Провадження № 2/522/186/25
03 лютого 2025 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді - Домусчі Л.В.,
за участю секретаря судового засідання Навроцької Є.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
До Київського районного суду м. Одеси 24.09.2024 року надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 21 131, 24 грн.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 14.05.2020 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 4700242.
Згідно п. 1.1 Договору Кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно п. 1.2. Договору кредит надається на наступних умовах: тип кредиту-кредит; сума кредиту-18 804,67 грн.; строк - 36 місяців за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Згідно п. 1.3. Договору позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах передбачених в Паспорті кредиту № 4700242, який є невід`ємною частиною договору. Відповідно до Паспорту кредиту позичальнику надано грошові кошти на наступних умовах: сума кредиту 18 804,67 грн.; строк 36 місяців; річні проценти 11,99 % від суми боргу за договором; реальна річна процентна ставка 67,47 %, загальна вартість кредиту-40 503,57 грн. Кредит відповідачем було отримано шляхом безготівкового перерахування коштів у спосіб, зазначений в Паспорті кредиту, отже кредитодавець свої обов`язки за кредитним договором виконав у повному обсязі.
07.10.2016 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» (первісний кредитор) та ПАТ «Таскомбанк» (новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016, відповідно до якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення до них та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки, встановлені цим договором.
28.02.2024 року між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № НІ/11/16-Ф, у відповідності до умов якого, ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язується передати (сплатити) АТ «Таскомбанк» суму фінансування, а АТ «Таскомбанк» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «ЄАПБ» Права Вимоги за кредитними договорами в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення права вимоги.
Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги до Договору факторингу № НІ/11/16-Ф від 28.02.2024 , ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 21 131,24 грн., з яких:
- 10 371,36 грн. загальна заборгованість по тілу кредиту;
- 1 763,72 грн. - загальна заборгованість по відсоткам;
- 8 996,16 грн.- загальна заборгованість по комісії.
У зв`язку з вищевикладеним позивач звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 10.10.2024 року зазначену справу передано на розгляд до Приморського районного суду м. Одеси.
18.11.2024 року зазначена справа надійшла до Приморського районного суду м. Одеси та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями розподілена на суддю Домусчі Л.В. Справу суддя отримала 19.11.2024 року.
Ухвалою суду від 21.11.2024 року по справі відкрито провадження у спрощеного позовного провадження без виклику сторін та призначено судове засідання на 23.12.2024 року.
У зв`язку з відсутність відзиву судове засідання відкладено на 03.02.2025 року.
У судове засідання 03.02.2025 року сторони не прибули, в матеріалах справи міститься клопотання представника ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» про розгляд справи за відсутності представника, проти винесення заочного рішення не заперечували. (а.с. 4).
Відповідач ОСОБА_1 про час, дату та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, відзив суду не надав. Заяв по суті справи також не надано.
Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.
Оскільки відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до ст. 275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Згідно ч. 1 ст. 279 ЦПК України передбачено що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.
У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.
Враховуючи повторне належне повідомлення учасників справи та вимоги ст.ст. 178, 279, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, за наявними у справі матеріалами, з ухваленням у справі заочного рішення.
Відповідно до ст. 268 ЦПК України датою складення судового рішення є 07.02.2025 року.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що 14.05.2020 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 4700242. (а.с. 5-11)
Згідно п. 1.1 Договору Кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно п. 1.2. Договору кредит надається на наступних умовах: тип кредиту-кредит; сума кредиту - 18 804,67 грн.; строк - 36 місяців за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Тобто до 26.05.2023 року.
Згідно п. 1.3. Договору позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах передбачених в Паспорті кредиту № 4700242, який є невід`ємною частиною договору.
Відповідно до Паспорту кредиту від ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» № 4700242 позичальнику надано грошові кошти на наступних умовах: сума кредиту 18 804,67 грн.; строк 36 місяців; річні проценти 11,99 % від суми боргу за договором; реальна річна процентна ставка 67,47 %, загальна вартість кредиту-40 503,57 грн. (а.с. 6)
Кредит відповідачем було отримано шляхом безготівкового перерахування коштів у спосіб, зазначений в Кредитному договорі, отже кредитодавець свої обов`язки за кредитним договором виконав у повному обсязі.
07.10.2016 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» (первісний кредитор) та ПАТ «Таскомбанк» (новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016, відповідно до якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення до них та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки, встановлені цим договором. (а.с. 13-14)
28.02.2024 року між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № НІ/11/16-Ф, у відповідності до умов якого, ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язується передати (сплатити) АТ «Таскомбанк» суму фінансування, а АТ «Таскомбанк» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «ЄАПБ» Права Вимоги за кредитними договорами в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення права вимоги. (а.с. 15-17)
Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги до Договору факторингу № НІ/11/16-Ф від 28.02.2024 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 21 131,24 грн., з яких:
- 10 371,36 грн. загальна заборгованість по тілу кредиту;
- 1 763,72 грн. - загальна заборгованість по відсоткам;
- 8 996,16 грн.- загальна заборгованість по комісії. (а.с. 18)
Первісний Кредитодавець виконав вимоги укладеного між ним та відповідачем кредитного договору та надав відповідачу кредитні кошти, які в цьому договорі зазначені, що не спростовано стороною відповідача.
За наданим позивачем розрахунком заборгованості по кредитному договору № 4700242, загальна заборгованість відповідача за період з 28.02.2024 року по 31.07.2024 року становить 21 131,24 грн., з яких:
- 10 371,36 грн. загальна заборгованість по тілу кредиту;
- 1 763,72 грн. - загальна заборгованість по відсоткам;
- 8 996,16 грн.- загальна заборгованість по комісії. (а.с. 12).
Із позову вбачається, що відповідач свої зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконує протягом тривалого часу, не здійснює відповідні платежі щодо погашення кредиту, внаслідок чого у нього перед позивачем утворилася прострочена заборгованість за кредитом, що й стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом.
Суд вважає доведеними вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі -10 371,36 грн.
Щодо стягнення процентів за кредитом.
Наразі закріпилася судова практика Верховного Суду в частині формування правових позицій щодо застосування ст.ст. 1048, 1050, 625 ЦК України у кредитних спорах. Здебільшого в цьому питанні Верховний Суд підтримує правовий висновок, сформований Великою Палатою ще у постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12. Цей правовий висновок має тенденцію до застосування судами першої та апеляційної інстанції в будь-яких кредитних спорах.
Надаючи правову оцінку вищевказаним поняттям у частині нарахування штрафних санкцій за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього. Відрізняються терміни в тому випадку, коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Вказаний висновок міститься у п. 35 Постанови.
Окрім того, в п. 54 Постанови Верховний Суд вказує, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Тобто, згідно з висновком Верховного Суду, припинення нарахування передбачених договором процентів можливо у двох випадках: закінчення строку кредитування, який визначений договором, та пред`явлення вимоги в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України.
Припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
З огляду на наведене Велика Палата ВС у постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 зробила висновок про те, що припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до ст. 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця.
Отже, припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України.
Також з висновку ВП ВС від 05.04.2023 року по справі № 910/4518/16,вбачається, що якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання.
Зазначені правові висновки були враховані у постановах ВС від 17.02.2021 року у справі № 383/869/14, від 10.02.2021 року у справі № 331/3410/16-ц, від 30.06.2020 року у справі № 717/1223/17-ц та інших.
За наданим позивачем розрахунком заборгованості по кредитному договору № 4700242, загальна заборгованість відповідача за період з 28.02.2024 року по 31.07.2024 року становить 21 131,24 грн., з яких:
- 10 371,36 грн. загальна заборгованість по тілу кредиту;
- 1 763,72 грн. - загальна заборгованість по відсоткам;
- 8 996,16 грн.- загальна заборгованість по комісії. (а.с. 12).
З урахуванням того, що строк кредитного договору до 26.05.2023 року, то суд вбачає, що позивач не нараховував проценти за цим договором. З реєстру боржників від 28.02.2024р року вбачається наявність заборгованості за процентами у розмірі 1 763,72 грн.
Між тим суду не надано належних доказів обґрунтування нарахування заборгованості за відсотками станом на день закінчення строку кредитного договору.
Таки чином суд вважає, що вимога про стягнення процентів не є належним чином доведеною та обґрунтованою, у зв`язку з чим не підлягає задоволенню.
Щодо стягнення заборгованості по комісії.
Позивач просить стягнути з відповідача: 8 996,16 грн. заборгованості по комісії за період з 14.05.2020 року по 28.02.2024 року.
Нікчемність і, відповідно, недійсність з моменту укладення кредитного договору його умов щодо сплати позичальником комісії (за надання фінансового інструменту, за надання кредитних ресурсів, за обслуговування кредитної заборгованості), має наслідком здійснення перерахунку усіх складових заборгованості, які стягує банк.
Згідно практики Верховного Суд, а саме постанови Касаційного Цивільного Суду у складі Верховного Суду від 20.07.2022 у справі № 343/557/15-ц вбачається наступне: ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом до про стягнення заборгованості за кредитним договором. У зв`язку з порушенням умов кредитного договору утворилася заборгованість у розмірі 10 611, 29 євро, яка складається з заборгованості за кредитом - 8 282,65 євро, процентів - 847,82 євро, комісії - 809,61 євро, пені - 152,59 євро, а також штрафів відповідно до договору: 13,99 євро - штраф (фіксована частина), 504,63 євро - штраф (процентна ставка). ПАТ КБ «ПриватБанк» просив суд стягнути з відповідача вказану заборгованість.
Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.
Умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства.
Отже, за висновками ВС несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.
Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (ч. 3 ст. 55 Закону № 2121-III), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (п. 3 ч. 3 ст. 47 цього Закону), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку (п. 29 постанови у справі № 363/1834/17).
Виходячи з наведеного суд вважає, що у кредитному договорі не зазначено умову про нарахування комісії позичальнику, а тому первісний кредитор нарахував боржнику комісію неправомірно. Паспорт кредиту не є кредитним договором. Таким чином у стягнені заборгованості по комісії у розмірі 8 996,16 грн. суд відмовляє.
Вирішуючи спір суд виходить із наступного.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення частини позовних вимог у розмірі 10 371,36 грн.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що за подання даного позову позивач поніс витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 028 грн.
Відповідно до п. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову сплачений судовий збір в сумі 3 028 грн. Оскільки позов задоволено частково на 49,08 %, то судовий збір підлягає стягненню з відповідача пропорційно - в сумі 1 486,14 грн.
Керуючись ст.ст. 1, 3, 16, 203, 207, 509, 524-526, 530, 536, 549-551, 610-612, 629, 638-640, 1048, 1050, 1052, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 27, 43, 64, 76, 81, 89, 95, 133, 141, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 280-282, 354 ЦПК України, суд
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості- задовольнити частково.
- 10 371,36 грн.- загальна заборгованість по тілу кредиту.
В іншій частині вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання)без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення складено 07.02.2025 року.
Суддя Л.В. Домусчі