Провадження № 2/712/908/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2025 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді ПИРОЖЕНКО С.А.

при секретарі ГАНДЖА В.І.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ) до Черкаської міської ради (адреса: м. Черкаси, вул. Б. Вишневецького 36) про визнання права на приватизацію,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з позовом до відповідача про визнання права на приватизацію, посилаючись на те, що житловий будинок по АДРЕСА_2 був прийнятий в експлуатацію на підставі рішення Виконавчого комітету Соснівської районної ради народних депутатів м.Черкаси №157 від 31.03.1986 року. На момент прийняття в експлуатацію будинку він мав статус гуртожитку для малосімейних.

Цим же рішенням Виконкому Соснівської районної ради народних депутатів м.Черкаси даний гуртожиток для малосімейних був переданий на баланс підприємству «Черкасихімременерго».

В 1999 році він на підставі ордера заселився в квартиру АДРЕСА_3 . З вказаного часу постійно та безперервно проживає в цій квартирі, так як іншого житла не має З цього ж часу він зареєстрований за даною адресою, що підтверджується штампом в паспорті, а також довідкою з місця проживання про склад сім`ї та прописку.

Підтвердженням його постійного проживання в даній квартирі є також акт від сусідів від 01.07.2024 року, який посвідчений головою ОСББ «Комфорт».

Квартира є однокімнатною загальною площею 35.3 кв.м, житловою площею 16,4 кв.м.

Разом з ним зареєстровані і проживають в квартирі дружина ОСОБА_2 , син ОСОБА_3 , донька ОСОБА_4 , онук ОСОБА_5 .

Рішенням Черкаської міської ради №8-46 від 19.09.2001 року надано згоду ВАТ «Черкасихімременерго» на передачу в комунальну власність житлового будинку по АДРЕСА_2 .

Рішенням Соснівської районної ради м. Черкаси №23/22-4 від 21.03.2002 року надана згода на безоплатну передачу в комунальну власність територіальної громади вказаного житлового будинку.

На підставі Рішення виконкому Соснівської районної ради м.Черкаси №458 від 21.08.2002 року житловий будинок по АДРЕСА_2 прийнятий на обслуговування ВЖ РЕУ-2.

Ще до передачі даного житлового будинку в комунальну власність Наказом ВАТ «Черкасихімременерго» №19 від 23.02.1998 року вирішено провести у повній відповідності з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизацію квартир в житловому будинку по АДРЕСА_2 громадянами України за їх власним бажанням, які там проживають, за винятком службових квартир.

Вказує, що деякі мешканці цього будинку скористались своїм правом і здійснили приватизацію квартир. Однак, він не встиг реалізувати своє право на приватизацію квартири.

В 2004 році ВАТ «Черкасихімременерго» ліквідовано.

На підставі установчих зборів в 2001 році утворено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Комфорт».

В теперішній час житловий будинок перебуває в комунальній власності і знаходиться на обслуговуванні ОСББ «Комфорт».

Станом на 01.01.2013 року за даними ЧООБТІ право власності на квартиру АДРЕСА_4 не зареєстроване, що підтверджується листом №51280 від 07.03.2024 року.

Свої зобов`язання по оплаті за квартиру він виконує своєчасно і в повному обсязі, що підтверджується довідкою з ОСББ «Комфорт».

З метою реалізації свого права на приватизацію квартири він звернувся до Черкаської міської ради з заявою про передачу йому у власність даної квартири.

Листом №58 від 03.07.2024 року Департамент економіки та розвитку Черкаської міської ради повідомив, що для приватизації квартири необхідно надати копії документів і в тому числі копію ордера.

Листом №84/05-11 від 28 червня 2024 року Державний архів Черкаської області повідомив, що документи ВАТ «Черкасихімременерго» на зберігання до Державного архіву Черкаської області не надходили.

Листом №234,246-р від 24 червня 2024 року Архівний відділ Департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради повідомив, що документи з основної діяльності ВАТ «Черкасихімременерго» на зберігання до архіву відділу Департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради не надходили. Тобто він позбавлений можливості надати копію ордера.

У зв`язку з цим, просить визнати за ним, ОСОБА_6 право на приватизацію разом з членами сім`ї квартири АДРЕСА_3 за відсутності ордера на квартиру.

Ухвалою від 02 грудня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Представник позивача адвокат Топор І.О. до судового засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача до судового засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, у вирішенні спору поклався на розсуд суду та просив винести рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

У зв`язку з неявкою сторін фіксація технічними засобами відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України не здійснювалася.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства.

Судом встановлено, що житловий будинок по АДРЕСА_2 був прийнятий в експлуатацію на підставі рішення Виконавчого комітету Соснівської районної ради народних депутатів м.Черкаси №157 від 31.03.1986року. На момент прийняття в експлуатацію будинку він мав статус гуртожитку для малосімейних.

Цим же рішенням Виконкому Соснівської районної ради народних депутатів м.Черкаси даний гуртожиток для малосімейних був переданий на баланс підприємству «Черкасихімременерго».

Позивач в позові вказує. що в 1999 році він на підставі ордера заселився в квартиру АДРЕСА_3 . З вказаного часу постійно та безперервно проживає в цій квартирі, так як іншого житла не має. З цього ж часу він зареєстрований за даною адресою, що підтверджується штампом в паспорті, а також довідкою з місця проживання про склад сім`ї та прописку. Підтвердженням його постійного проживання в даній квартирі є також акт від сусідів від 01.07.2024 року, який посвідчений головою ОСББ «Комфорт».

Квартира є однокімнатною загальною площею 35.3 кв.м, житловою площею 16,4 кв.м., що підтверджується копією технічного паспорту.

Згідно Довідки з місця проживання про склад сім`ї та прописку разом з позивачем зареєстровані і проживають у вказаній квартирі дружина ОСОБА_2 , син ОСОБА_3 , донька ОСОБА_4 , онук ОСОБА_5 .

Рішенням Черкаської міської ради №8-46 від 19.09.2001 року надано згоду ВАТ «Черкасихімременерго» на передачу в комунальну власність житлового будинку по АДРЕСА_2 .

Рішенням Соснівської районної ради м.Черкаси №23/22-4 від 21.03.2002 року надана згода на безоплатну передачу в комунальну власність територіальної громади вказаного житлового будинку.

На підставі Рішення виконкому Соснівської районної ради м.Черкаси №458 від 21.08.2002 року житловий будинок по АДРЕСА_2 прийнятий на обслуговування ВЖ РЕУ-2.

Ще до передачі даного житлового будинку в комунальну власність Наказом ВАТ «Черкасихімременерго» №19 від 23.02.1998 року вирішено провести у повній відповідності з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизацію квартир в житловому будинку по АДРЕСА_2 громадянами України за їх власним бажанням , які там проживають , за винятком службових квартир.

В 2004 році ВАТ «Черкасихімременерго» ліквідовано. На підставі установчих зборів в 2001 році утворено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Комфорт».

В теперішній час житловий будинок перебуває в комунальній власності і знаходиться на обслуговуванні ОСББ «Комфорт».

Згідно ст.6 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» незалежно від розміру загальної площі безоплатно передаються у власність громадян займані ними: однокімнатні квартири.

Станом на 01.01.2013 року за даними ЧООБТІ право власності на квартиру АДРЕСА_4 не зареєстроване, що підтверджується листом №51280 від 07.03.2024року.

Свої зобов`язання по оплаті за квартиру позивач виконує своєчасно і в повному обсязі, що підтверджується довідкою з ОСББ «Комфорт».

З метою реалізації свого права на приватизацію квартири позивач звернувся до Черкаської міської ради з заявою про передачу йому у власність даної квартири.

Листом №58 від 03.07.2024 року Департамент економіки та розвитку Черкаської міської ради повідомив, що для приватизації квартири йому необхідно надати копії документів в тому числі і копію ордера про надання жилої площі. У разі відсутності ордера здійснити приватизацію вищезазначеної квартири немає законних підстав. Також повідомили, що спори, що виникають при приватизації квартир та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом..

Листом №84/05-11 від 28 червня 2024року Державний архів Черкаської області повідомив мене, що документи ВАТ «Черкасихімременерго» на зберігання до Державного архіву Черкаської області не надходили.

Листом №234,246-р від 24 червня 2024 року Архівний відділ Департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради повідомив мене, що документи з основної діяльності ВАТ «Черкасихімременерго» на зберігання до архіву відділу Департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради не надходили.

Стаття 47 Конституції України гарантує кожному право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Згідно зі статтею 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом.

Частиною третьою статті 9 Житлового кодексу України визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин.

Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 15 грудня 2021 року у справі № 347/1370/19.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Особливості приватизації житлових приміщень у гуртожитках визначаються законом.

Частинами першою, третьою статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Передача житлових приміщень у гуртожитках у власність мешканців гуртожитків здійснюється відповідно до закону.

