Справа №345/5036/24
Провадження № 2/345/57/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.02.2025 р. м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Якиміва Р.В.

секретаря судового засідання Гладенької Л.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзвязку в залі суду в м. Калуші в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

за участю представника позивача Морозової В.В.

представника відповідача Вишковського Є.Л.,

В С Т А Н О В И В:

позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. Позов мотивує тим, що 16.04.2021 року між ТзОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем було укладено кредитний договір № 1345653. Згідно договору 16.04.2021 відповідачу було перераховано на його картковий рахунок грошові кошти в сумі 8500 грн.. 30.12.2021 року між ТзОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ТзОВ «Вердикт капітал» було укладено договір факторингу №30-12/2021, відповідно до умов якого набуло права грошової вимоги за кредитним договором № 1345653. 10.01.2023 року між ТзОВ «Вердикт капітал» та ТзОВ «Коллект Центр» було укладено договір факторингу №10-01/2023, відповідно до умов якого набуло права грошової вимоги до відповідача. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором №1345653 від 16.04.2021 р., що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 26348,86 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 8500,00 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 17561,48 грн., інфляційні збитки - 248,26 грн., нараховані 3% річних 39,12 грн.. Відповідач добровільно борг не погашає, а отже позивач просить позов задоволити, стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 26348,86 грн, а також понесені ним судові витрати по справі.

02.10.2024 від представника відповідача адвоката Войтович Л.В. надійшов відзив на позовну заяву. Просить суд в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, судові витрати покласти на позивача, а також стягнути на користь відповідача 10 000 грн. витрат на правничу допомогу. У відзиві зазначає, що нарахування відсотків є незаконним оскільки, 16.04.2021 сторони уклали договір, за умовами якого відповідач отримала строком на 30 днів кредитні кошти у національній валюті у розмірі 8500 грн., які зобов`язався повернути до 16.05.2021 зі сплатою відсотків за ставкою 0,99 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здіснюється щоденно, включаючи дати отримання та повернення на залишок позики. Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов`язання. При цьому у матеріалах справи відсутні докази щодо продовження сторонами дій кредитного договору (пролонгація строку кредитування). Таким чином термін кредитування за даним договором закінчився 16.05.2021. Отже, право нараховувати відсотки, передбачені умовами Договору про надання споживчого кредиту № 1345653 від 16.04.2021, припинилося 16.04.2021 по закінченню строку кредитування, визначеного договором.

У Позивача відсутні правові підстави для нарахування 3% річних та інфляційних збитків, оскільки відповідно до пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про споживче кредитування» (в редакції, яка діяла на момент укладення, на думку Позивача, Кредитного договору) у разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. Постановою Кабінету Міністрів України №1236 від 09.12.2020 (зі змінами та доповненнями) встановлено на території України карантин з 19.12.2020, дія якого тривала до 30.06.2023 включно. Отже за цей період штрафні санкції не нараховувались. Водночас, з позовної заяви вбачається, що Позивачем заявлено вимогу про стягнення 3% річних за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 39 гривень 12 копійок, що суперечить вимогам чинного законодавства. Так, згідно частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних витрат та 3% річних у розмірі 287.38 грн. є незаконними та необгрунтованими. Відповідно до наданих матеріалів та розрахунку заборгованості відповідачем не вносились кошти на погашення кредитного договору. Відтак, у Кредитному договорі зазначно, що строк дії договору складає 30 днів та закінчується 16.05.2021 року. Відповідно перебіг позовної давності почався з моменту закінчення терміну дії кредитного договору. Оскільки термін дії договору закінчився 16.05.2021, то строк на подачу позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором сплинув ще 16.05.2024 року. Позивач, зазначив, що на підставі платіжної інструкції відповідачу були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі. Водночас, копії такої платіжної інструкції позивачем не надано. Таким чином, у даному позові відсутні підтвердження перерахування коштів на картковий рахунок відповідача. Окрім цього чинне законодавство допускає наступне відступлення фактором права грошової вимоги третій особі лише за договором факторингу , тоді як в даному випадку набуття права вимоги відбулося на підставі договору відступлення права вимоги, а відтак позивачем не доведено перехід до нього права вимоги до боржника допустимими доказами. Щодо витрат на правничу допомогу відповідач зазначає, що витрати які поніс відповідач у розмірі 10000 грн. підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено. Вважає, що підстави для задоволення позову відсутні.

07.10.2024 представником позивача ОСОБА_2 подано до суду відповідь на відзив. Вважає, що твердження відповідача про те, що він не отримував кредитних коштів безпідставні, оскільки останній протягом тривалого часу здійснював погашення заборгованості в розмірі 11 платежів, що свідчить про визнання умов договору та підтвердження факту отримання грошових коштів. Відповідно до п.6.5 Правил у разі неповернення/повернення не в повному розмірі/несвоєчасного повернення позики та процентів, Позичальнику на таку неповернуту позику (або її частину) нараховуються проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожний день понадстрокового користування позикою (або й частиною), починаючи з першого дня такого понадстрокового користувания та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь якому випадку не більше 90 календарних днів. Позичальник розуміє та погоджується з тим, що нарахування процентів на позику (або її частину) за понадстрокове користування позикою за договором позики не є штрафом, пенею чи будь якою іншою штрафною санкцією в розумінні чинного законодавства, а застосовується виключно в якості процентної ставки на позику за понадстрокове користування. Отже, нарахування відсотків здійснювалось в межах строку, визначеного та погодженого сторонами договору. Надалі, позичальником здійснювалась часткова оплата заборгованості. Отже, вищезазначені умови нарахування відсотків на прострочену позику були прийняті позичальником, доказів погашення заборгованості в повному обсязі матеріали справи не містять, а тому, заявлені до стягнення відсотки підлягають стягненню у повному обсязі. Заборгованість складається із: заборгованості за тілом кредиту та заборгованості за відсотками за користування кредитом та лише 2,36 грн нарахованих 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України. Позивач не нараховував пеню, неустойку та/або інші штрафні санкції за невиконання умов договору, а лише відсотки за користування кредитом, у розмірі та строк, погоджений сторонами. Враховуючи, що відсотки не є пенею, їх зменшення чинним законодавством не передбачено. Щодо перебігу позовної давності на час дії карантину позивач зазначає з 12.03.2020 по 01.07.2023 року перебіг строків позовної давності продовжено, а з 24.02.2022 року та по даний час перебіг строків позовної давності зупинено. Отже, строки позовної давності не були пропущені Позивачем, а, підстави для застосування наслідків спливу строку позовної давності у суду відсутні. Щодо відступлення прав вимоги. 30.12.2021 року між ТзОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ТзОВ «Вердикт капітал» було укладено договір факторингу №30-12/2021, відповідно до умов якого набуло права грошової вимоги за кредитним договором № 1345653. 10.01.2023 року між ТзОВ «Вердикт капітал» та ТзОВ «Коллект Центр» було укладено договір факторингу №10-01/2023, відповідно до умов якого набуло права грошової вимоги до відповідача. Укладений договір не є договором факторингу, оскільки не має за мету фінансування новим кредитором первісного кредитора, адже за його змістом: право вимоги переходить від первісного кредитора до нового кредитора з моменту підписання сторонами Акту приймання-передачі Реєстру Боржників (п. 5.2 Договору); оплата відступленого права вимоги відбувається із значним відтермінуванням - 1065 календарних днів з дати підписання сторонами цього договору (п. 7. 2.); Перехід прав вимоги підтверджується наявним в матеріалах справи підписаним між сторонами актом прийому-передачі Реєстру Боржників. Таким чином, наявними в матеріалах справи доказами підтверджується перехід від ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» до ТОВ «Вердикт Капітал» та, в свою чергу, від ТОВ «Вердикт Капітал» до позивача прав вимоги кредитним договором, укладеним з відповідачем. Щодо стягнення суми витрат на правову допомогу позивач зазначає, що до відзиву не долучено детального опису виконаних робіт, акт прийому-передачі наданих послуг, докази оплати за такі послуги, тощо. Звертає особливу увагу, що спір виник внаслідок протиправної поведінки відповідача, пов`язаної з тривалим невиконанням умов договору. Таким чином, витрати на правову допомогу, заявлені відповідачем є безпідставними, а їх розмір є завищеним та необґрунтованим. У зв`язку з чим, позивач просить відмовити відповідачу у задоволенні вимоги про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу або суттєво зменшити її розмір.

15.10.2024 представником відповідача адвокатом Войтович Л.В. подано до суду заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначив, що Інфляційні витрати та 3% річних є саме мірою відповідальності за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за кредитним договором, отже, не нараховуються під час військового стану та підлягають списанню. Щодо стягнення суми витрат на правову допомогу відповідач зазначає, що у відповідності до п.3.2 за домовленістю сторін, вартість послуг адвоката буде сплачена протягом 25 днів після розгляду справи по суті та прийняття судом рішення незалежно від результату розгляду справи. За таких обставин витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, и їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

22.10.2024 представником позивача Ткаченко М.М. подано до суду додаткові пояснення. Зазначає те, що у справі, яка розглядається, заборгованість складається із: заборгованості за тілом кредиту та заборгованості за відсотками за користування кредитом. Позивач не нараховував пеню, неустойку та/або інші штрафні санкції за невиконання умов договору, а лише відсотки за користування кредитом, у розмірі та строк, погоджений сторонами. Окрім цього, небанківські фінансові установи позбавлені можливості створення виписок по картковим рахункам споживачів. Отже, твердження відповідача не заслуговують на увагу. Відповідач погодився, що до моменту підписання договору позики вивчив цей договір та правила надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового розміщені на сайті https://mycredit.ua/ru/documents-license/, їх зміст, суть, об`єм, зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору йому зрозумілі (п. п. 5.3 п. 5 договору позики). Отже, нарахування відсотків здійснювалось в межах строку, визначеного та погодженого сторонами Договору. Під час укладання договору відповідач усвідомлював всі ризики, пов`язані з укладенням даного договору, а також наслідки і відповідальність у разі неналежного виконання умов договору. Зокрема, відповідачу було відомо про реальну відсоткову ставку за користування кредитними коштами, порядок її зміни та порядок нарахування відсотків. При цьому, відповідач не заперечував проти умов договору та прийняв їх, підписавши відповідний договір. Окрім цього витрати на правову допомогу, заявлені відповідачем є безпідставними, а їх розмір є завищеним та необґрунтованим. У зв`язку з чим, позивач просить відмовити відповідачу у задоволенні вимоги про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу або суттєво зменшити її розмір.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 30.08.2024 було відкрито провадження по справі, призначено відкрите судове засідання справи в порядку спрощеного провадження, встановлено відповідачу строк п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзиву на позов.

Представник позивача Морозова В.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просить позов задоволити з наведених позовній заяві підстав та зазначила, що відповідач протягом тривалого часу здійснював погашення заборгованості в розмірі 11 платежів, що свідчить про визнання умов договору та підтвердження факту отримання грошових коштів. Відповідно до п.6.5 Правил у разі неповернення/повернення не в повному розмірі/несвоєчасного повернення позики та процентів, Позичальнику на таку неповернуту позику (або її частину) нараховуються проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожний день понадстрокового користування позикою (або й частиною), починаючи з першого дня такого понадстрокового користувания та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь якому випадку не більше 90 календарних днів. Крім того даговорм передбачено порядок строку продовження користування позикою, зокрема, відповідно до п.7.1 Договору позичальник має право продовжити строк користування позикою (Пролонгація) і за продовження строку користування позикою позичальник сплачує проценти. Відповідно, по даному договору було здійснено пролонгацію 06.08.2021 на строк до 13.08.2021. Наступна пролонгація була здійснена до 11.11.2021. Отже, нарахування відсотків здійснювалось в межах строку, визначеного та погодженого сторонами договору. Заборгованість складається із: заборгованості за тілом кредиту та заборгованості за відсотками за користування кредитом та 2,36 грн нарахованих 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України. Позивач не нараховував пеню, неустойку та інші штрафні санкції за невиконання умов договору, а лише відсотки за користування кредитом, у розмірі та строк, погоджений сторонами. Щодо перебігу позовної давності на час дії карантину позивач зазначає з 12.03.2020 по 01.07.2023 року перебіг строків позовної давності продовжено, а з 24.02.2022 року та по даний час перебіг строків позовної давності зупинено. Отже, строки позовної давності не були пропущені. Щодо відступлення прав вимоги. 30.12.2021 року між ТзОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ТзОВ «Вердикт капітал» було укладено договір факторингу №30-12/2021, відповідно до умов якого набуло права грошової вимоги за кредитним договором № 1345653. 10.01.2023 року між ТзОВ «Вердикт капітал» та ТзОВ «Коллект Центр» було укладено договір факторингу №10-01/2023, відповідно до умов якого набуло права грошової вимоги до відповідача. За змістом якого право вимоги переходить від первісного кредитора до нового кредитора з моменту підписання сторонами Акту приймання-передачі Реєстру Боржників. Перехід прав вимоги підтверджується наявним в матеріалах справи підписаним між сторонами актом прийому-передачі Реєстру Боржників.

Представник відповідачаОСОБА_3 в судовому засіданні позову не визнав та пояснив, що нарахування відсотків є незаконним оскільки, 16.04.2021 сторони уклали договір, за умовами якого відповідач отримала строком на 30 днів кредитні кошти у розмірі 8500 грн., які зобов`язався повернути до 16.05.2021 зі сплатою відсотків за ставкою 0,99 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. При цьому у матеріалах справи відсутні докази щодо продовження сторонами дій кредитного договору тобто пролонгації строку кредитування. Таким чином термін кредитування за даним договором закінчився 16.05.2021. Отже, право нараховувати відсотки, передбачені умовами Договору припинилося 16.04.2021 по закінченню строку кредитування, визначеного договором. Також, відсутні правові підстави для нарахування 3% річних та інфляційних збитків, оскільки відповідно до пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про споживче кредитування» у разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. Постановою Кабінету Міністрів України №1236 від 09.12.2020 встановлено на території України карантин з 19.12.2020, дія якого тривала до 30.06.2023 включно. Отже за цей період штрафні санкції не нараховувались. Отже, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних витрат та 3% річних у розмірі 287.38 грн. є незаконними та необгрунтованими. Відповідно до наданих матеріалів та розрахунку заборгованості відповідачем не вносились кошти на погашення кредитного договору. У Кредитному договорі зазначно, що строк дії договору складає 30 днів та закінчується 16.05.2021 року. Відповідно перебіг позовної давності почався з моменту закінчення терміну дії кредитного договору. У даному позові відсутні підтвердження перерахування коштів на картковий рахунок відповідача. Окрім цього чинне законодавство допускає наступне відступлення фактором права грошової вимоги третій особі лише за договором факторингу , тоді як в даному випадку набуття права вимоги відбулося на підставі договору відступлення права вимоги, а відтак позивачем не доведено перехід до нього права вимоги до боржника допустимими доказами. Вважає, що підстави для задоволення позову відсутні

Дослідивши матеріали цивільної справи та заслухавши доводи сторін, встановивши таким чином фактичні обставини справи, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно достатті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно достатті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першоюстатті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як встановлено в судовому засіданні, що 16.04.2021 року між ТзОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем було укладено кредитний договір № 1345653 (а.с.5-10).

Згідно договору 16.04.2021 відповідачу було перераховано на його картковий рахунок грошові кошти в сумі 8500 грн., що підтверджується випискою за договором б/н за період 16.04.2021- 01.05.2021 (а.с.163)

30.12.2021 року між ТзОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ТзОВ «Вердикт капітал» було укладено договір факторингу №30-12/2021, відповідно до умов якого набуло права грошової вимоги за кредитним договором № 1345653 (а.с.20-22).

10.01.2023 року між ТзОВ «Вердикт капітал» та ТзОВ «Коллект Центр» було укладено договір факторингу №10-01/2023, відповідно до умов якого набуло права грошової вимоги до відповідача (а.с.27-29).

З розрахунку заборгованості за договором кредитної лінії №1345653 від 16.04.2021 р., що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви, становить 26348,86 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 8500,00 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 17561,48 грн., інфляційні збитки - 248,26 грн., нараховані 3% річних 39,12 грн. (а.с. 19).

Кредитний договір укладено в електронному вигляді, шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Згідно зі ст.8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис».

Відповідно до ч. 2ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно із ч. 3ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч. 6ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченомустаттею12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Частиною 1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.

Враховуючи факт підписання відповідачем електронного договору шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, суд приходить до висновку, що укладення договору про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №1345653 від 16.04.2021 узгоджується зі ст.ст. 6 , 627 ЦК України та ст.ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ч.1 ст.513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі,що і правочин,на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Частина 1 статті 514 ЦКУ зазначає, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах,що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно частини 1 статті 1077, частини 1 статті 1078, частини 1 статті 1082 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові (стаття 514, частина 1 статті 1084 ЦК України).

Суд, на підставі наданих сторонами та оцінених у відповідності із вимогами статті 89 ЦПК України в їх сукупності та взаємозв`язку доказів, встановивши фактичні обставини справи, характер правовідносин сторін, та надавши їм належну правову оцінку, дійшов висновку про те, що належними та допустимими доказами у справі підтверджені факти укладання кредитного договору між ТзОВ «Коллект центр» та ОСОБА_1 у передбаченій законом формі, виконання кредитором умов договору щодо надання позичальнику кредитних коштів, та невиконання останнім зобов`язань з повернення цих коштів разом із нарахованими відповідно до умов договорів процентами за користування, що є підставою для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором на користь позивача, до якого за договорами факторингу як до фактору перейшли права кредиторів за вказаними договорами.

Суд не бере до уваги заперечення представника відповідача про те, що ТзОВ «Коллект центр» не є належним кредитором у даному зобов`язанні, оскільки позивачем не доведено перехід до нього права вимоги до боржника, а чинне законодавство допускає наступне відступлення фактором права грошової вимоги третій особі лише за договором факторинг, в той час як в даному випадку відбулося набуття права вимоги на підставі договору відступлення права вимоги, зокрема:

- 30.12.2021 року між ТзОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ТзОВ «Вердикт капітал» було укладено договір факторингу №30-12/2021, відповідно до умов якого набуло права грошової вимоги за кредитним договором № 1345653.

- 10.01.2023 року між ТзОВ «Вердикт капітал» та ТзОВ «Коллект Центр» було укладено договір факторингу №10-01/2023, відповідно до якого клієнт зобов`язується відступити фактору право вимоги, зазначених у відповідних реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором.

У постанові ВП ВС від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 зазначено, що відступлення права вимоги може відбуватись, зокрема, на підставі договору купівлі-продажу, дарування, міни. Якщо право вимоги відступається за плату (так званий продаж боргів), то сторони у відповідному договорі мають визначити ціну продажу цього майнового права. Можлива різниця між вартістю права вимоги та ціною його продажу може бути обумовлена ліквідністю цього майнового права та сама по собі (за відсутності інших ознак) не свідчить про наявність фінансової послуги, яка надається новим кредитором попередньому (п. 57 Постанови). Постанова ВП ВС від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (№ 12-1rc21)

Отже, укладений договір не є договором факторингу, оскільки не має за мету фінансування новим кредитором первісного кредитора, адже за його змістом: право вимоги переходить від первісного кредитора до нового кредитора з моменту підписання сторонами Акту приймання-передачі Реєстру Боржників (п. 5.2 Договору); оплата відступленого права вимоги відбувається із значним відтермінуванням - 1065 календарних днів з дати підписання сторонами цього договору (п. 7. 2.); Перехід прав вимоги підтверджується наявним в матеріалах справи підписаним між сторонами актом прийому-передачі Реєстру Боржників.

Таким чином, наявними в матеріалах справи доказами підтверджується перехід від ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» до ТОВ «Вердикт Капітал» та, в свою чергу, від ТОВ «Вердикт Капітал» до позивача прав вимоги кредитним договором, укладеним з відповідачем.

Стосовно заперечень відповідача щодо неправильного нарахування відсотків за договором, суд зазначає, що правилами надання грошових коштів у позику в редакції від 12.08.2021 року відповідно до п.6.5 яких, у разі неповернення/повернення не в повному розмірі/ несвоєчасного повернення позики та процентів, Позичальнику на таку неповернуту позику (або її частину) нараховуються проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожний день понадстрокового користування позикою (або п частиною), починаючи з першого дня такого понадстрокового користувания та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь якому випадку не більше 90 календарних днів.

Крім того у відповідності до п.7.1 Договору позичальник має право продовжити строк користування позикою (Пролонгація) і за продовження строку користування позикою позичальник сплачує проценти на умовах, обраних позичальником для здійснення певного виду пролонгації.

Відповідно до п.7.6 Договору при кожному продовженні строку користування позикою, змінюється кінцева дата строку позики та кінцева дата строку (терміну) дії договору позики на відповідну кількість календарних днів. Після кожного оформлення Пролонгації на електронну адресу позичальника, яку позичальник зазначив як контактну при реєстрації на Сайті,Товариство відправляє повідомлення з інформацією про оформлену позичальником Пролонгацію. Крім цього дана інформація щодо кінцевої дати строку позики та розміру заборгованості доступна позичальнику в Особистому кабінеті .

Позичальник розумів та погоджувався з тим, що нарахування процентів на позику (або її частину) за понадстрокове користування позикою за договором позики можливе в порядку пролонгації, це не є штрафом, пенею чи будь якою іншою штрафною санкцією в розумінні чинного законодавства, а застосовується виключно в якості процентної ставки на позику за понадстрокове користування.

Відтак, з огляду на свободу договору, яка передбачена статтею 6, 627 ЦК України, сторони на власний розсуд визначили строк кредитування (дисконтного періоду), а також; передбачили право кредитора нараховувати відсотки після закінчення строку надання кредиту у розмірі, визначеному в договорі.

Отже, нарахування відсотків здійснювалось в межах строку, визначеного та погодженого сторонами договору, доказів погашения заборгованості в повному обсязі матеріали справи не містять, а тому, заявлені до стягнення відсотки підлягають стягненню у повному обсязі.

Як встановлено з розрахунку заборгованості, позивач надав відповідачу можливість користуватися кредитними коштами, однак останній не дотримувалася своїх зобов`язань щодо погашення кредиту у визначені строки, на даний час продовжує ухилятись від виконання зобов`язань, у зв`язку з чим станом на день подання позову до суду наявна заборгованість у розмірі 26348,86 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 8500,00 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 17561,48 грн., інфляційні збитки - 248,26 грн., нараховані 3% річних 39,12 грн. (а.с. 19).

Щодо нарахування інфляційних збитків та 3% річних суд не вбачає можливості списання даних коштів як просить відповідач, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 625 ЦК України Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, Якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно п. 15 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

Проте, вказані норми застосовується щодо нарахування штрафних санкцій за порушення виконання умов договору, зокрема неустойки (штрафу та пені), а не відсотків за користування кредитом або сум, нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України.

У справі, що розглядається, позивач не нараховував пеню, неустойку та/або інші штрафні санкції за невиконання умов договору. Враховуючи, що відсотки не є пенею, їх зменшення чинним законодавством не передбачено. Таким чином, нарахування відсотків за користування кредитом та/або відсотків річних на період дії карантину не обмежено. При цьому, умовами договору не передбачено та позивачем не нараховувалась неустойка.

Крім того, відповідно до п. 19 Перехідних та прикінцевих положень до ЦК України У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Таким чином, з 12.03.2020 по 01.07.2023 року перебіг строків позовної давності продовжено, а з 24.02.2022 року та по даний час перебіг строків позовної давності зупинено. Отже, строки позовної давності не були пропущені позивачем, а, підстави для застосування наслідків спливу строку позовної давності у суду відсутні.

Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідач істотно порушив умови укладеного з позивачем договору № 1345653 від 16.04.2021, а, зокрема, у встановленому порядку та строки не погашав кредит та проценти за користування ним, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 26348,86 грн.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 3028,00 грн. сплаченого судового збору.

Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що 01.07.2024 позивач уклав з адвокатським об`єднанням «Лігал ассістанс» договір про надання правової допомоги та сплатив визначену вартість послуг в загальній сумі 9000,00грн.,що підтверджується актом виконаних робіт та рахунком від 06.08.2024 (а.с.37 зворот-38,39,42).

Враховуючи складність справи, враховуючи дії представника позивача у справі, тривалість розгляду справи, суд вважає, що розмір витрат позивача на надання правової допомоги є пропорційним до предмету позову, відповідає принципам справедливості та верховенства права, а тому наявні підстави для їх задоволення,

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 626, 628, 1048, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 81, 137, 141, 263-265,280-282 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов задоволити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь ТзОВ «Коллект Центр» (юридична адреса: 01033, м. Київ, вул. Мечнікова, 3, офіс 306, ) заборгованість за договором № 1345653 від 16.04.2021 у розмірі 26348,86 грн., 3028,00 грн. сплаченого судового збору та 9000,00 грн. витрат за надання правничої допомоги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 05.02.2025.

Суддя: