КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2025 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 638/13336/21

номер провадження: 22-з/824/136/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

за участю секретаря - Олешко Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за заявою представника ОСОБА_1 - адвоката Цурки Наталії Олександрівни про ухвалення додаткового рішення у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 06 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит», ОСОБА_1 , третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання договору про відступлення прав вимоги недійсним в частині,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» (далі - «Банк «Фінанси та кредит»), ОСОБА_1 про визнання договору про відступлення прав вимоги недійсним в частині.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 06 березня 2024 року, залишеним без зміни постановою Київського апеляційного суду від 25 червня 2024 року, у задоволенні позову відмовлено, вирішено питання розподілу судових витрат.

Додатковою постановою Київського апеляційного суду від 10 липня 2024 року заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Цурки Н.О. про ухвалення додаткового рішення задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 27 000 грн 00 коп.

Постановою Верховного Суду від 20 листопада 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Третьякова Н.Ю., задоволено частково. Додаткову постанову Київського апеляційного суду від 10 липня 2024 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Верховний Суд, скасовуючи додаткову постанову Київського апеляційного суду від 10 липня 2024 року та, передаючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, зазначив, що суд апеляційної інстанції у порушення ст.ст.137, 182 ЦПК безпідставно не надав оцінку запереченням представника ОСОБА_2 - адвоката Третьякової Н.Ю. щодо заяви про ухвалення додаткового рішення, які були подані до прийняття оскаржуваної додаткової постанови апеляційного суду (т.2, а.с.170-175). Крім того, суд апеляційної інстанції не з`ясував, чи отримували інші учасники справи, зокрема, ОСОБА_2 , ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правову допомогу. За таких обставин, за наявності заперечень позивача проти ухвалення додаткового рішення у справі, які не були враховані судом під час вирішення питання про ухвалення додаткового рішення, має місце істотне порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, що вплинуло на правильність вирішення питання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що 01 липня 2024 року, тобто у строк, передбачений ч.8 ст.141 ЦПК України, представник ОСОБА_1 - адвокат Цурка Н.О. через підсистему «Електронний суд» подала до Київського апеляційного суду заяву про ухвалення додаткового рішення у справі.

Заява про ухвалення додаткового рішення мотивована тим, що за результатами апеляційного перегляду рішення Оболонського районного суду міста Києва від 06 березня 2024 року у справі №638/13336/21 залишено без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 - без задоволення. Під час подачі відзиву у справі, стороною відповідача заявлено попередній орієнтовний розрахунок судових витрат, з яких витрати на правову допомогу в розмірі 100 000 грн 00 коп.

Вказувала, що 04 січня 2022 року між ОСОБА_1 (замовник) та адвокатом Цуркою Н.О. (виконавець) укладено договір про надання правової допомоги. Відповідно до пункту 1.1 цього договору, виконавець взяла на себе зобов`язання надавати правову допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених цим договором, а замовник зобов`язаний оплатити надання правової допомоги у порядку та строки обумовлені договором.

Зазначала, що за послуги, зазначені у пункті 4.1 цього договору, замовник оплачує послуги (винагорода, гонорар) виконавця згідно актів наданих послуг на протязі 3 робочих днів з дати підписання такого акту та/або надіслання на електронну адресу (вручення) у грошовій формі готівковим або безготівковим шляхом.

На підтвердження виконання зобов`язань з надання правової допомоги, представник відповідача навела опис робіт, вчинених нею на виконання умов договору про надання правничої допомоги від 04 січня 2022 року.

Крім того, на підтвердження понесених витрат на правову допомогу надала наступні документи: копію договору про надання професійної правничої допомоги від 04 січня 2022 року; копію квитанції до прибуткового касового ордеру від 20 червня 2024 року № 31; копію акту приймання - передачі виконаних робіт №4 від 25 червня 2024 року до договору про надання професійної правничої допомоги від 04 січня 2022 року.

Таким чином, представник ОСОБА_1 - адвокат Цурка Н.О. вважала, що нею надано належні та допустимі докази на підтвердження витрат на правову допомогу, яку ОСОБА_1 зобов`язаний оплатити їй за надану правничу допомогу в рамках розгляду справи №638/13336/21.

З урахуванням наведеного, адвокат Цурка Н.О. просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 27 000 грн 00 коп.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Третьякова Н.Ю. подала до Київського апеляційного суду через систему Електронний суд заяву, в якій зазначає, що в системі Електронного суду у матеріалах справи №638/13336/21 відсутня зазначена вище заява про ухвалення додаткового рішення, тому позивачка позбавлена можливості перевірити факт виконання відповідачем ОСОБА_1 та його представником вимог чинного процесуального законодавства в частині необхідності направлення іншим учасникам справи копії заяви по суті з додатками. Зазначає, що зважаючи на викладене, у разі відсутності в матеріалах справи доказів направлення ОСОБА_1 заяви про ухвалення додаткового рішення з додатками всім учасникам справи, така заява має бути залишена судом без розгляду.

Щодо суті заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення у справі в частині стягнення із ОСОБА_2 витрат на правову допомогу, то представник позивачки вказує, що позивачка ОСОБА_2 вважає дану заяву необґрунтованою, оскільки відсутні докази понесення та погодження вартості послуг із надання правової допомоги. Розмір витрат на правову допомогу є завищеним, детальний опис наданих та формування вартості наданих послуг є незрозумілим, визначення вартості послуг в такому розмірі є несправедливим та є надмірним тягарем для позивачки.

Вказує, що відповідно до пункту 3.2.1 договору про надання професійної правничої допомоги від 04 січня 2022 року, замовник зобов`язується оплачувати витрати виконавця, необхідні для виконання його доручень, попередньо узгодивши вказані витрати сторонами договору. Витрати на правову допомогу мають бути погоджені сторонами договору додатково. Проте, жодних додаткових угод до вказаного договору щодо погодження сторонами договору розміру та/або порядку обчислення таких витрат, до заяви не надано.

Наголошує, що жоден пункт договору про надання професійної правничої допомоги від 04 січня 2022 року не містить положення щодо погодження сторонами договору конкретного розміру та/або порядку обчислення витрат на правову допомогу взагалі. Таким чином, відсутність доказів погодження сторонами в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення таких витрат, позбавляє суд перевірити їх розумність, справедливість, співмірність та необхідність.

Вказує, що розмір заявлених до стягнення судових витрат не підтверджується матеріалами справи.

Також зазначає, що акт наданих послуг не може бути доказом погодження сторонами вартості наданих послуг, оскільки він не містить жодного обґрунтування обчислення вартості наданих послуг.

Звертає увагу, що відповідно до акту наданих послуг №4 від 25 червня 2024 року сторонами нібито погоджено належне виконання сторонами наступного обсягу робіт та їх вартості: ознайомлення з матеріалами апеляційної скарги - 2 000 грн 00 коп.; підготовка відзиву на апеляційну скаргу - 15 000 грн 00 коп. (кількість годин роботи при цьому не вказана); представництво інтересів ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції із зазначенням конкретної дати проведення такого засідання, а саме, 25 червня 2024 року - 5 000 грн 00 коп. за 1 засідання (кількість годин роботи при цьому не вказана). При цьому, сторонами, нібито, визначено загальну вартість витрат в розмірі 27 000 грн 00 коп., що не відповідає арифметичному розрахунку відповідно до акту: 2000,00 + 15000,00 +5000,00 = 22 000 грн 00 коп.

Вказує, що матеріали справи не містять доказів підтвердження погодження сторонами вартості послуг з правничої допомоги в розмірі 27 000 грн 00 коп. Долучена до заяви квитанція до прибуткового касового ордера №31 від 20 червня 2024 року не є первинним документом в розумінні положень ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», адже не має елементарних реквізитів, які передбачені чинним законодавством. Із вказаного документу неможливо ідентифікувати чи має він відношення до надання правничої допомоги у справі №638/13336/21, адже договір від 04 січня 2022 року є загальним, передбачає можливість надання широкого спектру послуг в усіх судових і не тільки установах, наданий акт за №4.

Крім того, зазначає, що у заяві ОСОБА_1 через свого представника вказує про те, що разом із першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла та очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Так, першою заявою по суті спору є відзив відповідача на позовну заяву, який не містив жодного розрахунку суми судових витрат. При розгляді справи в суді першої інстанції відповідач не заявляв вимог щодо стягнення судових витрат із позивачки. В заяві про ухвалення додаткового рішення відповідачем зазначено, що при подачі відзиву у справі стороною відповідача було заявлено попередній орієнтовний розрахунок судових витрат, з яких витрати на правову допомогу розмірі 100 000 грн 00 коп. Проте, відповідач не скористався правом на стягнення заявлених витрат на правову допомогу при ухваленні рішення судом першої інстанції.

Разом з тим, при поданні відзиву на апеляційну скаргу відповідач не навів жодного розрахунку про витрати на правову допомогу, які поніс або очікує понести. Зазначення в прохальній частині відзиву про стягнення з ОСОБА_2 30 000 грн 00 коп. витрат на правову допомогу не може розцінюватись, як наведення учасником справи розрахунку витрат на правову допомогу, які він поніс або очікує понести.

Вказує, що в заяві наведений опис робіт та визначення їх вартості, що не підтверджується матеріалами справи, а саме:

- ознайомлення з матеріалами справи - 2 000 грн 00 коп. (вартість визначена без зазначення часу, витраченого на надання послуги); підготовка відзиву на апеляційну скаргу - 15 000 грн 00 коп. із зазначенням витраченого часу 4 години. Тобто, сторонами в договорі від 04 січня 2022 року мав би бути визначений порядок обчислення витрат із зазначення вартості 1 години роботи адвоката при наданні певного визначеного виду послуг. Проте, ні договір від 04 січня 2022 року, ні акт №4 не містять жодного визначення порядку обчислення витрат із надання послуг зі складання відзиву на апеляційну скаргу із розрахунку 15 000,00 / 4 = 3 750 грн 00 коп. за одну годину такої роботи.

- представництво інтересів ОСОБА_1 по даній справі в апеляційному суді 25 червня 2024 року - 5 000 грн 00 коп./1 засідання (2 год). Тобто, сторонами в договорі від 04 січня 2022 року мав би бути визначений порядок обчислення витрат із зазначення вартості 1 години роботи адвоката при наданні певного визначеного виду послуг (участь в судовому засіданні). Проте, ні договір від 04 січня 2022 року, ні акт №4, не містять жодного визначення порядку обчислення витрат із надання послуг з участі в судовому засіданні із розрахунку 5 000,00 / 2 = 2500,00 грн. за одну годину такої роботи. При цьому, позивачці складно визначитись, зазначена вартість є погодженою вартістю послуг із участі в 1 судовому засіданні, чи така вартість є обчисленою адвокатом із визначеної сторонами (насправді - ні) вартості 1 години роботи, адже зазначено все й одразу.

Звертає увагу на те, що зазначені в акті надання послуг № 4 послуги та їх розмір не відповідають критеріям реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, її складності, необхідності певних процесуальних дій сторони. Послуги, зазначені у пунктах 1-2 акта, фактично вказують про вчинення адвокатом однієї процесуальної дії - подання відзиву на апеляційну скаргу, адже для складання відзиву на скаргу неможливо без вивчення її змісту. Стягнення витрат за написання та оформлення відзиву на апеляційну скаргу є безпідставним з огляду на написання відзиву на позовну заяву аналогічного змісту до суду першої інстанції. Відзив на позовну заяву та відзив на апеляційну скаргу є ідентичними, тому зазначена вартість надання такої послуги є необґрунтованим та не справедливим. ОСОБА_1 не скористався своїм правом в суді першої інстанції на відшкодування витрат, понесених з огляду на необхідність складання такого документу.

Також вказує, що суд має врахувати, що справа не є складною, позовні вимоги є вимогами немайнового характеру, відтак визначений відповідачем розмір витрат на правову допомогу не відповідає критеріям розумності їхнього розміру.

З урахуванням наведеного, адвокат Третьякова Н.Ю. просить:

залишити без розгляду заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення у справі, з огляду на порушення ОСОБА_1 вимог щодо необхідності направлення заяви з додатками всім без винятку учасникам справи;

відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 з огляду на її необґрунтованість та недоведеність понесених витрат.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_1 - адвокат Цурки Н.О., яка просила задовольнити заяву про ухвалення додаткового рішення у справі, пояснення представника позивачки ОСОБА_2 - адвоката Третьякової Н.Ю., яка заперечувала проти задоволення заяви, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи заяви про ухвалення додаткового рішення, а також враховуючи вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, які відповідно до ч.1 ст.417 ЦПК України є обов`язковими для суду апеляційної інстанції під час нового розгляду справи, колегія суддів приходить до таких висновків.

Що стосується клопотання адвоката Третьякової Н.Ю. про залишення без розгляду заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Цурки Н.О. про ухвалення додаткового рішення у справі, з огляду на порушення нею вимог щодо необхідності направлення заяви з додатками всім учасникам справи, то воно не підлягає задоволенню з таких підстав.

Так, за правилами ст.183 ЦПК України до заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження). Встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

Докази понесення витрат на правничу допомогу є додатками до заяви про ухвалення додаткового рішення у справі, а тому під час вирішення питання про прийняття до розгляду такої заяви суд має керуватися правилами ст.183 ЦПК України, зокрема і застосовувати наслідки недотримання таких правил як неподання доказів направлення копії заяви разом із додатками іншим учасникам справи - повернення заяви без розгляду, що відповідає правилу ч.4 ст.183 ЦПК України. (див. постанову Верховного Суду від 31 жовтня 2024 року у справі № 2/1519/7865/11 (провадження № 61-3973св23).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.263 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що заяву про ухвалення додаткового рішення у справі представник ОСОБА_1 - адвокат Цурка Н.О. подала до Київського апеляційного суду 01 липня 2024 року через підсистему «Електронний суд».

На підтвердження направлення копії вказаної вище заяви разом із додатками на поштову адресу позивачки ОСОБА_2 , адвокат Цурка Н.О. додала до заяви накладну №1184899 від 01 липня 2024 року з описом відправлення листа поштової служби «Е-Пост». Згідно з цим описом вкладення 01 липня 2024 року о 14 год 22 хв. на поштову адресу ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) було надіслано заяву про ухвалення додаткового рішення (постанови) у справі №638/13336/21 на 4 арк. (8 стор.) (а.с.157, т.2 ).

У судовому засіданні адвокат Третьякова Н.Ю. цих обставин не заперечувала.

Також з матеріалів справи вбачається, що адвокат Цурка Н.О. надіслала до Електронного кабінету третьої особи у справі: Фонду гарантування вкладів фізичних осіб копію заяви про ухвалення додаткового рішення разом із додатками №№1-3 до неї, що підтверджується квитанцією №1304979 про доставку документів до зареєстрованого Електронного кабінету користувача ЄСІТС (а.с.158, т.2).

Посилання адвоката Третьякової Н.Ю. на те, що у справі відсутні докази направлення копії заяви про ухвалення додаткового рішення разом із додатками до неї на адресу відповідача у справі ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки у заяві про ухвалення додаткового рішення вимоги заявлені виключно до позивачки ОСОБА_2 , а тому суд вирішує дану заяву не інакше як за зверненням особи у відповідності до встановленого ст.13 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства.

Отже, враховуючи, що заявником виконано вимоги ст.183 ЦПК України щодо надання доказів направлення копії заяви разом із додатками саме позивачці ОСОБА_2 , до якої відповідачем ОСОБА_1 заявлені вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, то апеляційний суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для залишення без розгляду заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Цурки Н.О. про ухвалення додаткового рішення у справі.

Вирішуючи по суті заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Цурки Н.О. про ухвалення додаткового рішення у справі, колегія суддів приходить до висновку, що вказана заява не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч.3 ст.2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат (ст. 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст.137 ЦПК України);

3) розподіл судових витрат між сторонами (ст.141 ЦПК України).

Згідно зі ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За положеннями п.4 ст.1, ч.3 та ч.5 ст.27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Пунктом 9 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до ст.19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (див. пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (див. пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (див. пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268).

Згідно з ч.1 ст.134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

З матеріалів справи вбачається, що 04 січня 2022 року між адвокатом Цуркою Н.О. (виконавець) та ОСОБА_1 (замовник) укладено договір про надання професійної правничої допомоги (далі - Договір )(а.с.154-155, т.2).

Відповідно до пункту 1 цього договору, замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання надавати професійну правничу допомогу, у тому числі адвокатські послуги, в обсязі та на умовах, передбачених цим договором.

Згідно з пунктом 2.1 договору, виконавець бере на себе зобов`язання з надання замовнику таких юридичних та адвокатських послуг, зокрема: надавати замовнику професійну правничу допомогу, захищати його права та свободи, відстоювати охоронювані законом інтереси; ознайомлюватись на підприємствах, установах, організаціях, та у громадян з необхідними для здійснення своїх повноважень даними, запитувати і отримувати необхідні документи, витяги та копії з них; складати письмові акти, заяви, клопотання, зауваження, пояснення, завіряти копії документів згідно з оригіналом від імені замовника тощо. Скарги, довідки та інші документи, а також підписувати та представляти (вручати) їх в тому числі на прийомі у посадових осіб, одержувати письмові відповіді на звернення; вести справи в судах загальної юрисдикції, адміністративних та господарських судах України, враховуючи апеляційну та касаційну інстанції; у Верховному Суді, з усіма правами, які надані процесуальним законодавством позивачу, відповідачу, третій особі, свідку, потерпілому, обвинуваченому, підозрюваному, чи іншій особі, що бере участь у справі, у тому числі з правом подання позову, збільшення або часткової/повної відмови від позовних вимог, повного або часткового визнання позову, зміни предмету та підстав позову; ознайомлення з матеріалами судових справ, робити з них витяги та копії, укладання мирової угоди, отримання рішень, ухвал та постанов.

Відповідно до пункту 4.1 договору, за послуги, зазначені у пункті 2.1 цього договору, замовник оплачує послуги (винагорода, гонорар) виконавця згідно актів наданих послуг на протязі 3 робочих днів з дати підписання такого акту та/або надіслання на електронну адресу (вручення) у грошовій формі готівковим або безготівковим шляхом.

З акту приймання-передачі виконаних робіт №4 від 25 червня 2024 року, підписаного замовником ОСОБА_1 та виконавцем - адвокатом Цуркою Н.О., вбачається, що на виконання договору про надання правової допомоги від 04 січня 2022 року виконавцем були виконані роботи (надані послуги):

- ознайомлення з матеріалами апеляційної скарги ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 06 березня 2024 року у справі № 638/13336/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, вартістю 2 000 грн 00 коп.;

- підготовка відзиву на апеляційну скарги ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 06 березня 2024 року у справі № 638/13336/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, вартістю 15 000 грн 00 коп.;

- представництво інтересів ОСОБА_1 під час здійснення розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 06 квітня 2024 року у справі № 638/13336/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, в приміщенні Київського апеляційного суду 25 червня 2024 року, вартістю 5 000 грн 00 коп. /1 засідання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року в справі №922/1964/21 (провадження №12-14гс22) зроблено висновок, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається ч.1 ст.30 Закону № 5076-VI як «форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст.30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19), при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Колегія суддів вважає, що сукупність наявних у справі доказів не свідчить про доведеність вимог заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Цурки Н.О. про ухвалення додаткового рішення у справі та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 27 000 грн 00 коп., з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За змістом ст.525 ЦК України зобов`язання має виконуватися відповідно до умов договору.

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» ЄСПЛ роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

За змістом ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Так, згідно з пунктом 3.1.2 договору, замовник зобов`язався оплачувати витрати виконавця, необхідні для виконання його доручень, попередньо узгодивши вказані витрати сторонами договору.

Правовий аналіз указаного пункту договору вказує на те, що витрати на правову допомогу мають бути погоджені сторонами договору окремою додатковою угодою.

Однак адвокатом Цуркою Н.О. не надано суду належних та допустимих доказів того, що між нею та ОСОБА_1 укладалися будь-які додаткові угоди до вказаного договору на виконання вимог пункту 3.1.2. цього договору щодо погодження розміру та/або порядку обчислення таких витрат.

При цьому, колегія суддів враховує, що жоден пункт цього договору взагалі не містить положення щодо погодження сторонами договору конкретного розміру та/або порядку обчислення витрат на правову допомогу.

Таким чином, ненадання заявником доказів погодження сторонами у договорі про надання професійної правничої допомоги розміру та/або порядку обчислення таких витрат, позбавляє суд перевірити їх розумність, справедливість, співмірність та необхідність.

Що стосується наданого адвокатом Цуркою Н.О. акту приймання-передачі виконаних робіт №4 від 25 червня 2024 року, в якому сторони погодили обсяг робіт та їх вартість (ознайомлення з матеріалами апеляційної скарги - 2 000 грн 00 коп.; підготовка відзиву на апеляційну скаргу - 15 000 грн 00 коп.; представництво інтересів ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції 25 червня 2024 року - 5 000 грн 00 коп.), то колегія суддів вважає, що цей акт також не може підтверджувати погодження сторонами договору вартості послуг з професійної правничої допомоги у розмірі саме 27 000 грн 00 коп., яку заявлено до стягнення, так як це не відповідає арифметичному розрахунку відповідно до акту: 2000,00 + 15000,00 +5000,00 = 22 000 грн 00 коп., а не 27 000 грн 00 коп.

Отже, заявником не доведено, а матеріали справи не містять доказів на підтвердження погодження сторонами договору вартості послуг з професійної правничої допомоги у розмірі 27 000 грн 00 коп., що свідчить про невиконання адвокатом Цуркою Н.О. та відповідачем ОСОБА_1 вимог пункту 3.1.2 цього договору щодо погодження розміру та/або порядку обчислення таких витрат.

Таким чином, стягнення із позивачки ОСОБА_2 на користь відповідача ОСОБА_1 вартості послуг з професійної правничої допомоги у розмірі 27 000 грн 00 коп. за відсутності належних доказів на підтвердження погодження сторонами договору вартості таких послуг взагалі та, зокрема, в розмірі 27 000 грн 00 коп., суперечить умовам договору про надання професійної правничої допомоги від 04 січня 2022 року та, відповідно, приписам ст.ст.11, 525 ЦК України.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що заява про стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягає залишенню без задоволення за її недоведеністю.

Керуючись ст.ст.134, 137, 246, 270 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Цурки Наталії Олександрівни про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит», ОСОБА_1 , третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання договору про відступлення прав вимоги недійсним в частині - відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повна ухвала складена 06 лютого 2025 року.

Головуючий

Судді: