ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

29 січня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/9571/24

Головуючий у першій інстанції - Яременко І. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/198/25

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді: Скрипки А.А.

суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.

секретар:Мальцева І.В.

сторони:

заявник: ОСОБА_1

заінтересована особа: військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони

України

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова у складі судді Яременко І.В. від 01 листопада 2024 року, у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. В обґрунтування вимог поданої заяви ОСОБА_1 вказував, що заявник - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином ОСОБА_2 , який був мобілізований з 24.02.2024 року та проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . ОСОБА_1 зазначав, що 25.05.2022 року, виконуючи бойове розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 від 21.05.2022 року №81, його батько потрапив під артилерійський обстріл та штурмові дії противника, після чого перестав виходити на зв`язок та зник безвісти. Відповідно до витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин від 09.07.2024 року №20240709 - 657, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , значиться зниклим безвісти на території бойових дій. Датою набуття статусу особи зниклою безвісти за особливих обставин є 27.06.2023. На час звернення із даною заявою до суду, місце перебування ОСОБА_2 невідомо. ОСОБА_1 зазначав, що визнання його батька ОСОБА_2 зниклим безвісти за особливих обставин під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану, надає йому право на отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, передбачене п.4 ч.3 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію". За доводами ОСОБА_1 , виходячи із положень Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року №560 (додаток № 5), згідно переліку документів, які підтверджують право на відстрочку у зв`язку із вказаною вище підставою, є рішення суду про визнання особи зниклою безвісти за особливих обставин. З витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин від 09.07.2024 року №7, не вбачається, при яких саме "особливих" обставинах ОСОБА_2 зник безвісти. ОСОБА_1 стверджує, що внесення особи до вказаного реєстру не є достатнім підтвердженням того, що особа зникла безвісти саме під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану. За викладених обставин, ОСОБА_1 звернувся до суду з даною заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просив визнати громадянина України, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зниклим безвісти за особливих обставин, під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану. Початком визнання зниклим безвісти за особливих обставин ОСОБА_2 , заявник просив вважати 25.05.2022 року.

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 01.11.2024 року відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України, про встановлення факту, що має юридичне значення. Роз`яснено заявнику, що він не позбавлений права звернутися до суду із заявою про визнання фізичної особи безвісно відсутньою.

Не погоджуючись із ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 01.11.2024 року, ОСОБА_1 звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції від 01.11.2024 року, та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 вказують, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції від 01.11.2024 року постановлена із порушенням норм матеріального та процесуального права, та підлягає скасуванню, оскільки суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у відкритті провадження у даній справі з підстав, що дана заява не підлягає розгляду в порядку окремого провадження, відповідно до положень п.1 ч.1 статті 186 ЦПК України. За доводами апелянта, вказана підстава для відмови у відкритті провадження у справі може застосовуватись судом лише у разі, якщо певною нормою процесуального права визначений інший вид судочинства, в якому має бути вирішена така заява. Разом з тим, чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства.

В судове засідання апеляційного суду учасники даної справи, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду даної справи, не з`явились.

Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що у жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просив визнати громадянина України, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зниклим безвісти за особливих обставин, під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану. Початком визнання зниклим безвісти за особливих обставин ОСОБА_2 , заявник просив вважати 25.05.2022 року.

До вказаної заяви ОСОБА_1 додано витяг з наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) №69 від 01.06.2022 року про безвісти зниклих військовослужбовців зведеної роти в/ч НОМЕР_1 (а.с.12), витяг з наказу командира в/ч НОМЕР_3 (з основної діяльності) № 80 від 03.06.2022 року (а.с.9-11), з яких вбачається, що військовослужбовець солдат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зник безвісти за особливих обставин під час виконання бойового завдання в районі ведення воєнних (бойових) дій.

Як вбачається із витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, дата формування витягу: 09.07.2024 року, номер витягу: 7 (а.с.14), ОСОБА_2 27.06.2023 набув статусу особи, зниклої безвісти за особливих обставин.

Оскаржуваною ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 01.11.2024 року відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення. Роз`яснено заявнику, що він не позбавлений права звернутися до суду із заявою про визнання фізичної особи безвісно відсутньою. При цьому, відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з тих обставин, що правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, визначає Закон України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин" №2505-VІІІ від 27.04.2022 року, який забезпечує правове регулювання суспільних відносин, пов`язаних із набуттям правового статусу осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, з обліком, розшуком та соціальним захистом таких осіб і членів їхніх сімей. Статтею 4 вказаного Закону передбачено, що особа набуває статусу такої, що зникла безвісти за особливих обставин, з моменту внесення про неї відомостей, що містяться у заяві про факт зникнення, до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, у порядку, передбаченому цим Законом, та вважається такою, що зникла безвісти за особливих обставин, з моменту подання заявником заяви про факт зникнення особи; особа вважається зниклою безвісти за особливих обставин до моменту припинення її розшуку у порядку, передбаченому цим Законом; надання особі статусу зниклої безвісти за особливих обставин відповідно до цього Закону не позбавляє її родичів або інших осіб права звернення до суду із заявою про визнання такої особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою у порядку, передбаченому законодавством. Тобто, законом визначено інший, позасудовий, порядок визнання особи зниклою безвісти за особливих обставин. Враховуючи наведене вище, з урахуванням тієї обставини, що згідно витягу із Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин від 09.07.2024 року №7, ОСОБА_2 27.06.2023 року набув статусу особи, зниклої безвісти за особливих обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що для оформлення права на відстрочку, в поряду статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", рішення суду про визнання особи безвісти зниклою не є необхідним. Крім того, суд першої інстанції вказав, що заявник ОСОБА_1 звернувся до суду в порядку окремого провадження з вимогою про визнання зниклим безвісти його батька - ОСОБА_2 за особливих обставин, що на відміну від визнання фізичної особи безвісно відсутньою, є неможливим у порядку окремого провадження, оскільки правовий механізм надання особі статусу зниклої безвісти за особливих обставин регулюється Законом України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин" та не передбачений нормами Розділу IV ЦПК України. За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у даній справі, на підставі п.1 ч.1 статті 186 ЦПК України, оскільки заява ОСОБА_1 не підлягає розгляду в порядку окремого провадження.

Перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваної апелянтом ухвали суду першої інстанції від 01.11.2024 року про відмову у відкритті провадження у даній справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, на підставі п.1 ч.1 статті 186 ЦПК України, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно із приписами ч.1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно із положеннями п.5 ч.2 статті 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч.1 статті 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеному у свідоцтві про народження або паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Згідно приписів ч.2 статті 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Необхідно зазначити, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто, від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; встановлення такого факту не пов`язується із подальшим вирішенням спору про право. Таким чином, юридичні факти можуть бути встановленні лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане із наступним вирішенням спору про право цивільне.

Відповідно до п.3 ч.2 статті 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.

Безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування).

При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місцезнаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер.

Разом з тим, статтею 43 Цивільного кодексу України визначено, що фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.

Порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється ЦПК України.

Згідно зі статтею 308 ЦПК України, суд розглядає справу за участю заявника, свідків, зазначених у заяві, та осіб, яких сам суд визнає за потрібне допитати, і ухвалює рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або про оголошення її померлою.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18, провадження №14-567цс18, зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.

Таким чином, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду: від 19 червня 2019 року у справі №752/20365/16-ц, від 05 грудня 2019 року у справі №750/9847/18, від 03 лютого 2021 року у справі №644/9753/19, від 16 червня 2021 року у справі №643/6447/19/19, від 08 вересня 2021 року у справі №641/5187/20.

Разом з тим, перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.

Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, ОСОБА_1 просив визнати громадянина України, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зниклим безвісти за особливих обставин, під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану. Початком визнання зниклим безвісти за особливих обставин ОСОБА_2 , заявник просив вважати 25.05.2022 року. При цьому, заявник зазначав, що визнання його батька ОСОБА_2 зниклим безвісти за особливих обставин під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану, надає йому право на отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, передбачене п.4 ч.3 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію". За доводами заявника, виходячи із положень Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року №560 (додаток № 5), згідно переліку документів, які підтверджують право на відстрочку у зв`язку із вказаною вище підставою, є рішення суду про визнання особи зниклою безвісти за особливих обставин. З витягу із Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин від 09.07.2024 року №20240709 - 657, не зазначається, при яких саме "особливих" обставинах ОСОБА_2 зник безвісти. Отже, внесення особи до вказаного реєстру не є достатнім підтвердженням того, що особа зникла безвісти саме під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.

У відповідності до п.4 ч.3 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають жінки та чоловіки, чиї близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.

За нормами статті 22 вказаного Закону, порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року №560 затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Виходячи із положень Додатку 5 до даного Порядку, перелік документів, що подаються військовозобов`язаним для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до підстав, зазначених у статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", жінки та чоловіки, чиї близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час воєнного стану, для отримання відстрочки від призову на військову службу, мають поряд з іншими документами подати рішення суду про визнання особи зниклою безвісти за особливих обставин.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що факт, який просить встановити заявник ОСОБА_1 , має юридичне значення і від встановлення даного факту залежить виникнення особистого права заявника на відстрочку від призову на військову службу, встановлення факту не пов`язується із подальшим вирішенням спору про цивільне право. При цьому, чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення даного юридичного факту, який би давав заявнику право на відстрочку від призову на військову службу, оскільки постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року №560, підтвердження факту, про встановлення якого просить заявник, можливе лише за рішенням суду, і не передбачено встановлення даного факту в позасудовому порядку.

Посилання суду першої інстанції на Закон України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин", яким на думку суду першої інстанції, встановлено позасудовий порядок встановлення таких фактів, є помилковим. В даному Законі не зазначено, що надання особі статусу такої, що зникла безвісти за особливих обставин, надає право відповідному колу осіб бути такими, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації на особливий період, відповідно до п.4 ч.3 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію". Необхідно зазначити, що у постанові Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року №560 не зазначено, що надання особі статусу такої, що зникла безвісти за особливих обставин, в порядку Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин", надає право відповідному колу осіб звільнення від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період. При цьому, у вказаній постанові зазначено, що такий факт має бути встановлений лише рішенням суду.

Приписами ч.4 статті 3 Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин" регламентовано, що надання особі статусу зниклої безвісти за особливих обставин відповідно до цього Закону, не позбавляє її родичів або інших осіб права звернення до суду із заявою про визнання такої особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою у порядку, передбаченому законодавством.

У контексті вищезазначеного та доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та вказані вище норми Закону, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що суд першої інстанції у оскаржуваній ухвалі від 01.11.2024 року дійшов необґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження у даній справі з підстав, що дана заява не підлягає розгляду в порядку окремого провадження, відповідно до п.1 ч.1 статті 186 ЦПК України. В ході апеляційного розгляду даної справи знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги відносно того, що висновки оскаржуваної ухвали суду першої інстанції від 01.11.2024 року є необґрунтованими та такими, що не узгоджуються із нормами процесуального та матеріального права.

Приймаючи до уваги вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити, а оскаржувану ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 01.11.2024 року - скасувати, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями: 367, 368, 374; п.4 ч.1 статті 379, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 01 листопада 2024 року - скасувати, і направити справу для продовження розгляду до Новозаводського районного суду м. Чернігова.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий: Судді: