КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 359/739/24
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/1457/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2025року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Калачика Володимира Вікторовича в інтересах товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» на заочне рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 22 травня 2024 року у складі судді Свояка Д.В.,

у цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В :

У січні 2024 року ТОВ "УМ Факторинг" звернулося до суду з позовом, я якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 54 699 грн та судові витрати.

Позов обґрунтовано тим, що 29 листопада 2021 року між ТОВ "Лінеура Україна" та відповідачем було укладено договір № 2635925 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, договір укладено в електронному форматі, сума кредиту 6 700 грн строк кредитування 360 днів, передача коштів здійснена шляхом переказу на банківську картку відповідача з призначенням платежу поповнення картки та зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,99 % від суми кредиту за кожен день користування.

Відповідно до умов договору були нараховані відсотки за користування кредитом, які розраховуються за формулою: Сума боргу * ставку відсотків * кількість днів = сума відсотків до сплати. За строк дії договору нараховані відсотки, відповідачем не були погашені. Крім того у відповідності до п. 3.1. Договору нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, протягом строку кредиту (включаючи періоди пролонгації та автопролонгації), виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод "факт/факт".

Станом на 10 жовтня 2023 року відповідач борг та нараховані відсотки по кредитному договору не погасив.

У подальшому 26 липня 2023 року між ТОВ "Лінеура Україна" та ТОВ "УМ Факторинг" укладено договір факторингу № 2635925, відповідно до умов якого ТОВ "Лінеура Україна" відступило ТОВ "УМ Факторинг" за плату належні йому права вимоги, а ТОВ "УМ Факторинг" прийняло належні ТОВ "Лінеура Україна" права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників.

Оскільки відповідач не повернув своєчасну суму кредиту та не сплатив нараховані відсотки в порушення умов договору, на ОСОБА_1 має бути покладена відповідальність за невиконання зобов`язання встановлена договором та чинним законодавством.

Позивач просив суд стягнути з відповідача на користь ТОВ "УМ Факторинг" заборгованість у розмірі 54 698 грн 80 коп, яка складається з 6 700 грн - сума кредиту; 47 998 грн 80 коп - заборгованість за відсотками та витрати на правничу допомогу у розмірі 4 000 грн.

Заочнимрішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 22 травня 2024 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ТОВ "УМ Факторинг" - подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що лист (довідка) ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» від 18 серпня 2023 року №2643_05 містить дані, що саме 29 листопада 2021 року від імені первісного позичальника ТОВ «Універсальні платіжні рішення», який надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків, здійснено перерахування на банківську картку Відповідача суму в розмірі 6700 грн. ТОВ «Універсальні платіжні рішення» є надавачем послуг грошових переказів в системі iPay.ua. В свою чергу iPay.ua - це український сервіс платежів в інтернеті, за допомогою якого можна сплатити за послуги і товари, використовуючи платіжну картку Visa або Mastercard. Тобто надати інший якийсь бухгалтерський документ ТОВ «Універсальні платіжні рішення» не має змоги бо він відсутній в природі. Відповідно до наявної ліцензії НБУ №3 від 11 листопада 2013 року ТОВ «Універсальні платіжні рішення» здійснює грошові перекази без відкриття рахунків, шляхом розміщення платіжного фрейму на веб-сайтах юридичних осіб, з якими укладені відповідні договори.

Крім того, вказує, що виписка АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за 29 листопада 2021 року про рух коштів за картковим рахунком № НОМЕР_1 , яка належить відповідачу підтверджує зарахування 29 листопада 2021 року грошових коштів в розмірі 6 700 грн на банківську картку відповідача, інших зарахувань в такому розмірі не було здійснено в цей період часу.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції дійшов висновку, що в матеріалах справи відсутні будь-які документи, які б уповноважували ТОВ "Універсальні платіжні рішення" на здійснення переказу коштів в межах кредитного договору № 2635925 від 29 листопада 2021 року.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Зі справи убачається, що 29 листопада 2021 року між відповідачем та ТОВ "Лінеруа Україна" був укладений договір № 2635925 про надання коштів на умовах споживчого кредиту умови якого передбачали надання кредиту у розмірі 6 700 грн строк кредиту 360 днів, стандартна відсоткова ставка у межах строку кредиту 1,99 % в день, копія договору додана до позову.

У п. 2.1 договору зазначено, що товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_2 або іншої платіжної картки клієнта, реквізити якої надані клієнтом товариству з метою отримання кредиту.

У п. 2.4 договору передбачено, що кредит вважається наданим в день перерахування товариством суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно з п. 2.1 договору.

До позову додано копію довідки ТОВ "Універсальні платіжні рішення" від 18 серпня 2023 року про переказ коштів на картковий рахунок № НОМЕР_2 через систему платежів IPay.ua на підставі договору на переказ коштів № ФП-19/03-01 від 12 березня 2019 року.

Як вбачається з копії договору факторингу № 27072023 від 26 липня 2023 року, укладеного між ТОВ "Лінеруа Україна" та ТОВ "УМ Факторинг" та платіжної інструкції № 302 від 24 серпня 2023 року, останнє передає (відступає) за плату належні йому права вимоги до боржників, що вказані у реєстрі боржників.

До позову додана копія витягу із реєстру прав вимоги № 1 від 26 липня 2023 року до договору факторингу № 27072023 від 26 липня 2023 року, де зазначено про відступлення права вимоги до відповідача за кредитним договором № 2635925 від 29 листопада 2021 року.

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, оспорюваний договір був укладений сторонами в електронній формі.

Всупереч умов укладеного кредитного договору, зобов`язання щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів у строки і на умовах, передбачених договором, відповідачем належним чином не виконувалися, у зв`язку з чим, у неї виникла заборгованість.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Колегія суддів звертає увагу, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження № 14-308цс18) зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

У цій справі позичальник не довела належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених вказаним договором, презумпція правомірності яких не спростована.

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 липня 2014 року у справі № 6-14194св14, зроблено висновок, що підтвердженням суми заборгованості є кредитний договір, договір факторингу, який у встановленому порядку недійсним не визнаний та в якому визначено розмір відступленої заборгованості, та розрахунок кредитної заборгованості, здійснений банком при відступленні права вимоги.

Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно з статтею 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Частинами першою, другою статті 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.

Неотримання боржником письмового повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові не є перешкодою для реалізації права фактора звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду, а боржник у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог фактора, що відповідає положенням статті 124 Конституції України.

Крім того, за змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобов`язання є належним.

Договір, укладений між відповідачем та первісним кредитором, а також договір факторингу укладений між первісним кредитором та ТОВ "УМ Факторинг" у встановленому порядку недійсними не визнані, тобто, в силу положень статті 204 ЦК України діє презумпція правомірності вказаних правочинів.

Без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, без здійснення входу відповідача на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету укладання договору між сторонами є технічно неможливим. Належних і документальних доказів на спростування тверджень позивача щодо наявності на договорі електронного цифрового підпису одноразового ідентифікатора відповідачем не надано (постанова Верховного Суду від 09 вересня 2020 року (справа № 732/670/19), від 12 січня 2021 року (справа № 524/5556/19), від 31 серпня 2022 року (справа № 280/4456/20), від 09 лютого 2023 року (справа № 640/7029/19)).

Відповідно до справи, позичені кошти на рахунок боржника, відкритий у ПАТ КБ «Приватбанк» були сплачені 29 листопада 2021 року через систему платежів ІРаі.ua ТОВ «Універсальні платіжні рішення».

Проте згідно інформації, яка міститься у листі ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 18.08.2023року указані дії товариством було здійснено в інтересах ТОВ «Лінеруа Україна» на підставі існуючого між товариствами договору про переказ коштів ФК -П-19/03-01 від 12 березня 2019 року.

Окрім викладеного, залишилася поза увагою суду і та обставина, що відповідачем, який був обізнаний про перебування справи на розгляді суду та належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду (а.с.47,50) не надано будь-яких допустимих доказів того, що відповідні кредитні кошти не були зараховані на його картковий рахунок, вказаний у договорі або доказів того, що вказаний картковий рахунок йому не належить.

З огляду на зазначене, з урахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, колегія суддів приходить до висновку про укладення та підписання ОСОБА_1 кредитного договору з ТОВ "Лінеура Україна" за допомогою свого електронного підпису; невиконання нею, як позичальником своїх зобов`язань щодо повернення отриманих в борг коштів та наявності у неї боргових зобов`язань перед позивачем, який набув прав вимоги за вищевказаним кредитним договором на підставі договору факторингу.

Відповідач зобов`язаний за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2635925 від 29 листопад 2021 року не виконував, у зв`язку із чим утворилася заборгованість, яка складається із тіла кредиту та процентів за користування кредитом.

Оскільки жодних доказів про повне чи часткове погашення кредиту відповідач не надав суду, доводи позивача не спростував, то колегія суддів доходить висновку про необхідність стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 6 700 грн та процентів за користування кредитом у розмірі 47 998 грн 80 коп розмір яких підтверджено та узгоджено сторонами при підписані кредитного договору (п. п. 1.2, 1.6.1).

Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Висновки суду першої інстанції про відмову у позові зроблені без належного з`ясування дійсних обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог ТОВ "Ум Факторинг" в повному обсязі.

У зв`язку із задоволенням як позову, так і апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору та за надання професійної правничої допомоги підлягають відшкодуванню відповідачем.

Оскільки відповідач не подав жодних заперечень щодо заявлених у позовній заяві до стягнення з неї витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000 грн про що позивачем надано відповідні письмові докази (а.с. 19-21), то колегія суддів приходить до висновку про необхідність стягнення заявленого розміру витрат, який є обґрунтованим, розумним і реальним.

Відповідно до п. п. 1, 6 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" загальний розмір судового збору, який підлягає відшкодуванню відповідачем позивачу становить 6 710 грн з яких 2 684 грн - за подання позовної заяви і 4 026 грн - за подання апеляційної скарги (а.с. 22, 92).

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Калачика Володимира Вікторовича в інтересах товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» задовольнити.

Заочне рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 22 травня 2024 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» (, адреса: 04060, м. Київ, вул. Ризька, буд. 73-Г, офіс 7/1)заборгованість за кредитним договором у сумі 54 699 грн, з яких 6 700 грн заборгованість за кредитом, 47 998 грн 80 коп заборгованість по процентам, а також 6 710 грн витрат зі сплати судового збору та 4 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: