Справа № 344/4414/19
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/990/2025
Головуючий у суді першої інстанції: Букіна О.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2025 року Київським апеляційним судом в складі колегії суддів:

судді-доповідача Крижанівської Г.В.,

суддів Оніщука М.І., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Шпирук Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 12 березня 2024 року, ухвалене у складі судді Букіної О.М., у справі №344/4414/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Савчук Роман Орестович, про визнання довіреності недійсною,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Савчук Р.О., про визнання довіреності недійсною. Зазначив, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію права власності транспортного засобу НОМЕР_1 від 20.05.2006 року він був власником автомобіля LEXUS IS 250 (2006) сірого кольору. На підставі довіреності на розпорядження транспортним засобом, виданої від його імені, посвідченої 04.04.2009 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Савчук Р.О., за №1454, вказаний автомобіль був знятий відповідачем ОСОБА_2 з обліку для продажу. При цьому зазначив, що вказану довіреність він не видавав, приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Савчука Р.О. не бачив, а також не отримував коштів від продажу автомобіля. Крім того, на момент посвідчення довіреності, його паспорт громадянина України був недійсним і не придатним до використання, оскільки на другому аркуші був відсутній відбиток мастикової печатки органу, який видав паспорт. Відповідно, у нотаріуса були відсутні підстави для посвідчення вказаної довіреності.

ОСОБА_1 просив визнати довіреність від 04.04.2009, видану на ім`я ОСОБА_2 та посвідчену приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Савчуком Р.О. за № 1454, недійсною.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 12 березня 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Просив скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким його позов задовольнити. Посилається на те, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Відмовляючи в задоволенні його позову, суд першої інстанції не надав належної оцінки його доводам щодо того, що він не видавав довіреності від 04 квітня 2009 року на ім`я ОСОБА_2 на розпорядження транспортним засобом, а також не був у зазначений день у приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Савчука Р.О. При цьому зазначає, що він не мав взагалі волевиявлення на видачу вказаної довіреності та відчуження автомобіля LEXUS IS 250 (2006) сірого кольору на користь ОСОБА_3 . До жовтня 2007 року він був успішним бізнесменом, проте, 09 жовтня 2007 року у нього стався інсульт, у зв`язку з чим він знаходився на лікуванні у Австрії. Пізніше ним було з`ясовано, що його син ОСОБА_2 на підставі підробних довіреностей відчужив все належне йому майно. Також, суд першої інстанції не надав оцінки письмовим доказам, зокрема, листу Кальміуського РВ у м. Маріуполі Головного управління ДМС України в Донецькій області від 05 грудня 2018 року, висновку правової експертизи ТОВ «Незалежний інститут судових експертиз» від 27.01.2020 року № 9454, щодо недійсності його паспорта, який начебто надавався нотаріусу для посвідчення оспорюваної довіреності, та рішенню Київського районного су ум. Одеса від 14 травня 2020 року в справі №520/21210/18.

Адвокат Коваленко Я.О., який діє в інтересах приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Савчука Р.О., подав відзив на апеляційну скаргу. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В апеляційній інстанції адвокат Коваленко Я.О., який діє в інтересах приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Савчука Р.О., просив відхилити подану апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

В судове засідання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не з`явилися, повідомлені належним чином про місце і час розгляду справи, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, відповідно до свідоцтва про реєстрацію права власності транспортного засобу НОМЕР_1 від 20.05.2006 року ОСОБА_1 був власником автомобіля LEXUS IS 250 (2006) сірого кольору.

04.04.2009 приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Савчук Р.О. було посвідчено довіреність за № 1454 від імені ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_2 на розпорядження вказаним транспортним засобом LEXUS IS 250.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог

ОСОБА_1 про визнання недійсною довіреності від 04.04.2009, виданої на ім`я ОСОБА_2 , посвідченої приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Савчуком Р.О. за № 1454.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до положень ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частин першої та третьої статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Статтею 244 ЦК України визначено, що представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Довіреність як односторонній правочин є дією однієї сторони, яка створює обов`язки лише для особи, яка видала довіреність.

Згідно з частиною п`ятою статті 202 ЦК України до правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Частинами першою, третьою статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Недодержання вказаних вимог може бути підставою недійсності правочину (частина перша статті 215 ЦК України).

При цьому відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтовуючи свої вимоги про визнання недійсною довіреності від 04.04.2009, посвідченої приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Савчуком Р.О. за № 1454, ОСОБА_1 посилався на те, що він не видавав вказану довіреність, приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Савчука Р.О. не бачив, а також не отримував коштів від продажу автомобіля, посвідчуючи вказану довіреність нотаріус не звернув уваги на те, що його паспорт громадянина України був недійсним і не придатним до використання, оскільки на другому аркуші був відсутній відбиток мастикової печатки органу, який видав паспорт, у зв`язку з чим у нього були відсутні підстави для її посвідчення. При цьому позивач посилався на лист Кальміуського РВ у м. Маріуполі Головного управління ДМС України в Донецькій області від 05 грудня 2018 року, висновок правової експертизи ТОВ «Незалежний інститут судових експертиз» від 27.01.2020 року № 9454.

Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 10 грудня 2020 року у справі №623/473/18 зазначив, що відповідно до статті 27 Закону України «Про нотаріат» нотаріус не несе відповідальності у разі, якщо особа, яка звернулася до нотаріуса за вчиненням нотаріальної дії: подала неправдиву інформацію щодо будь-якого питання, пов`язаного із вчиненням нотаріальної дії; подала недійсні та/або підроблені документи; не заявила про відсутність чи наявність осіб, прав чи інтересів яких може стосуватися нотаріальна дія, за вчиненням якої звернулася особа.

Тому, невідповідність оформлення паспорта громадянина України, який був виданий ОСОБА_1 , у зв`язку з тим, що на другому аркуші був відсутній відбиток мастикової печатки органу, який видав паспорт, або ж недійсність вказаного паспорта, не свідчить про невідповідність волевиявлення ОСОБА_1 його волі надати довіреність відповідачу для представництва його інтересів.

Будь-яких інших належних та допустимих доказів щодо відсутності такого волевиявлення ОСОБА_1 не надано, суд приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для визнання довіреності недійсною.

При цьому, як було встановлено, паспорт на ім`я ОСОБА_1 був виданий позивачу у 2000 році, а оскаржувана довіреність - у 2009 році. Тобто, протягом значного часу ОСОБА_1 самостійно володів та користувався вказаним паспортом, хоча за законом саме на нього покладений обов`язок щодо обміну недійсного документа. Відповідач ОСОБА_2 звертав увагу на те, що після його видачі у паспорті ОСОБА_1 уповноваженими органами вчинялися відмітки щодо видачі і анулювання закордонних паспортів, на підставі вказаного паспорта, позивачем у 2010 році зареєстровано шлюб.

ОСОБА_1 не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він не підписував оспорювану ним довіреність від 04.04.2009, посвідчену приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Савчуком Р.О.

В свою чергу, в процесі розгляду справи приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Савчук Р.О. надав пояснення, в яких зазначив, що до нього дійсно 04 квітня 2009 року звернувся ОСОБА_1 з проханням оформити довіреність на право експлуатації та розпорядження належному йому транспортного засобу Lexus IS250. Особа позивача була встановлена за поданим паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий 08.04.2000 року Іллічівським РВ Маріупольського МУ УМВС України в Донецькій області. Під час встановлення особи ОСОБА_1 у нього як нотаріуса не виникло жодних сумнівів щодо особи довірителя чи недійсності документа, який посвідчував його особу, ідентичності його особи з фотокартками в паспорті. Власноручні підписи у паспорті не відрізнялися від підпису ОСОБА_1 під текстом посвідченої нотаріусом довіреності № 1454 та підписів у реєстрі нотаріальних дій. Також, крім паспорта позивачем було надано оригінал довідки про присвоєння йому ідентифікаційного номера, а також свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 від 20.05.2006 року, яке засвідчувало його право власності на транспортний засіб марки Lexus IS250.

Крім того, до матеріалів справи було надано копію висновку експерта Івано-Франківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центу від 29.02.2016 року № 09/03-393, згідно якого підписи в графі: «7 Підписи осіб, які звернулися за вчиненням нотаріальних дій» у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій справа № 02-33 том 2 приватного нотаріуса Івано-франківського міського нотаріального округу Савчука Р.О. за 2009 рік навпроти реєстрових записів №№1454,1455 виконані саме гр. ОСОБА_1 , що свідчить про його волевиявлення при оформленні спірної довіреності.

Позивачем вказані обставини спростовані не були.

Ухвалою суду першої інстанції від 03.11.2023 у справі було призначено судово-технічну експертизу проведення якої доручено ТОВ «Київський експертно-дослідний центр». Проте, матеріали справи 29.01.2024 були повернуті від ТОВ «Київський експертно-дослідний центр» до суду з повідомленням про неможливість проведення судово-технічної експертизи.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність достатніх підстав для визнання недійсною довіреності ОСОБА_1 від 04.04.2009, виданої на ім`я ОСОБА_2 , посвідченої приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Савчуком Р.О. за № 1454.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права. Судом першої інстанції було надано належну оцінку наданим позивачем доказам та наведеним ним доводам.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 12 березня 2024 року підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 12 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 10 лютого 2025 року.

Суддя-доповідач

Судді