Згідно ч. 10 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених п. 2 ст. 2 цього Закону, а саме не підлягають приватизації: квартири - музеї; квартири (будинки), розташовані на території закритих військових поселень, підприємств, установ і організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`ятників садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв-заповідників; кімнати в гуртожитках; квартири (будинки), які перебувають у аварійному стані; квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на ЧАЕС.

Згідно зі статтею 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами.

У рішенні у справі «Рисовський проти України» Європейський суд з прав людини, аналізуючи відповідність мотивування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування», зазначивши, що цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» «Онер`їлдіз проти Туреччини», «Москаль проти Польщі»). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії», «Тошкуце та інші проти Румунії») і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини», «Беєлер проти Італії»).

Згідно з пунктом 17 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396, громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Виходячи з зазначеної норми, підставою для звернення позивача з позовом до суду є порушені, невизнані або оспорювані його права, свободи чи законні інтереси будь-якою іншою особою.

Судом встановлено, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 , є жилим приміщенням, не відноситься до службових, тому підлягає приватизації, оскільки належить на праві власності державі в особі Черкаської міської ради.

Вказану квартиру було надано ОСОБА_6 в 1999 році він на підставі ордера. З часу вселення до вказаного житла позивач постійно в ньому проживає, виконує обов`язки наймача житлового приміщення по оплаті житлово-комунальних послуг. Разом з позивачем зареєстровані і проживають у вказаній квартирі дружина ОСОБА_2 , син ОСОБА_3 , донька ОСОБА_4 , онук ОСОБА_5 .

Під час розгляду справи факт законності вселення та проживання позивача у спірній квартирі сторонами не оспорювався. Проте за результатами розгляду заяви позивачу було повідомлено про неможливість приватизації спірного житла в зв`язку з ненаданням ордера.

Статтею 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

У рішенні від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії» ЄСПЛ визначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. Чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення ЄСПЛ у справі «Баклі проти Сполученого Королівства»).

Таким чином, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції.

Аналіз вищевикладених норм права свідчить про те, що встановлене законом право громадянина на житло, у тому числі і на приватизацію житла гарантується державою і підлягає захисту у разі його порушення. Вказані висновки викладено у постанові Верховного Суду від 12 травня 2021 року у справі № 750/2176/17.

Згідно із частиною одинадцятою статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках, вирішуються судом.

Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Стаття 6 Конвенції гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У цій статті гарантується доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, у якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі. Таким чином, стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією, хоча держави-учасниці мають певну свободу розсуду щодо способу, у який вони виконують свої зобов`язання за цим положенням Конвенції. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається статтею 13, має бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (рішення ЄСПЛ у справі «Афанасьєв проти України»).

Іншими словами, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тим більше, що пріоритет норм міжнародного права за наявності колізій з внутрішнім законодавством надає судам України досить широкі повноваження при обранні джерела права задля вирішення конкретного спору.

Відповідно до постанови Верховного Суду у постанові від 26 квітня 2023 року у справі № 344/1350/21 (провадження № 61-12730св22) сформульовано правовий висновок, що спосіб захисту шляхом визнання права на приватизацію відповідає змісту порушеного права та забезпечує реальне поновлення прав особи, якій спірне житло надано в порядку права на одержання житлового приміщення за місцем роботи, у спірному житлі особа разом з членами своєї сім`ї зареєстровані і тривалий час проживають, використовуючи приміщення як житло, право на безоплатну приватизацію житла ними не використано, іншого житла не мають.

Оцінивши зібрані у справі докази у сукупності, враховуючи, що позивач вселений у квартиру та зареєстрований на законних підставах, незаконність його тривалого (понад 25 років) проживання ніхто не оспорює, отже позивач набув права на приватизацію займаного житла.

Відсутність ордеру без законних підстав позбавляє позивача реалізувати своє право на приватизацію квартири, оскільки згідно законодавства ордер був підставою для вселення до житлового приміщення та реєстрації позивача компетентним органом, обов`язку зберігати ордер у наймача та членів його сім`ї законом не встановлено, отже позивач не має можливості надати ордер для цілей приватизації з незалежних від нього причин.

Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про доведеність позивачем порушення його права на приватизацію займаного житлом, тому підлягають до задоволення позовні вимоги про визнання за позивачем разом з членами його сім`ї права на приватизацію квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, що позивачем не заявлено вимоги про відшкодування відповідачем судових витрат.

Керуючись ст.ст.12,13,259,263-265,268 ЦПК України, ст.. 345 ЦК України, ст. 9 ЖК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_6 право на приватизацію разом з членами сім`ї квартири АДРЕСА_3 за відсутності ордера на квартиру.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ: