ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2327/25 Справа № 204/3602/23 Суддя у 1-й інстанції - Дубіжанська Т. О. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Макарова М.О., Свистунової О.В.

за участю секретаря Попенко Ю.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Донець Сергія Олександровича, представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Резніка Олександра Геннадійовича на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 08 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики.

В обґрунтування позовних вимог, які уточнювалися в ході судового розгляду справи, ОСОБА_2 посилався на те, що 16 липня 2020 року між ним та ОСОБА_3 був укладений договір позики на суму 270 000 грн., які були передані відповідачу. На підтвердження укладеного договору позики та його умов відповідач ОСОБА_3 16 липня 2020 року написав розписку, в якій зобов`язався повернути суму боргу, еквівалентну 10 000 доларів США до 16 липня 2021 року. Вказана розписка, складена в присутності свідків ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . Однак до цього часу відповідач ОСОБА_3 борг не повернув, чим порушив умови виконання взятих на себе зобов`язань. Крім того, розписка була укладена за згодою дружини відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 , про що свідчать її відповідні приписи у розписці. Оскільки договір, був укладений одним з подружжя в інтересах сім`ї, за згодою другого з подружжя, позивач вважає що борг за договором позики повинен бути стягнутий солідарно з подружжя ОСОБА_1 . На підставі викладеного ОСОБА_2 просив суд стягнути з відповідачів солідарно борг за договором позики, з урахуванням пені, у загальному розмірі 5 102 202 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 грн., судові витрати у розмірі 13 956 грн. 80 коп.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 жовтня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму основного боргу в розмірі 270 000 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 2 700 грн. У задоволенні решти позовних вимог до ОСОБА_3 відмовлено. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті експертизи в розмірі 7 342 грн. 62 коп. У задоволенні вимог представника відповідачів щодо відшкодування витрат на правову допомогу відмовлено.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2024 року виправлено описку допущену при оголошенні вступної та резолютивної частини рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 жовтня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, а саме: викладено другий абзац резолютивної частини в наступній редакції: «Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму основного боргу у розмірі 270 000 грн.»; зазначивши в третьому абзаці резолютивної частини суму судового збору, що підлягає стягнення як «2 700 грн.».

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Донець С.О. просить рішення суду від 08 жовтня 2024 року скасувати в частині відмови відповідачам у стягненні витрат на правову допомогу та ухвалити нове рішення про стягнення з позивача на користь відповідача ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 66 000 грн., а також гонорар успіху у розмірі 1 020 440 грн. 40 коп., на користь відповідача ОСОБА_3 гонорар успіху у розмірі 966 400 грн. 40 коп., посилаючись на неповне з`ясування судом обставин у справі, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Резнік О.Г. просить рішення суду від 08 жовтня 2024 року скасувати в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суми основного боргу у розмірі 270000 грн. та у відмові у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 солідарно суму основного боргу у розмірі 411800 грн.; в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судового збору за подачу позову у розмірі 2700 грн. та про відмову у цій частині у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 та стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 солідарно витрати на судовий збір за подачу позову у розмірі 4118 грн.; в частині відмови у задоволенні решти позовних вимог до ОСОБА_3 та про відмову в цій частині у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про солідарне стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 10000 грн., в частині стягнення з ОСОБА_2 на корсить ОСОБА_3 витрат по оплаті експертизи у розмірі 7342 грн. 62 коп. скасувати, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин у справі, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу, подану представником відповідача ОСОБА_1 - адвокатом Донець С.О., представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Резнік О.Г. просить апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Донець С.О. залишити без задоволення, рішення суду від 08 жовтня 2024 року в оскарженій ним частині залишити без змін.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Резніка О.Г. залишити без задоволення, апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Донець С.О. задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно із частинами першою та третьою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною першою статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Верховний Суд у постанові від 02 червня 2021 року у справі №757/62714/18 зазначив, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця, а також, що позичальник зобов`язується повернути позику.

Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.

У справі встановлено, 16 липня 2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір позики у вигляді розписки, згідно умов якого позикодавець передав, а позичальник отримав кошти в розмірі 270 000 грн., що на день укладання договору за офіційним курсом НБУ еквівалентно 10 000 доларів США, і зобов`язався повернути суму позики еквівалентну 10 000 доларів США в строк до 16 липня 2021 року (т. 1 а.с.13).

Згідно договору позики передбачено, що позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю пеню у розмірі 1% від загальної суми, за кожен день прострочення виконання грошового зобов`язання. Грошові кошти отримано в присутності свідка ОСОБА_4 (т. 1 а.с.13).

Позивачем на підтвердження факту передачі грошових коштів відповідачу суду був наданий оригінал розписки від 16 липня 2020 року, яка заповнена та підписана ОСОБА_3 (т.2 а.с. 8).

Судом встановлено, 16 липня 2020 року відповідач ОСОБА_3 дійсно отримав від позивача грошові кошти у сумі 270 000 грн. у борг та зобов`язався їх повернути до 16 липня 2021 року, проте допустив неналежне виконання взятих на себе зобов`язань за договором позики у вигляді розписки від 16 липня 2020 року, борг у вказаний строк не повернув.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з 11 вересня 1998 року перебувають в зареєстрованому шлюбі та станом на час укладення ОСОБА_3 з ОСОБА_2 договору позики від 16 липня 2020 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі (т.1 а.с.12).

Відповідач ОСОБА_1 заперечувала підписання нею розписки від 16 липня 2020 року та надання нею згоди на отримання її чоловіком ОСОБА_3 грошових коштів у борг від ОСОБА_2 .

Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 17 жовтня 2023 року задоволено клопотання представника відповідачів про призначення судової почеркознавчої експертизи. Призначено у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено такі питання: -чи виконано підпис від імені ОСОБА_1 у документі «Розписка в отриманні суми боргу» від 16 липня 2020 року на першій сторінці в графі «підпис дружини позичальника» тією особою, від імені якої він зазначений, чи іншою особою? -чи виконано запис від імені ОСОБА_1 у документі «Розписка в отриманні суми боргу» від 16 липня 2020 року на першій сторінці в графі «П.І.Б. дружини» тією особою, від імені якої він зазначений, чи іншою особою? Провадження експертизи доручено експерту Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС (49033, м. Дніпро, тупик Будівельний, буд. 1). Експерта попереджено про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 КК України. У розпорядження експерта надано копію ухвали, матеріали цивільної справи №204/3602/23 (2/204/1675/23), оригінал «Розписка в отриманні суми боргу» від 16 липня 2020 року, яка знаходиться у матеріалах цивільної справи, експериментальні зразки підпису ОСОБА_1 на 10 арк., експериментальні зразки почерку ОСОБА_1 на 10 арк. Оплату вартості експертизи покладено на ОСОБА_1 . Провадження по справі зупинено (т.2 а.с.10, 11).

Згідно висновку експерта №СЕ-19/104-24/13694-ПЧ від 07 травня 2024 року за результатами проведення почеркознавчої експертизи, підпис від імені ОСОБА_1 у документі «Розписка в отриманні суми боргу» від 16 липня 2020 року на першій сторінці в графі «підпис дружини позичальника» - виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою. Рукописний напис « ОСОБА_1 » від імені ОСОБА_1 у документі «Розписка в отриманні суми боргу» від 16 липня 2020 року на першій сторінці в графі «П.І.Б. дружини» виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою (т.2 а.с.43-50).

Таким чином, встановлено, договір позики від 16 липня 2020 року ОСОБА_1 не підписувала та відповідно не надавала згоду на отримання коштів у борг від ОСОБА_2 її чоловіком ОСОБА_3 в інтересах сім`ї.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що відсутні правові підстави для солідарного обов`язку ОСОБА_1 з повернення грошових коштів за договором позики, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , та відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення з неї грошових коштів за договором позики від 16 липня 2020 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Стороною відповідача ОСОБА_3 до відзиву на позовну заяву надано протоколи № 01/03-2021 від 01 березня 2021 року та № 03/03-2021 від 03 березня 2021 року загальних зборів учасників ТОВ "Фруктовий рай" про надання ОСОБА_2 16% статутного капіталу (т.1 а.с. 198, 199).

Однак, будь-яких посилань на погашення боргу за договором позики шляхом отримання ОСОБА_2 частки статутного капіталу підприємства, протоколи зборів не містять.

Посилання відповідача ОСОБА_3 на те, що ним виконано зобов`язання за договором позики від 16 липня 2020 року за рахунок вступу ОСОБА_2 до учасників ТОВ "Фруктовий рай" та надання йому 16% статутного капіталу судом першої інстанції вірно не прийнято до уваги, оскільки не надано належних та допустимих доказів, на підтвердження факту надання ОСОБА_2 16% статутного капіталу ТОВ "Фруктовий рай" в рахунок погашення боргу за спірним договором позики у розмірі 270 000 грн.

Враховуючи, що долучений до матеріалів справи оригінал розписки від 16 липня 2020 року про отримання коштів відповідачем ОСОБА_3 у позивача є належним і допустимим доказом виникнення боргового зобов`язання, цей договір позики сторони уклали відповідно до вимог ст. 1047 ЦК України, що вказана розписка є не лише підтвердженням укладення договору позики, а й передачі позикодавцем грошової суми позичальнику, та враховуючи відсутність доказів про повернення боргу відповідачем ОСОБА_3 позивачу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову в частині стягнення боргу з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_2 у розмірі 270 000 грн.

Посилання представника позивача, що борг повинен бути повернутий відповідно еквіваленту у доларах США в сумі 10 000 доларів США є безпідставними, оскільки з договору позики вбачається, що предметом договору є сума боргу, яка була передана відповідачу у грошовій одиниці 270 000 грн., а відповідно до норм діючого закону, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Стосовно вимог позивача про стягнення пені за прострочення зобов`язання за період з часу з 17 липня 2021 року по 07 жовтня 2024 року у розмірі 4 690 402 грн. слід зазначити наступне.

Відповідно до укладеного договору позики від 16 липня 2020 року, на позичальника покладається зобов`язання сплатити пеню у розмірі 1% від суми боргу за кожен день прострочення зобов`язання.

Згідно з частинами першою, третьою статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України, особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення дати, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму.

У відзиві на позовну заяву, подану до суду першої інстанції, представник відповідачів Донець С.О. просив суд застосувати строки позовної давності щодо стягнення пені у цій справі (т.1 а.с.181-184).

Згідно ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Слід зазначити, у розписці, якою підтверджується факт укладення договору позики та умови цього договору, зазначено строк виконання грошового зобов`язання - 16 липня 2021 року, і саме з наступного дня, 17 липня 2021 року, у позикодавця виникає право звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права, тому саме зазначена дата, як початок перебігу строку позовної давності визначається судом.

Таким чином, звернувшись 14 березня 2023 року до суду із цим позовом, позивач ОСОБА_2 пропустив річний строк позовної давності щодо стягнення пені за договором позики від 16 липня 2021 року, який відраховується у цій справі з 17 липня 2021 року та сплинув 17 липня 2022 року, та про застосування якого просив представник відповідача.

Доказів того, що перебіг строку позовної давності переривався, позивачем не надано, як і не подано клопотання про поновлення строків звернення та не доведено поважності причини пропуску цього строку.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з відповідача ОСОБА_3 пені за прострочення виконання зобов`язання.

Стосовно вимог позивача ОСОБА_2 про стягнення витрат на правничу (правову) допомогу в розмірі 10 000 грн. слід зазначити наступне.

Положеннями ст. ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2)пов`язані із залученням свідків,спеціалістів,перекладачів,експертів та проведенням експертизи; 3)пов`язані з витребуванням доказів,проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням,забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Відповідно до ст.137 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року по справі № 596/2305/18.

Таким чином, у разі недотримання вимог частини п`ятої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 137 ЦПК України).

Вказана правова позиція щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони узгоджується із правовою позицією, викладеною: в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19; у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: від 03 червня 2020 року у справі № 211/1674/19 (провадження № 61-2679св20), від 19 серпня 2020 року у справі № 195/31/16-ц (провадження № 61-15811св19); у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: від 18 листопада 2020 року у справі №922/3706/19, від 17 грудня 2020 року у справі № 922/3708/19.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до статті 28 Правил адвокатської етики, затверджених звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до п.8 ч.2 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У позовній заяві ОСОБА_2 просив суд стягнути з відповідачів солідарно витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 грн. (т.1 а.с.2-4, т.2 а.с.86, 87).

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, понесених під час розгляду справи, позивачем було надано договір про надання адвокатом правової допомоги від 30 січня 2023 року, укладений з адвокатом Резніком О.Г. (т.1 а.с.98).

У п.3 договору про надання адвокатом правової допомоги від 30 січня 2023 року вказано оплата за надані послуги проводиться відповідно до додатку №1, який є невід`ємною частиною цього договору.

Додаток №1 до договору про надання адвокатом правової допомоги від 30 січня 2023 року в матеріалах справи відсутній.

У договорі про надання адвокатом правової допомоги від 30 січня 2023 року розмір гонорару не є фіксованим.

До ухвалення у справі судового рішення представником позивача не надано суду доказів на підтвердження понесення таких витрат, як і не вказано до закінчення судових дебітів про те, що такі докази будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду .

Враховуючи, що представник позивача не дотримався процесуальних норм закону, не подав до суду доказів на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу разом із першою заявою по суті справи або до закінчення судових дебатів, а в судових дебатах не повідомив суду ні про наміри подати докази понесення позивачем судових витрат, ні про причини неможливості подати такі докази вчасно, суд першої інстанції дійшов обговорюваного висновку про відмову у задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.

Стосовно заяви представника відповідачів щодо відшкодування витрат на правничу (правову) допомогу слід зазначити наступне.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результати розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу надання послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до п.3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт ( наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Встановлено, суд першої інстанції у цій справі дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.

На підтвердження понесених витрат на надання професійної правничої допомоги, представником відповідачів адвокатом Донець С.О. було надано договір про надання правової допомоги № 28/03-2023 від 28 березня 2023 року, укладений між Адвокатським бюро "Донець С.О" в особі адвоката Донець С.О. та ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , платіжну інструкцію №@2РL493890 на загальну суму 38 200 грн. (плата за юридичні послуги згідно договору надання правової допомоги № 28/03-2023 від 28 березня 2023 року) (т.1 а.с.186, 196, 197).

На підтвердження понесених відповідачами витрат на правничу допомогу у суді адвокат Донець С.О. надав Акт про надані послуги від 09 липня 2024 року, в якому вказані наступні послуги: вивчення наданих Клієнтом для ведення справи документів - вартість послуг 200 доларів США; підготовка і направлення адвокатського запиту в прикордонну службу - вартість послуг 50 доларів США; пояснення на апеляцію ОСОБА_2 справа № 204/3602/23 (арешт корпоративних прав) вартість послуг 200 доларів США; підготовка і подання відзиву на позов, заяв про витребування доказів, виклик свідків, призначення почеркознавчої експертизи справа № 204/3602/23 - вартість послуг 400 доларів США; участь в судовому засіданні справа № 204/3602/23 суддя Дубіжанська Т.О. - вартість послуг 200 доларів США; зустріч на офісі адвоката та формування подальшої концепції захисту в рамках цивільних справ - вартість послуг 100 доларів США; участь в судовому засіданні справа № 204/3602/23 суддя Дубіжанська Т.О. - вартість послуг 50 доларів США. Загальна сума виконаних робіт становить 1200 доларів США (т.2 а.с.89). У Акті наданих послуг від 09 липня 2024 року вказано, що на час підписання цього акту середньо ринковий курс продажу валюти населенню банками України становить 1 долар США = 41 грн. Сума до сплати згідно п. 4.1 Договору становить: 1200 х 41 = 49 200 грн. З урахуванням раніше сплачених сум, переплата становить: 38 200 грн. + 27 800 грн. - 49 200 грн. (т.2 а.с.89).

Пунктом 4 договору про надання правової допомоги № 28/03-2023 від 28 березня 2023 року, укладений між Адвокатським бюро "Донець С.О" в особі адвоката Донець С.О. та ОСОБА_3 , ОСОБА_1 передбачено, що клієнти зобов`язані сплатити адвокатському бюро гонорар успіху у розмірі 20% від оспорюваної суми, якщо для замовника прийнято позитивне рішення.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару ( фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення, тощо, визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі ( складання позовної заяви, надання консультацій).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) у рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece, заява №31107/96) вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з "гонораром успіху". ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Велика Палати Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 вказала, що "при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VI як «форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу".

Також у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару інша сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21.

Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №75/9215/15-ц вказано, що при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.

Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.

Крім того, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).

Чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката. Отже, за умови дотримання визначеної законом процедури попереднього визначення суми судових витрат, а також порядку подання необхідного об`єму доказів на підтвердження понесених витрат, сторона може розраховувати на відшкодування витрат на правничу допомогу в повному розмірі.

Однак, беручи до уваги принцип співмірності, слід пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності.

Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 відмовлено, враховуючи складність справи, час, витрачений адвокатом на виконання наданих послуг, обсяг наданих Адвокатським бюро "Донець С.О" в особі адвоката Донець С.О. послуг та виконаних робіт, також враховуючи, що позивач заперечував проти стягнення витрат на правову допомогу, гонорару успіху колегія суддів дійшла висновку про стягнення з позивача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі

10 000 грн., що є співмірним з наданим адвокатом обсягом послуг, які відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18 зазначила, що в рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19.10.2000 у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) Європейський суд з прав людини вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з "гонораром успіху".

В зазначеному рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок сплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§55).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат (відшкодування їх за рахунок іншої сторони) у формі "гонорару успіху", суд повинен виходити не з договору між адвокатом та клієнтом, який створює саме для них права та обов`язки, та погодженого ними розміру гонорару (в даному випадку вирахуваного ними у відсотковому співвідношенні від суми незадоволених позовних вимог), а й з пропорційності цих витрат фактично понесеним судовим витратам, безпосередньо пов`язаним з розглядом справи, які визначені адвокатським бюро та оцінені судом, зокрема з точки зору складності цієї справи та розумної необхідності цих судових витрат для даної справи.

Отже, з огляду на складності цієї справи, розумної необхідності цих судових витрат для справи - гонорару успіху, колегія суддів дійшла висновку про стягнення з позивача ОСОБА_2 на користь відповідача ОСОБА_1 гонорар успіху у розмірі 5 400 грн.

Враховуючи, що позовні вимоги позивача задоволено частково, стягнуто суму боргу з відповідача ОСОБА_3 у розмірі 270 000 грн., тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 700 грн.

Також, судом першої інстанції правильно стягнуто з позивача на користь відповідача ОСОБА_1 витрати в розмірі 7 342 грн. 62 коп. понесені нею за проведення судової почеркознавчої експертизи у цій справі, оскільки у задоволенні позовних вимог позивача до відповідача ОСОБА_1 відмовлено з тих підстав, що ОСОБА_1 не підписувала розписку.

Доводи апеляційної скарги представника позивача щодо доведеності позовних вимог позивача у повному обсязі, наявності підстав для їх задоволення у повному обсязі є безпідставними.

За таких обставин, враховуючи викладене, апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Резніка О.Г. слід залишити без задоволення, апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Донець С.О. задовольнити частково, рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 08 жовтня 2024 року - скасувати в частині відмови у задоволенні вимог представника відповідачів - адвоката Донець С.О. щодо відшкодування витрат на правову допомогу, надану відповідачеві ОСОБА_1 , стягнення гонорару успіху та ухвалити в цій частині нове рішення, про часткове задоволення вимог представника відповідачів - адвоката Донець С.О. щодо відшкодування витрат на правову допомогу, надану відповідачеві ОСОБА_1 , гонорару успіху.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Резніка Олександра Геннадійовича - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Донець Сергія Олександровича - задовольнити частково.

Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 08 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики - скасувати в частині відмови у задоволенні вимог представника відповідачів - адвоката Донець Сергія Олександровича щодо відшкодування витрат на правову допомогу, надану відповідачеві ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн. та гонорар успіху у розмірі 5 400 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді М.О.Макаров

О.В. Свистунова