Справа № 183/1069/25
№ 2-з/183/7/25

У Х В А Л А
06 лютого 2025 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі головуючої судді Сороки О.В., розглянувши у письмовому провадженні заяву представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» - Андрюхіної Альони Русланівни про забезпечення позову, -
в с т а н о в и в:
03 лютого 2025 року до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Одночасно з поданням позовної заяви представник позивача звернулася до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на нерухоме майно, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , а саме:
На думку представника позивача, в разі ухвалення рішення суду про стягнення заборгованості на користь позивача, можливість виконання цього рішення суду буде відсутня у зв`язку із недостатньою вартістю іпотечного майна для погашення кредитної заборгованості, відповідно до договору іпотеки.
Представник позивача вважає, що невжиття заходів забезпечення позову у даній справі може істотно ускладнити та унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав та інтересів, за захистом яких вони звернулися до суду, оскільки при наявності значної заборгованості за кредитним договором існує велика ймовірність, що відповідач може відчужити належне йому на праві власності майно до ухвалення судом рішення в справі третім особам, що на думку представника позивача призведе до неможливості у майбутньому відновлення порушеного права позивача.
Згідно з ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).
Враховуючи те, що викладені в заяві обставини та надані представником позивача докази є достатніми для розгляду заяви про забезпечення позову, заява про забезпечення позову розглядається без повідомлення учасників справи, що відповідає вимогам ст. 153 ЦПК України.
Суд дослідивши матеріали справи та розглянувши заяву приходить до наступних висновків.
Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Статтею 150 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави;забороною вчиняти певні дії;встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин;забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Частиною 3 ст.150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
За змістом приписів ч.ч. 6,7,8 ст.153 ЦПК України, залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.
Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.
Отже, факт подання позовної заяви будь-якою особою, яка вважає, що відповідач порушує її права, свободи чи законні інтереси та/або не виконує взяті на себе зобов`язання, у тому числі й грошові, незалежно від розміру заборгованості, самі по собі, не є і не може бути підставою для автоматичного застосування забезпечення позову.
Для вжиття судом заходів забезпечення позову, з огляду на принцип змагальності цивільного судочинства, передбачений частиною 3 статті 12 частиною 1 статті 81 ЦПК України, саме представник позивача повинен довести, що невжиття того засобу забезпечення позову, який вона просить вжити суд (накладення арешту), може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася до суду.
Проте представником позивача не надано будь-яких належних та адекватних статті 149 ЦПК України обґрунтувань і доказів, які могли би на це вказувати, що існують хоча би обґрунтовані припущення вважати, що невжиття судом такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на майно відповідача, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду про стягнення заборгованості (якщо таке буде ухвалено) або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Посилання представника позивача на значний розмір заборгованості відповідачів (він же розмір позовних вимог), як і факти не виконання чи припинення виконання зобов`язань на користь позивача відповідачами), самі по собі не можуть вважатись належним обґрунтуванням для забезпечення позову, оскільки все це потребує з`ясування судом під час розгляду справи судом по суті. І навіть якщо це буде доведено, самі по собі, навіть у своїй сукупності, не являються тими обставинами, які можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду за позовом про стягнення заборгованості або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Вчинення відповідачами будь-який дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання чи уникнення від сплати кредитної заборгованості, яку позивач ще повинен довести, або вчинення відповідачами чи будь-ким в його інтересах чи на його прохання дій, спрямованих на приховання, зміну чи знищення свого майна, або на те, аби істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду за позовом банку або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, на що вказує позивач, ним не наведено і не доведено будь-якими доказами.
Разом з цим накладення арешту, як засіб забезпечення позову, з огляду на саму суть забезпечення позову, не може і не повинно бути стимулом, як вказує представник позивача виконання відповідачем боргових зобов`язань, а також гарантією виконання рішення суду про задоволення вимог, без передбачених ч.2 ст.149 ЦПК України підстав.
Отже, оскільки представником позивача не надано суду відповідних доказів та належним чином, тобто у відповідності до частини 2 статті 149 ЦПК України, необґрунтовано чому невжиття заходів забезпечення позову (зокрема накладення арешту на квартиру та житловий будинок) може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, у задоволенні заяви про забезпечення позову, слід відмовити.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст.12,81,62,149-153,353-354ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в :
Відмовити у задоволенні заяви представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» - Андрюхіної Альони Русланівни про забезпечення позову.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційний суд Дніпропетровської області протягом 15 днів з моменту її оголошення.

Суддя Сорока О.В.