Номер провадження: 22-ц/813/1290/25
Головуючий у першій інстанції Прийомова О.Ю.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Кострицького В.В., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря Соболєвої Р.М.,

учасники справи: позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕЛІТ ФІНАНС", відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника Монатка Дениса Сергійовича

на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04 квітня 2024 року, ухвалене Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області у складі: судді Прийомової О.Ю. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕЛІТ ФІНАНС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕЛІТ ФІНАНС" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 27 липня 2020 року між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання кредиту 500836486, відповідно до умов якого АТ «Альфа-Банк» надав позичальнику кредит у сумі 64 307, 99 грн, строк кредиту 48 місяців на споживчі потреби з відсотковою ставкою 32,00% річних.

Договір кредитної лінії укладено з відповідачем у електронній формі відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», який має силу договору, укладеного в письмовій формі та підписаний сторонами.

АТ «Альфа-Банк» виконав умови кредитного договору та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти у розмірі 64 307, 99 грн, в свою чергу позивальник не виконав умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів внаслідок чого виникла заборгованість.

Згідно детального розрахунку заборгованості станом на 20 грудня 2021 року загальний розмір заборгованості становив 87 276, 36 грн, яка складається: з тіла кредиту в розмірі 62 671, 92 грн, заборгованості по відсоткам за користування кредитом 24 604, 44 грн.

20 грудня 2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором, і ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло статусу кредитора за кредитним договором 500836486 від 27 липня 2020 року.

Згідно з розрахунком заборгованості за відповідачем станом на 20 грудня 2021 року обліковується заборгованість в розмірі 87 276, 36 грн.

Оскільки заборгованість не повернута, позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором у загальній сумі 87276, 36 грн, судові витрати у розмірі 2684,00 грн.

11 березня 2024 року через підсистему Електронний суд від представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що позивачем не доведено та не надано до суду доказів реального отримання права вимоги до відповідача за кредитним договором; позивачем не надано до суду доказів сплати коштів за договором факторингу, як і не надано акту приймання передачі Реєстру Боржника, через що відсуне підтвердження про реальне виконання цього договору та набуття позивачем статусу Фактора та Кредитора.

Крім того, позивачем не надано до суду доказів направлення ані Фактором ані Клієнтом письмового повідомлення відповідачу про відступлення права грошової вимоги.

Також, вважає, що розмір заборгованості відповідача за кредитним договором є необґрунтованим, оскільки позивачем не доведено, з якого часу у відповідача почалось порушення грошового зобов`язання, не зазначає про внесення відповідачем платежів за договором, яким чином нарахована заборгованість та за яким принципом (формулою) арифметичним розрахунком. Тому просить відмовити у задоволені позовних вимог позивача у повному обсязі.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04 квітня 2024 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕЛІТ ФІНАНС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕЛІТ ФІНАНС" заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 87 276, 36 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 62671,92 грн, відсотки за користування кредитом 24604, 44 грн. Вирішено судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що з наданих позивачем доказів оферта на укладання угоди про надання кредиту № 500836486 та паспорті споживчого кредиту, містять підпис відповідача, відповідач підтвердила, що отримала всю інформацію про умови кредитування. Доказів погашення суми отриманого кредиту відповідачем не надано. Тому суд прийшов до висновку, що відповідачем з моменту укладення договору витрачено, але не погашено кредитних коштів на загальну суму 87 276, 36 грн, що і підлягає стягненню з відповідача, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

ОСОБА_1 в особі свого представника Монатка Д.С. звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати, як незаконне, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 в особі свого представника Монатка Д.С. зазначає, що позивачем не надано до суду доказів сплати ним коштів за договором факторингу, як і не надано акту приймання-передачі реєстру боржників, через що відсутнє підтвердження про реальне виконання цього договору та набуття позивачем статусу фактору та кредитора.

Скаржник посилаючись на практику Верховного Суду, зазначає, що відсутність підтвердження оплати ціни права вимоги за договором факторингу є самостійною підставою для відмови у задоволенні вимог позивача.

Вказує, що позивач разом з договором надає додаток № 1-1, який містить назву «Характеристика права вимоги, переданих фактору клієнтом за договором та боржників за основними договорами», який не є документом з назвою реєстр боржників, сформований в односторонньому порядку, та не містить підпис Банку, який є стороною договору факторингу.

Вважає, що розмір заборгованості відповідача за кредитним договором, який виконаний в односторонньому порядку позивачем, є необґрунтованим, оскільки позивачем не доведено, з якого часу у відповідача почалось порушення грошового зобов`язання, яким чином нарахована заборгованість та за яким принципом (формулою) арифметичним розрахунком.

