в задоволенні заяви про перегляд наказу за нововиявленими обставинами суд в оскарженій ухвалі зазначив, що на час видачі судом судового наказу боржнику та його представнику було достеменно відомо про наявність цивільно-правового спору між сторонами з приводу визначення місця проживання дитини, оскільки саме боржник є ініціатором відповідного цивільного процесу.

Так, ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16.02.2024 було відкрито провадження у справі №641/1388/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про визначення місця проживання дитини.

Ухвалою того ж суду від 14.03.2024 зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини прийнято для спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини, об`єднавши їх в одне провадження

На момент видачі судового наказу цей спір не був вирішений у судовому порядку.

При цьому будь-яких доказів того, що на момент видачі судового наказу дитина не проживала зі стягувачем, боржником не надано.

Отже, судом не встановлено факту існування нововиявлених обставин у зв`язку з існуванням між сторонами спору про визначення місця проживання дитини, який не був вирішений судом на момент видачі судового наказу.

Що стосується аргументів представника боржника про добровільне утримання боржником дитини та володіння стягувачкою банківської карти боржника, на яку нараховувалася його заробітна плата та з якої вона витрачала грошові кошти, то до суду не надано жодних доказів на підтвердження таких обставин.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду.

Судом встановлено, 29.04.2024 ОСОБА_2 (стягувачка) звернулася до Жовтневого районного суду м.Харкова з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 (боржника) аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 02.02.2024 цивільна справа №639/464/24 за вищевказаною заявою ОСОБА_2 була передана за підсудністю до Червонозаводського районного суду м.Харкова.

Адвокат Сенаторов М.В. в інтересах боржника подав апеляційну скаргу на зазначену вище ухвалу суду від 02.02.2024.

Постановою Харківського апеляційного суду від 24.04.2024 було залишено без задоволення апеляційну скаргу боржника, а ухвалу суду першої інстанції від 02.02.2024 без змін.

Після повернення справи до Червонозаводського районного суду м.Харкова 09.05.2024 суд виніс судовий наказ, яким стягнув боржника на користь стягувачки аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 29.01.2024р. і до досягнення дитиною повноліття.

При цьому у цей же день представник боржника ОСОБА_4 направив до суду клопотання, яким просив відмовити ОСОБА_2 у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітньої дитини.

В обґрунтування вказаного клопотання представник боржника посилався на наявність у провадженні Комінтернівського районного суду м. Харкова цивільнї справи №641/603/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, - про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Представник боржника зазначав, що за наявності такого спору між сторонами суд не може розглянути справу у наказному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, зокрема, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину.

Частиною 1 ст. 170 ЦПК України визначено, що боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу (заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб; заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб).

Згідно із ч.8 ст. 170 ЦПК України, у разі видачі судового наказу відповідно до вказаних норм про стягнення аліментів, які визначені пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Частиною 2 цієї статті визначено, що підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі;

3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами:

1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи;

2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом (ч.4 ст.423 ЦПК України).

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи, існували на час її розгляду, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Питання про те, які обставини вважати істотними, є оціночним. Суд вирішує його у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення так, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 серпня 2022 року у справі №919/11027/18, провадження №12-7звг22, пункт 5.3).

Нововиявленими є обставини, які: входять до предмета доказування у відповідній справі; обґрунтовують вимоги або заперечення сторін; можуть вплинути на висновки суду про права й обов`язки її учасників або мають інше істотне значення для правильного вирішення спору; існували на час розгляду справи, рішення в якій переглядається; спростовують фактичні дані, покладені в основу такого рішення; не були встановлені, коли суд ухвалював це рішення; не були та не могли бути відомі на час розгляду справи особі, яка звертається із заявою про перегляд рішення; стали відомими тільки після його ухвалення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі №127/10129/17, провадження №14-549зц18, пункт 26).

Обставини, які могли бути встановлені при розгляді справи в разі виконання учасниками справи та судом вимог процесуального закону (змагальність, диспозитивність тощо), не можуть визнаватися нововиявленими (постанова Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі №345/1362/20, провадження №61-8675св21).

Не є нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці доказів, які вже оцінив суд у процесі розгляду справи. Крім того, судове рішення не можна переглядати у зв`язку з нововиявленими обставинами у разі, якщо обставини, передбачені процесуальним законом, відсутні, а також якщо ці обставини були або могли бути відомі заявникові на час розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі №127/10129/17, провадження №14-549зц18, пункти 27, 28).

Не належать до нововиявлених нові обставини, які виникли або змінилися після ухвалення судом рішення, доказ, який підтверджує обставини, що виникли після рішення, або нове обґрунтування позовних вимог чи заперечень проти позову; не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися судами у процесі розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі №9901/819/18, провадження №11-430заі20, пункт 6.38).

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) процедура поновлення розгляду справи за нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження для виправлення помилок правосуддя, як така, не суперечить положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) за умови відсутності зловживання. У цьому контексті ЄСПЛ неодноразово наголошував, що сама по собі наявність у національних законодавствах процедура перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами не суперечить праву на справедливий судовий розгляд та принципу правової визначеності, якщо зазначений вид перегляду використовується для виправлення помилок правосуддя (рішення ЄСПЛ від 06 грудня 2005 року у справі «Попов проти Молдови» №2).

Процедура поновлення розгляду справи за нововиявленими обставинами має бути використана у спосіб, сумісний із пунктом 1 статті 6 Конвенції.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Тлумачення пункту 1 частини другої статті 423 глави 3 розділу V ЦПК України з метою перегляду за нововиявленими обставинами судового наказу про стягнення аліментів дає підстави для висновку, що такими нововиявленими обставинами є юридичні факти, які існували на час видачі судового наказу, є істотними для розгляду заяви про його видачу, тобто могли вплинути на висновки суду про права та обов`язки заявника і боржника. Нововиявлені обставини є також обставини, які виникли після набрання судовим наказом законної сили, але віднесені законом до нововиявлених обставин.

Визначені законодавчо як нововиявлені, ці обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Такі обставини мають бути відповідним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами. Суд вправі змінити або скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини впливають на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Отже, процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає існування доказу або факту, який має значення для з`ясування обставин справи, раніше не був відомий, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 серпня 2022 року у справі №910/11027/18).

Звертаючись до суду з даною заявою та обґрунтовуючи її, заявник фактично не погоджується із фактом стягнення з нього аліментів на користь стягувача на утримання неповнолітньої дитини з мотивів наявності невирішеного спору про місце проживання дитини.

Колегія суддів погоджується з тим, що наведені заявником обставини, не можна кваліфікувати, як нововиявлену обставину, в розумінні ст. 423 ЦПК України, оскільки вона на день звернення до суду із заявою про видачу судового наказу дійсно була відома сторонам спору щодо визначення місця проживання дитини, але за своїм змістом цей спір має преюдиціальне значення лише після його розгляду по суті та визначення іншого місця проживання дитини, не з матір`ю стягувачем за судовим наказом, а з батьком боржником.

З огляду на вищенаведені правові норми та фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, за недоведеності, вони не є нововиявленими у розумінні ст. 423 ЦПК України.

Боржник не позбавлений права на звернення до суду із відповідним позовом про припинення сплати аліментів, якщо постійне місце проживання їх малолітньої дитини зміниться на інше - разом з боржником, а не разом зі стягуачем - її матір`ю, що було підставою для видачу вищевказаного судового наказу.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарги не знайшли свого підтвердження у матеріалах справи, то відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Сенаторова Микити Валерійовича залишити без задоволення.

Ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складений 07 лютого 2025 року.

Головуючий В.Б. Яцина

Судді колегії Ю.М.Мальований

О.Ю.Тичкова