ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/40/25 Доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Гірський Б. О., Хома М. В.,

за участі секретаря - Дідух М.Є.,

та позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні, цивільну справу № 607/25451/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 вересня 2024 року, ухваленого суддею Дзюбичем В.Л., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Тернопільської міської ради, ОСОБА_2 , з участю третіх осіб ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Першої Тернопільської державної нотаріальної контори про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,-

В С Т А Н О В И В:

у грудні 2023 року ОСОБА_1 , звернулася в суд з позовом до відповідачів Тернопільської міської ради, ОСОБА_2 , з участю третіх осіб ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Першої Тернопільської державної нотаріальної контори, у якому просить встановити їй додатковий строк тривалістю один місяць, для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті чоловіка ОСОБА_5 , котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування заявлених вимог вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_5 . Після його смерті відкрилась спадщина за законом на майно у вигляді 1/5 частки квартири за адресою АДРЕСА_1 , яку вона успадкувала вступивши в управління спадковим майном, що виразилось у догляді та обслуговуванні спадкового майна.

У встановлений ст. 1270 ЦК України термін для подачі заяви про прийняття спадщини вона таку заяву не подавала, оскільки на час смерті чоловіка вони спільно проживали та вели спільний побут, а тому вважала, що прийняла спадщину.

Звернувшись із заявою до Першої Тернопільської державної нотаріальної контори для оформлення спадкових прав їй було надано роз`яснення про те, що вона пропустила строк для подачі заяви про прийняття спадщини та рекомендовано звернутись до суду для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Вважає, що пропустила строк для прийняття спадщини встановлений ст. 1270 ЦК країни з поважних причин, оскільки при житті вона з чоловіком ОСОБА_5 проживали та були зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 , співвласниками якої вони являються.

Тому, після смерті чоловіка вона була впевнена, що належним чином прийняла спадщину, а спадкові права документально не оформляла через відсутність такої необхідності та коштів, від державного нотаріуса їй стало відомо про те, що згідно бази даних реєстрації місця проживання осіб її чоловік ще в лютому 2017 року зняв реєстрацію свого постійного місця проживання і ніде не зареєстрував зміну свого постійного місця проживання. Про такі обставини дізналась від нотаріуса вперше, оскільки при житті чоловік їй про це не говорив. Чим були викликані такі його дії їй не відомо. Однак, аж до смерті вони проживали спільно та вели спільний побут як одна сім`я, тому в розумінні ч.3 ст.1268 ЦК України вона вважається такою, що прийняла спадщину.

Причиною неподання нею заяви про прийняття спадщини є те, що вона не знала, що за життя чоловік зняв з реєстрації своє місце постійного проживання із нею, і на час смерті ніде не був зареєстрований. Таку причину вважає поважною, і просить визначити їй додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті чоловіка.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 вересня 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Тернопільської міської ради, ОСОБА_2 з участю третіх осіб ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Першої Тернопільської державної нотаріальної контори про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 вересня 2024 року у справі №607/25451/23 та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги заявник зазначила, що відмовляючи в задоволенні позову судом першої інстанції бралась до уваги довідка №97, видана 16.04.2024 року ДП2 ЖЕК13 ЖБК, у відповідності до якої зазначено, що її чоловік проживав з 2009 року по день своєї смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 по АДРЕСА_2 . Дана довідка була видана на підставі акту опитування сусідів від 01.04.2024 року, при цьому судом не звернуто увагу на те, що до цієї довідки не додано відповідного акту та не має відомостей про опитуваних сусідів. Тому такий доказ викликає обґрунтований сумнів щодо його належності, і суд першої інстанції не повинен був брати таку довідку до уваги, як належний доказ.

Вказує, що допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 повідомили суду про те, що вони проживали по сусідству з позивачкою, та чоловіка ОСОБА_5 до часу його смерті, вони бачили в їхньому будинку і фактично підтвердили той факт, що він там проживав по час його смерті.

Також, той факт, що її чоловік проживав разом зі нею свідчить і те, що 25.08.2016 у справі №607/9268/16-ц Тернопільським міськрайонним судом було видано судовий наказ про стягнення, в тому числі із її чоловіка, який був по справі боржником, заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг. Такі послуги були розраховані на всіх проживаючих осіб у квартирі. Даний судовий наказ є у вільному доступі в реєстрі судових рішень.

Таким чином, як покази згаданих свідків, так і факт видачі судового наказу спростовують інформацію наведену у довідці № 97, виданій 16.04.2024 року ДП2 ЖЕК13 ЖБК, яку суд першої інстанції помилково взяв до уваги при ухваленні оскаржуваного рішення.