Від Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕЛІТ ФІНАНС" надійшов відзив на апеляційну скаргу, який ухвалою суду від 02 жовтня 2024 року повернуто без розгляду у зв`язку з поданням відзиву поза межами встановленого судом строку.

Від Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕЛІТ ФІНАНС" надійшли додаткові пояснення, в яких просить долучити докази, які не були долучені до позовної заяви, а саме: платіжне доручення, як доказ оплати повної ціни Договору Факторингу, копія акту приймання-передачі реєстру боржників, а також витяг з Додатку 1-1 до Договору факторингу.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В судовому засіданні представник відповідачки ОСОБА_1 адвокат Гусаков О.Б. підтримав доводи апеляційної скарги.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕЛІТ ФІНАНС", ОСОБА_1 та її представник Монатко Д.С., належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи і в установленому законом порядку, повістку отримали 19.12.2024 22:51:34 в особистому кабінеті підсистеми (модуля) ЄСІТС Електронний суд, що підтверджується довідками (а.с. 124, 124 зв, 125).

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає задоволенню.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 27 липня 2020 року між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання кредиту 500836486, відповідно до умов якого АТ «Альфа-Банк» надав позивальнику кредит у сумі 64 307, 99 грн, строк кредиту 48 місяців на споживчі потреби з відсотковою ставкою 32,00% річних.

Договір кредитної лінії укладено з відповідачем у електронній формі відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», який має силу договору, укладеного в письмовій формі та підписаний сторонами. (а.с. 5-6)

АТ «Альфа-Банк» виконав умови кредитного договору та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти у розмірі 64 307, 99 грн, в свою чергу позивальник не виконав умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів внаслідок чого виникла заборгованість.

Згідно детального розрахунку заборгованості станом на 20 грудня 2021 року загальний розмір заборгованості становив 87 276, 36 грн, яка складалась з тіла кредиту в розмірі 62 671, 92 грн, заборгованості по відсоткам за користування кредитом 24 604, 44 грн. (а.с. 24)

20 грудня 2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу, за яким відбувається відступлення прав вимоги за кредитним договором, на підтвердження чого позивачем надано копію договору факторингу № 4 від 20 грудня 2021 року.

Також до позовної заяви як першої заяви по суті справи позивачем надано додаток 1-1 до Договору факторингу № 4 від 20 грудня 2021 року, відповідно до якого зазначена характеристика права вимоги, переданих фактору клієнтом за договором та боржників за основними договорами (а.с. 7-12).

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму.

Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Вказані висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19.

Згідно частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Одними із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема, у договорах про надання споживчого кредиту.

Обставини укладення вищезазначеного кредитного договору відповідачем не оспорюються.

Відповідно до ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок:

1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги);

2) правонаступництва;

3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем);

4) виконання обов`язку боржника третьою особою.

2. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

3. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло статусу кредитора за кредитним договором 500836486 від 27 липня 2020 року.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Щодо доказів переходу від ПАТ «Альфа-Банк» до ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» права вимоги до ОСОБА_1 за договором № 500836486 від 27 липня 2020 року, колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

На підтвердження переуступки права вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» долучено до позову наступні докази: договір факторингу № 4 від 20.12.2021 (а.с. 7-11); Додаток 1-1 до договору факторингу № 4 «Характеристика права вимоги, переданих фактору клієнтом за договором та боржників за основними договорами» від 20.12.2021 (а.с. 12).

Натомість, за умовами Договору факторингу № 4 від 20.12.2021 (розділ 2) в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт відступає Фактору, а Фактор набуває належне Клієнтові Право Вимоги до Боржників (які надалі, в залежності від контексту, іменуються «Боржники» або «Боржник», за договорами (надалі іменуються «Основні договори» або «Основний договір», в залежності від контексту), перелік яких наведено в Додатку № 1-1 до Договору. (п. 2.1)

Право Вимоги, що відступається згідно даного Договору, включає суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями, пенями та всіма іншими платежами за Основними договорами, право на одержання яких належить Клієнту. (п. 2.2)

Право Вимоги вважається відступленим Фактору з дати оплати Фактором Ціни Права Вимоги відповідно до п. 4.2 цього Договору. В дату здійснення оплати Фактором Ціни Права Вимоги відповідно до п. 4.2 цього Договору Сторони підписують Акт приймання-передачі Реєстру Боржників, за формою встановленою в Додатку № 2 до цього Договору. (п. 2.3)

Клієнт зобов`язаний в день здійснення оплати Фактором Ціни Права Вимоги відповідно до п. 4.2 цього Договору (12 878 944 грн) додатково підготувати і передати Фактору в електронній формі, електронною поштою або кур`єрською доставкою на електронному носієві (флешка, компакт-диск та інші оптичні носії інформації) Реєстр Боржників за формою, встановленою у Додатку 1-2 (Реєстр Боржників має містити поля відповідно до переліку згідно Додатку 1 до цього Договору, з усіма заповненими даними про Боржників) (п. 2.3.1).

