Провадження № 2/750/732/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2025 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:

судді Косенка О.Д.,

секретаря Веремій А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про стягнення грошових коштів у вигляді недоотриманої пенсії,-

ВСТАНОВИВ:

17 грудня 2024 року ОСОБА_1 (далі Позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі Відповідач) про стягнення недоотриманої суми пенсії в порядку спадкування.

Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що є сином ОСОБА_2 , який перебував на обліку в Головному управлінні ПФУ в Чернігівській області та отримував пенсію за вислугу років відповідно до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 12.07.2023 у справі № 620/5689/23 Відповідача зобов`язано здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_2 у сторону підвищення та здійснити виплату.

На його виконання Відповідачем здійснено перерахунок пенсії та з жовтня 2023 року пенсія ОСОБА_2 виплачувалася у збільшеному розмірі 9 656,64 грн. Різниця у розмірі раніше отримуваної та перерахованої пенсії, яка була нарахована, але через відсутність бюджетного фінансування не виплачена становить 173 995,03 грн.

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . На час подачі позову заборгованість з недоотриманої за життя ОСОБА_2 пенсії розмірі 173 995,03 грн Позивачу не виплачена, у зв`язку з чим, просить стягнути заборгованість на свою користь.

Ухвалою суду від 18.12.2024 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 16.01.2025 з викликом учасників справи.

Ухвалою суду від 16.01.2025 підготовче засідання закрито та справу призначено до судового розгляду по суті на 07.02.2025.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що проти задоволення позову він заперечує.

Вказує, що відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ від 09.04.1992 (далі Закон № 2262-ХІІ) суми пенсії, які підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, які мають право на пенсію за цим Законом і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до спадщини і виплачуються тим членам сім`ї, що належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Батьки і дружина (чоловік), які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією в разі втрати годувальника.

Зміст вищевказаної статті Закону № 2262-ХІІ узгоджується зі ст. 1218, 1219 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), де вказано, що до складу спадщини не входять права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема, право на отримання пенсії. Стаття 1227 ЦК України визначає, що соціальні виплати, які за життя належали спадкодавцю, але не були ним отримані, передаються членам його сім`ї, тобто норми спадкового права у цьому випадку не застосовуються. Натомість підлягають застосуванню норми Закону № 2262-ХІІ, відповідно до ч. 3 ст. 61 якого, належні спадкоємцеві суми нарахованої але не виплаченої за життя пенсії, виплачуються батькам, дружині (чоловіку), які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією в разі втрати годувальника та якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.

Також Відповідач просив провести підготовче засідання у справі без участі його представника.

16.01.2025 проведено підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 07.02.2025.

Представники Позивача та Відповідача до початку судового засідання справи подали заяви про розгляд справи без їх участі.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Позивач є сином ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 16.05.1983 Відділом РАЦС м. Прилуки Чернігівської області, серії НОМЕР_1 (а.с.10 зворот).

ОСОБА_2 перебував на обліку в Головному управлінні ПФУ в Чернігівській області та отримував пенсію за вислугу років відповідно до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (а.с. 12 зворот).

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 12.07.2023 у справі № 620/5689/23 задоволено адміністративний позов ОСОБА_2 до Відповідача та зобов`язано його здійснити перерахунок пенсії з 01.04.2019 на підставі оновленої довідки від 22.03.2023 № ФЧ48403 про розмір грошового забезпечення, складеної ІНФОРМАЦІЯ_2 станом на 05.03.2019, з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум. Згідно з інформацією з ЄДРСР указане рішення суду набрало законної сили 11.08.2023.

На його виконання Відповідачем здійснено перерахунок пенсії та з жовтня 2023 року пенсія ОСОБА_2 виплачувалася у збільшеному розмірі 9 656,64 грн.

Різниця у розмірі раніше отримуваної та перерахованої пенсії за період з 01.04.2019 по 30.09.2023 становить 173 995 грн 03 коп., які були нараховані, але через відсутність бюджетного фінансування не виплачені, що підтверджується Розрахунком на доплату (виплату, утримання) пенсії за пенсійною справою № Д ФЧ48403/35 (а.с. 12).

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Варва Прилуцького району Чернігівської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим 11.03.2024 Варвинською селищною радою Прилуцького району Чернігівської області (а.с. 10).

Після його смерті 22.08.2024 приватним нотаріусом Прилуцького районного нотаріального округу Чернігівської області Пушкарьовою-Гезердава Н.О. було заведено спадкову справу № 131/2024. Єдиним спадкоємцем за законом, який прийняв спадщину, є син спадкодавця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується довідкою Приватного нотаріуса Пушкарьової-Гезердави Н.О. від 20.11.2024 № 173/01-16 та витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 7809287 (а.с. 13, 13 зворот).

26 листопада 2024 року адвокат Лукянець Д.М., діючи в інтересах Позивача, звернувся до Відповідача із заявою, у якій просив виплатити Позивачу недоодержану за життя пенсію померлого ОСОБА_2 в розмірі 173 995 грн. 03 коп. (а.с. 11).

Відповідач надав відповідь на заяву, у якій з посиланням на ст. 61 Закону № 2262-ХІІ повідомив, що суми пенсії, які підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, які мають право на пенсію за цим Законом і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до спадщини і виплачуються тим членам сім`ї, що належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Батьки і дружина (чоловік), які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією в разі втрати годувальника, проте такі суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера (а.с. 12 зворот).

На час подачі позову заборгованість з недоотриманої за життя ОСОБА_2 пенсії Позивачу не виплачена.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та проаналізувавши правові норми, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 ст. 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Статтею 1219 ЦК України визначені права та обов`язки особи, які не входять до складу спадщини, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

За змістом ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV) нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Разом з тим, нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів (ч. 2 ст. 46 Закону № 1058-IV).

Згідно із ч. 4 ст. 263 ЦК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 02.10.2024 за результатами касаційного розгляду справи № 201/11074/23 Верховний Суд зауважив, що аналіз зазначених приписів ст. 46 Закону № 1058-IV, а також подібних за змістом приписів ст. 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» свідчить про те, що в Україні не існувало та не існує жодного строкового обмеження стосовно виплати пенсії у визначеному законодавством розмірі за минулий час, яку особа не отримувала з вини держави в особі її компетентних органів.

Статтею 52 Закону № 1058-IV передбачено, що сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у ч. 2 ст. 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Члени сім`ї повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Зміст ч. 3 ст. 52 Закону також узгоджується зі змістом ст.1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Крім того, зміст вищевказаних норм узгоджується з приписами Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в ч. 1 ст. 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Приписи ч. ч. 2, 3 ст. 52 Закону № 1058-IV, які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості - переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати як спадщину.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 14.02.2022 у справі № 243/13575/19 зазначив, що тлумачення ст. 1227 ЦК України доводить, що право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (ст. 1227 ЦК України) та додаткового юридичного факту - смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно, щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. При включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Частиною 2 ст. 81 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідач не заперечував факт невиплати нарахованих ОСОБА_2 сум пенсії та доводив, що вони не були виплачені у зв`язку з пропуском строку на звернення з відповідною заявою, а тому суд вважає існування заборгованості перед спадкоємцем по нарахованій але не виплаченій пенсії у розмірі 173 995 грн 03 коп. обставиною, що визнається учасниками справи і не підлягає доказуванню згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

На підставі дослідження та оцінки наявних у матеріали справи доказів та аналізу норм законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку, що Позивач успадкував право на належні ОСОБА_2 суми пенсії на підставі ст. 1227 ЦК України у тому розмірі, у якому спадкодавець мав право на їх виплату на момент своєї смерті. Дата звернення спадкоємця до органу ПФУ не впливає на розмір виплат та не надає органам ПФУ права на обмеження цих виплат.

Висновок Відповідача, що право ОСОБА_2 на отримання нарахованої за життя заборгованості з виплати пенсії нерозривно пов`язане з особою спадкодавця, а тому не входять до складу спадщини є невірним, оскільки у ст. 1218, 1219 ЦК України, на які посилається у відзиві Відповідач, йдеться про періодичні соціальні виплати, право на отримання яких пов`язане з настанням певного терміну виплати та здійснення яких у майбутньому припиняються зі смертю спадкодавця, тоді як предметом спору є визначена рішенням суду, нарахована, але не отримана ОСОБА_2 заборгованість, що є активом, який належав спадкодавцю на момент відкриття спадщини, та право на який входить до складу спадщини, згідно ст. 1218 ЦК України.

Також не можна погодитися з твердженням Відповідача, що спірна заборгованість з виплати пенсії, яка належала спадкодавцю, але не була ним отримана підлягає передачі членам його сім`ї виключно за нормами Закону № 2262-ХІІ, тобто норми спадкового права у цьому випадку не застосовуються.

Таке твердження спростовується положеннями ст. 52 Закону № 1058-IV, де передбачено, що у разі відсутності членів сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Зміст ч. 3 ст. 52 Закону також узгоджується зі змістом ст. 1227 ЦК України та ст. 91 Закону України «Про пенсійне забезпечення», якими визначені аналогічні за змістом положення.

Аналіз приписів ч. 2, 3 ст. 52 Закону № 1058-IV, які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, дає підстави для висновку, що недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується членам його сім`ї за умови, що вони звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо не звернулися у цей проміжок часу, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості - переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати як спадщину.

Стосовно посилання Відповідача на висновок Верховного суду від 16.05.2023 у справі № 420/288/21, суд зазначає, що указаний висновок не є релевантним для цієї справи, оскільки зроблений у неподібних до цієї справи правовідносинах. Зокрема, предметом спору у справі № 420/288/21було питання заміни сторони у виконавчому провадженні.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 264 та п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат.

Відповідно до вимог ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Правову допомогу при підготовці та зверненні до суду з позовною заявою Позивачу надавав адвокат Лукянець Д.М., який здійснює професійну адвокатську діяльність на підставі свідоцтва про зайняття адвокатською діяльністю № 001316/1 від 17.11.2023. На підтвердження повноважень адвоката для участі у справі Позивачем надано копії відповідного ордера від 26.11.2024 (а.с. 4, 4 зворот) та Договору про надання правничої допомоги від 26.11.2024 (а.с. 14). Згідно з Актом прийняття-передачі наданих послуг судових витрат (суми гонорару за надану правничу допомогу за Договором про надання правничої допомоги від 26.11.2024 (а.с. 15) вартість наданих адвокатом юридичних послуг склала 7 000 грн, з них: 1 000 грн попередні консультації та ознайомлення з матеріалами справи; 1 000 грн підготовка заяви і копіювання документів; 1 000 грн аналіз судової практики; 4 000 грн складання позовної заяви та виготовлення додатків.

Відповідач у відзиві на позов звернув увагу на неспівмірність заявленого до відшкодування розміру витрат зі складністю справи та ступенем складності наданих послуг.

Разом з тим, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, проте таких доказів Відповідачем не надано.

Оскільки стороною Позивача документально доведено понесені витрати на правову допомогу, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Отже витрати на правову допомогу підлягають стягненню з Відповідача на користь Позивача.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов підлягає задоволенню повністю, з Відповідача підлягають стягненню на користь Позивача визначені законодавством та фактично понесені витрати по оплаті судового збору.

Згідно з п. п. 1 п.1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру стягується судовий збір за ставкою 1% ціни позову.

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1739,95 грн, що відповідає 1% ціни позову (173995,03 грн).

Положеннями ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Оскільки позовна заява подана через систему «Електронний суд», із застосуванням понижуючого коефіцієнту 0,8, розмір судового збору, належного до сплати, у даному випадку становить 1 391,96 грн.

Покладення на Відповідача обов`язку відшкодування вартості сплаченого судового збору у розмірі, більшому ніж це визначено законодавством, не відповідатиме засадам законності та справедливості, а тому з Відповідача належить стягнути судовий збір у розмірі 1 391,96 грн.

Одночасно суд роз`яснює Позивачу, що відповідно до ч. п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у випадку внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, надмірно сплачена сума судового збору може бути повернута за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 76-81, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Головного управління Пенсійного Фонду України в Чернігівській області (Чернігівська область, місто Чернігів, вулиця П`ятницька, 83-А ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) заборгованість по нарахованій, але не виплаченій ОСОБА_2 пенсії у розмірі 173 995 (сто сімдесят три тисячі дев`ятсот дев`яносто п`ять) гривень 03 копійки.

Стягнути з Головного управління Пенсійного Фонду України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 1 391,96 (одну тисячу триста дев`яносто одну) гривню 96 копійок у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Стягнути з Головного управління Пенсійного Фонду України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 7 000 (сім) тисяч гривень у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення небуло вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Олег КОСЕНКО