Зазначає, що законодавством передбачено, що спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо на час смерті він постійно проживав із спадкоємцем. Враховуючи те, що вона з чоловіком постійно проживала на час його смерті, та вели спільне господарство, виховували дітей, вона вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки заяви про відмову в її прийняття, вона не подавала.

Вказує, що не знала про те, що за життя в 2017 році її чоловік зняв з реєстрації своє місце постійного проживання з нею і на час смерті ніде не був зареєстрований, тому вважала себе такою, що належним чином прийняла спадщину і їй належить спадщина з часу її відкриття. Про те, що її чоловік зняв реєстрацію свого постійного місця проживання вона дізналась від нотаріуса, до якого звернулась із відповідною заявою.

У відповідності до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Тобто обов`язок спадкоємця у шестимісячний термін звернутись із заявою про прийняття спадщини виникає у випадку, коли він постійно не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Враховуючи те, що на час відкриття спадщини вона постійно проживала із своїм чоловіком, після його смерті вступила в управління спадковим майном, а саме 1/5 частки квартири за адресою АДРЕСА_1 , на неї не поширювався обов`язок подавати таку заяву.

Через відсутність спільного зареєстрованого місця проживання із чоловіком на час його смерті, вона не може зареєструвати свої права на спадкове майно, а тому із даним позовом звернулась до суду.

Тому зроблений судом першої інстанції висновок про те, що вона із чоловіком не проживала спільно на час його смерті не відповідає фактичним обставинам справи. Вважає, що факт її проживання з чоловіком на час його смерті був доведений належними доказами, а причина пропуску строку звернення до суду із заявою про прийняття спадщини є поважною.

Представник Тернопільської міської ради - Черніцький В.Р. подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просить у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , відмовити, а Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 вересня 2024 року залишити без змін.

Вказує, що позивач посилається на необізнаність спільної реєстрації з спадкоємцем, що не є поважною причиною і незалежно від наявності заповіту спадкоємець, який бажає прийняти спадщину має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини, то не має правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Окрім того, матеріали справи не містять переконливих доказів того факту, що позивачка на момент смерті ОСОБА_5 , проживала разом із ним однією сім`єю.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала, зіславшись на доводи викладені в ній.

Представник відповідача Тернопільської міської ради в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час, дату і місце проведення судового засідання, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Третя особа Перша Тернопільська державна нотаріальна контора у судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення за штрих кодом 116. Разом з тим, на адресу Тернопільського апеляційного суду надіслали заяву, в якій просять розгляд даної справи здійснювати без участі представника, на підставі наявних в справі документах.

Треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, про що свідчать рекомендовані повідомлення № 209, № 675, яке повернулося у зв`язку з відсутністю адресатів за вказаною ними адресою.

Відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Згідно з п.п.1, 2 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку, день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи, та день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника процесу за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників процесу.

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення заявника ОСОБА_1 , проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що згідно з свідоцтвом про право власності на житло, виданого 06.09.1993, квартира, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 (а.с.7, т.1).

08 жовтня 1988 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_10 укладено шлюб, актовий запис № 128. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_11 », про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу серія НОМЕР_1 , видане Бережанським відділом ЗАГС Тернопільської області 08 жовтня 1988 року (а.с.73, т.1).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 , що стверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 , виданим повторно 07.12.2023 Бережанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с.6, т.1).

Відповідно до листа державного нотаріуса Першої тернопільської державної нотаріальної контори Юлії Височан № 2226/01-16 від 19.12.2023 останньою розглянуто усне звернення позивача щодо заведення спадкової справи та видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 . Позивачу роз`яснено, що нею у встановлений законом строк не подано заяви про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_5 та рекомендовано звернутися до суду із позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини (а.с.8, т.1).

Як вбачається із інформації Відділу реєстрації проживання особи Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради від 04.04.2024 №696/28-03, згідно реєстру Тернопільської міської територіальної громади та картотеки переданої Тернопільським МВ УДМС України в Тернопільській області за період з 01.08.2012 по 31.03.2016 та за період виконання повноважень з 04.04.2016 по 04.04.2024 повідомляє, що за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Одночасно повідомляють, що за вищевказаною адресою був зареєстрований ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 з 26.10.1989 р. та знятий з реєстрації місця проживання 23.02.2017р. не вказавши ймовірне місце проживання (а.с.76, т.1).

У відповідь на запит суду, Дочірнє підприємство 2 ЖЕК13 ЖБК надано довідку №97 від 16.04.2024, зі змісту якої вбачається, що колишнім власником квартири АДРЕСА_3 була ОСОБА_2 - 1943 р.н., була зареєстрована з 02.09.2005. Знята з реєстрації - 30.07.2019 року. ОСОБА_5 - 1963 р.н. проживав без реєстрації з 2009 року аж до дня його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно акту опитування сусідів від 04.04.2019 року (а.с.130. т.1).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, суд першої інстанції виходив з того, що позивач достатніх та належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини не надала та не довела наявності об`єктивних, непереборних, істотних труднощів, які перешкоджали поданню заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк, а саме з 22 березня 2019 року по 22 вересня 2019 року.

Проте, колегія суддів з такими висновками суду в повному обсязі погодитися не може з огляду на таке.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України).

За змістом ст.ст.1268-1269 ЦК України, порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того, чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та від особливостей правового статусу спадкоємця як малолітньої, неповнолітньої, недієздатної особи або ж особи, цивільна дієздатність якої обмежена.

За змістом частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК України). Заява про прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини особисто.

Відповідно до частини 1 статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини

Згідно з ч.1 ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом встановленого строку не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Відповідно до ч.3 ст.1272 Цивільного кодексу України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Тому, в порядку позовного провадження суд може розглянути вимоги про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину.

Згідно із пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судом роз`яснено, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які б могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 2516/1356/12-ц (провадження № 61-28938св18) зроблено висновок, що «належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. За відсутності таких спадкоємців відповідачем виступає територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

При цьому, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц вказала, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Частиною першою статті 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).

Відповідно до частин першої - четвертої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Визначення у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Не залучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад (правовий висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19, від 20 січня 2021 року у справі 203/2/19).

Якщо заявлені позивачем вимоги безпосередньо стосуються прав та обов`язків іншої особи, яка не залучена до участі у справі в якості відповідача, не можуть бути розглянуті судом, оскільки лише за наявності належного складу відповідачів у справі суд у змозі вирішувати питання про обґрунтованість позовних вимог та вирішити питання про їх задоволення, без залучення таких належних відповідачів позовні вимоги вирішені бути не можуть.

Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє в позові до такого відповідача (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 40), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.10), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 39), від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (пункт 75)).

У справі, що переглядається судом встановлено, що згідно з свідоцтвом про право власності на житло, виданого 06.09.1993, квартира, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_8 та членам його сім`ї ОСОБА_9 (1/5), ОСОБА_1 (1/5), ОСОБА_5 (1.50, ОСОБА_4 (1/5) (а.с.7, т.1).

Відповідно до інформації Відділу реєстрації проживання особи Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради від 04.04.2024 за №696/28-03, вбачається, що за період з 01.08.2012 по 31.03.2016 та за період виконання повноважень з 04.04.2016 по 04.04.2024 за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.76. т.1).

Звертаючись із позовом до суду у грудні 2023 року, ОСОБА_1 просила визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, зазначаючи при цьому відповідачів Тернопільську міську раду, ОСОБА_12 , та в якості третіх осіб ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Разом з тим спадкоємцями за законом першої черги станом на день смерті ОСОБА_5 , крім матері ОСОБА_1 , є ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , однак позивач у позовній заяві вказала їх третіми особами.

Крім того, як видно зі свідоцтва про право власності на житло, виданого 06.09.1993, ОСОБА_8 на час звернення до суду з даним позовом був співвласником спірної квартири, проте позивачкою не зазначений в якості відповідача.

Таким чином, для встановлення кола спадкоємців необхідно перевірити матеріали спадкової справи та встановити, хто звертався із заявою про прийняття спадщини, тощо. І тільки за відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

З урахуванням вказаного визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом.

Суд зобов`язаний визначити суб`єктний склад спору залежно від характеру правовідносин і норми матеріального права, які підлягають застосуванню.

Проте, суд першої інстанції зазначене не врахував, та не виконав вимог, передбачених процесуальним законодавством України щодо належного визначення суб`єктного складу справи.

Таким чином, враховуючи те, що спірні правовідносини безпосередньо стосуються прав та інтересів ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 які не були залучені до участі у справі в якості відповідачів, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову у зв`язку з неналежним суб`єктним складом справи.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції зазначає, що суд першої інстанції дійшов правильних висновків про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Тернопільської міської ради, ОСОБА_2 , з участю третіх осіб ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Першої Тернопільської державної нотаріальної контори про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте з інших мотивів, ніж, ті що навів суд в оскаржуваному рішенні, в зв`язку з чим рішення суду підлягає зміні з викладенням його мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

Статтею 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 вересня 2024 року змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції даної постанови

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 376, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 вересня 2024 року змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції даної постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено 07 лютого 2025 року.

Головуюча Н.М. Храпак

Судді: Б.О. Гірський

М.В. Хома