Наданий позивачем Додаток 1-1 до договору факторингу № 4 від 20 грудня 2021 року, характеристика права вимоги, переданих фактору клієнтом за договором та боржників за основними договорами (а.с. 12), відповідно до якого позивачу було передано право вимоги до ОСОБА_1 за договором № 500836486, не є доказами, передбаченими наведеними умовами договору факторингу між фінансовими установами.

Так, додаток 1-1 підписаний лише позивачем, підпис представника AT «Альфа-Банк» відсутній, у той час, коли відповідно до п. 4.2 цього Договору Сторони підписують Акт приймання-передачі Реєстру Боржників, за формою встановленою в Додатку № 2 до цього Договору. (п. 2.3)

Оскільки вказані докази відсутні, то позивач мав надати докази оплати за договором факторингу, чого ним також суду першої інстанції не надано.

Відповідно до п. 4.2 договору факторингу № 4 від 20 грудня 2021 року ціна права вимоги за цим договором становить 12 878 944,00 грн.

Відповідно до п. 2.3 право вимоги вважається відступленим фактору з дати оплати фактором ціни вимоги відповідно до п.4.2 цього договору.

Як вбачається із позовної заяви і доданих до неї письмових доказів, позивачем на підтвердження виникнення права вимоги не було надано суду першої інстанції доказів оплати АТ «Альфа-Банк» ціни права вимоги позивачем, а також не долучено акт приймання-передачі реєстру боржників.

Отже, позивачем не доведено правомірність заявлених вимог й не доведено факт набуття права грошової вимоги до відповідача, на що цілком слушно посилався відповідач в своєму відзиві на позовну заяву.

На вказане вище, суд першої інстанції належної уваги не звернув та дійшов до помилкового висновку про задоволення позову та стягнення заборгованості за кредитним договором.

Щодо наданих ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» у відзиві на апеляційну скаргу нових доказів колегія суддів зазначає наступне.

Долучені нові докази, а саме: копія платіжного доручення № 34291 від 20 грудня 2021 року, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» сплатило повну ціну за право вимоги згідно з договором факторингу № 4 від 20 грудня 2021 року, а також копія акту приймання передачі реєстру боржників від 20 грудня 2021 року до Договору факторингу № 4 від 20 грудня 2021 року апеляційним судом не приймаються до розгляду, оскільки такі докази у суд першої інстанції не подавалися позивачем, вони не були предметом дослідження суду першої інстанції та позивач із будь-якими заявами щодо долучення до справи вказаних доказів не звертався, а також не обґрунтував та не надав доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно із частиною 1 статті 15, частиною 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Положеннями статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України).

Відповідно до частин 2-3 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що застосуванню норм матеріального права передує встановлення обставин у справі та підтвердження їх відповідними доказами. Суд апеляційної інстанції має право досліджувати нові докази, якщо неподання таких доказів до суду першої інстанції зумовлене поважними причинами (поважність причин повинен довести заявник, який подає такі докази). Вказане положення закріплене законодавцем з метою забезпечення змагальності процесу в суді першої інстанції, де сторони повинні надати всі наявні в них докази, і недопущення зловживання стороною своїми правами.

Таким чином, тлумачення положень частини 4 статті 365, 367 ЦПК України дає можливість виснувати, що суд апеляційної інстанції, здійснюючи апеляційний розгляд справи, може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа, з доведених нею поважних причин, не мала можливості подати до суду першої інстанції. Разом з тим, вирішуючи питання стосовно прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, суд апеляційної інстанції зобов`язаний мотивувати свій висновок у відповідній ухвалі або в ухваленому судовому рішенні. Крім того, у разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів, зокрема, у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 43 ЦПК України учасники справи мають право подавати докази, яке у взаємозв`язку з положеннями статті 44 цього Кодексу повинно використовуватись добросовісно, а не всупереч завданню судочинства. Отже, учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Норми ЦПК України надають детальну регламентацію строків подання доказів, що, об`єктивно, мінімізує можливі випадки зловживання правами у сфері доказування.

Верховний Суд неодноразово у своїх постановах звертав увагу, що зазначена законодавча регламентація відповідає процедурі повного розкриття доказів (discovery). По суті зазначені норми спрямовані на зміщення акценту зі стадії розгляду справи по суті на стадію підготовчого провадження, під час якого і має відбуватися збір процесуального матеріалу і так званий обмін змагальними паперами, що забезпечує розгляд справи у розумні строки. Зазначене свідчить про посилення ролі підготовчого провадження у структурі загального позовного провадження цивільного судочинства в Україні.

Випадки дослідження апеляційним судом нових доказів можуть бути, зокрема, такими:

1) докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, не знала і не могла знати про їх існування;

2) докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин (не залежних від нього) не міг надати їх до суду;

3) суд першої інстанції помилково виключив із судового розгляду надані учасником процесу докази, що могли мати значення для справи;

4) суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, коли їх подання суду для нього становило певні труднощі тощо).

5) наявні інші поважні причини їх ненадання до суду першої інстанції, де відсутні умисел чи недбалість особи, яка їх подає, або вони не досліджені цим судом внаслідок інших процесуальних порушень.

Зазначене підтверджується численною, сталою й незмінною практикою Верховного Суду (різних юрисдикцій) з цього процесуального питання, яке має важливий вплив на дотримання принципів судочинства: змагальності, диспозитивності, рівності всіх учасників судового процесу, правової визначеності (див.: постанова Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 08 листопада 2023 року у справі №140/1322/22; постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі №717/2052/16-ц, провадження №14-632цс18 (цивільна юрисдикція), від 31 січня 2020 року у справі №370/999/16-ц, провадження №14-709цс19 (цивільна юрисдикція), від 15 вересня 2020 року у справі №469/1044/17, провадження №14-317цс19 (цивільна юрисдикція), від 31 серпня 2021 року у справі №903/1030/19, провадження №12-4гс21 (господарська юрисдикція), від 12 жовтня 2021 року у справі №910/17324/19, провадження №12-12гс21 (господарська юрисдикція); постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду: від 18 червня 2020 року у справі №909/965/16, від 16 червня 2021 року у справі №915/2222/19, від 01 липня 2021 року у справі №46/603 та інші).

Зазначена судова практика є сталою й незмінною і в Касаційному цивільному суді у складі Верховного Суду (див.: постанови від 03 травня 2018 року у справі №404/251/17, провадження №61-13405св18; від 31 липня 2019 року у справі №753/11963/15-ц, провадження №61-27369св18, від 14 грудня 2022 року у справі №521/574/22, провадження №61-9422св22 та інші).

У пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» судам роз`яснено, що вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (частина 3 статті 367 ЦПК України).

Аналіз наведених норм процесуального права дає підстави для висновку, що суд апеляційної інстанції має право досліджувати нові докази, якщо неподання таких доказів до суду першої інстанції було зумовлене поважними причинами (поважність причин повинен довести заявник). Вказане положення закріплене законодавцем з метою забезпечення змагальності процесу в суді першої інстанції, де сторони повинні надати всі наявні в них докази, і недопущення зловживання стороною своїми правами.

Таким чином, суд апеляційної інстанції досліджує нові докази, якщо визнає, що вони не могли бути надані суду першої інстанції або відмова в їх прийнятті визнана необґрунтованою.

Позивач, долучаючи в суді апеляційної інстанції нові докази, не надав доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Отже, він як ініціатор судового провадження, не надавши доказів на підтвердження обґрунтованості своїх позовних вимог, усунув таке лише в суді апеляційної інстанції як відповідь на заперечення відповідача проти позовних вимог як підсилення своєї позиції та усунення допущених прогалин, і прийняття апеляційним судом таких доказів свідчило б про надання переваги доводам однії сторони перед доводами іншої у непередбачений процесуальним законом спосіб та з порушенням засад диспозитивності та змагальності сторін.

Слушний є також довід апеляційної скарги, що додаток № 1-1, який містить назву «Характеристика права вимоги, переданих фактору клієнтом за договором та боржників за основними договорами», який не є документом з назвою реєстр боржників, сформований в односторонньому порядку, та не містить підпис Банку, який є стороною договору факторингу, оскільки до апеляційної скарги позивач долучив копію зазначеного додатку № 1-1, який був підписаний представниками AT «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» та скріплений печатками обох сторін (а.с. 117-119).

Наведене у своїй сукупності свідчить про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанці, обставинам справи.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Відповідно до частини 1, 4 статті 376 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 367 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що доводи, викладені відповідачем в апеляційній скарзі, отримали підтвердження під час апеляційного провадження та є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕЛІТ ФІНАНС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі - 4026 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника Монатка Дениса Сергійовича задовольнити.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04 квітня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕЛІТ ФІНАНС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕЛІТ ФІНАНС" (, адреса: м. Київ, пл. Солом`янська, 2) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) судовий збір у сумі 4026 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови - 07 лютого 2025 року

Головуючий М.В. Назарова

Судді: В.В.Кострицький

Ю.П. Лозко