КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2025 року місто Київ.

Справа №757/7722/23-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/4378/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Головуючого судді (судді-доповідача) Желепи О.В.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

за участю секретаря судового засідання Рябошапки М.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справуза апеляційною скаргою Національного музею історії України в Другій світовій війні. Меморіальний комплекс, в інтересах якого діє Аврамчук О.М., на рішення Печерського районного суду міста Києва від 18 вересня 2024 року (ухвалено у складі судді Хайнацького Є.С., повний текст рішення складено 30 вересня 2024 року)

у справі за позовом ОСОБА_1 до Національного музею історії України у Другій світовій війні. Меморіальний комплекс, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору- Міністерства культури та стратегічних комунікацій України, про визнання незаконним віднесення до складової частини Музейного фонду України фотографій, бойових нагород та документів про нагородження та зобов`язання повернення їх спадкоємцю нагородженого

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Національного музею історії України у Другій світовій війні. Меморіальний комплекс (далі - відповідач, Національний музей історії України у Другій світовій війні. Меморіальний комплекс), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Міністерство культури та стратегічних комунікацій України (далі - третя особа, Міністертво), про визнання незаконним віднесення до складової частини Музейного фонду України фотографій, бойових нагород та документів про нагородження та зобов`язання повернення їх спадкоємцю нагородженого.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 21 вересня 1979 року матір`ю позивача, ОСОБА_2 до Українського державного музею історії Великої Вітчизняної війни 1941-1945 рр. (теперішня назва - «Національний музей історії України у Другій світовій війні. Меморіальний комплекс») в тимчасове користування/на тимчасове зберігання було передано наступні предмети музейного значення, які належали батьку позивача - ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 ): фотопортрет ОСОБА_2 1948 (1 шт.); фото групове 1942. Група радянських льотчиків 42-го авіаційного полку далекої дії 1942; посвідчення НОМЕР_1 до медалі «за оборону Радянського Заполяр`я » 24.07.1947 р.; посвідчення НОМЕР_2 до медалі « ІНФОРМАЦІЯ_1 ; посвідчення НОМЕР_3 до медалі «За перемогу над Німеччиною у Великій Вітчизняній війні 1941-1945 рр.» 11.11.1944 р.; посвідчення НОМЕР_4 до медалі «За взяття Кенігсберга». 24.07.1947 р.; посвідчення НОМЕР_5 до медалі «За оборону Москви». 21.07.1944 р.; посвідчення № НОМЕР_6 до медалі «За оборону Ленінграда». 21.07.1944 р.; грамота № НОМЕР_12 Президії Верховної ради СРСР про присвоєння звання Героя Радянського Союзу. 20.04.1948 р.; свідоцтво № НОМЕР_7 про здійснення навчального парашутного стрибка та отримання нагрудного значка № НОМЕР_20 згідно з наказом ВПС РСЧА № 28 від 07.03.1932 р. 1935 р.; Орден Леніна № НОМЕР_16; Орден Червоного Прапора № НОМЕР_8 ; Орден Червоного Прапора № НОМЕР_9 ; Орден Червоної Зірки № НОМЕР_10 ; Орден Червоної Зірки № НОМЕР_13; Орден Вітчизняної війни 1 ступеня № НОМЕР_17; медаль « Золота зірка » (муляж); медаль «За бойові заслуги» № НОМЕР_18; медаль за взяття «Кінігсберга»; медаль «За відвагу» № НОМЕР_19; медаль «За оборону Ленінграда»; медаль « За оборону Сталінграда »; медаль «За оборону Москви», медаль «За оборону Радянського Заполяр`я »; знак « Гвардія »; посвідчення № НОМЕР_11 до медалі «За відвагу». 12.10.1940.

Позивач вказував, що у зв`язку із тим, що вказані нагороди та документи не надавались в дарунок музею, він звернувся до відповідача із заявою від 28 грудня 2022 року про повернення/видачу йому, як спадкоємцю ОСОБА_2 , предметів музейного значення, переданих музею на тимчасове зберігання. Своїм листом від 30 січня 2023 року № 86 відповідачем було відмовлено позивачу в поверненні зазначених предметів музейного значення, посилаючись на те, що зазначені предмети були прийняті відповідачем на постійне зберігання, пройшли всі етапи обліку та є складовою державної частини Музейного фонду України, та поверненню не підлягають.

В позовних вимогах, позивач просив визнати незаконним віднесення до складової частини Музейного фонду України вищевказаних бойових та ювілейних нагород та документів про нагородження ОСОБА_2 та зобов`язати Національний музей історії України у Другій світовій війні. Меморіальний комплекс передати йому у володіння, як спадкоємцю нагородженого, вищевказані бойові та ювілейні нагороди.

Рішенням Печерського районний суд м. Києва від 18 вересня 2024 року позов задоволено.

Визнано незаконними віднесення до складової частини Музейного фонду України бойових та ювілейних нагород та документів про нагородження ОСОБА_2 :

- фотопортрет ОСОБА_2 1948 (1 шт.);

- фото групове 1942. Група радянських льотчиків 42-го авіаційного полку далекої дії 1942;

- посвідчення НОМЕР_1 до медалі «за оборону Радянського Заполяр`я » 24.07.1947 ;

- посвідчення НОМЕР_2 до медалі « За оборону Сталінграда ». 09.08.1943;

- посвідчення НОМЕР_3 до медалі «За перемогу над Німеччиною у Великій Вітчизняній війні 1941-1945 рр.» 11.11.1944 ;

- посвідчення НОМЕР_4 до медалі « За взяття Кенігсберга ». 24.07.1947;

- посвідчення НОМЕР_5 до медалі «За оборону Москви». 21.07.1944;

- посвідчення № НОМЕР_6 до медалі «За оборону Ленінграда». 21.07.1944;

- грамота № НОМЕР_12 Президії Верховної ради СРСР про присвоєння звання Героя Радянського Союзу. 20.04.1948;

- свідоцтво № НОМЕР_7 про здійснення навчального парашутного стрибка та отримання нагрудного значка № НОМЕР_20 згідно з наказом ВПС РСЧА № 28 від 07.03.1932. 1935;

- Орден Леніна № НОМЕР_16;

- Орден Червоного Прапора № НОМЕР_8 ;

- Орден Червоного Прапора № НОМЕР_9 ;

- Орден Червоної Зірки № НОМЕР_10 ;

- Орден Червоної Зірки № НОМЕР_13 ;

- Орден Вітчизняної війни 1 ступеня № НОМЕР_17;

- медаль « Золота зірка » (муляж);

- медаль «За бойові заслуги» № НОМЕР_18;

- медаль за взяття «Кінігсберга»;

- медаль «За відвагу» № НОМЕР_19;

- медаль «За оборону Ленінграда»;

- медаль «За оборону Сталінграда»;

- медаль «За оборону Москви»;

- медаль «За оборону Радянського Заполяр`я »;

- знак « Гвардія »;

- посвідчення № НОМЕР_11 до медалі «За відвагу». 12.10.1940.

Зобов`язано Національний музей історії України у Другій світовій війні. Меморіальний комплекс передати у володіння ОСОБА_1 такі бойові та ювілейні нагороди та документи про нагородження ОСОБА_2 :

- фотопортрет ОСОБА_2 1948 (1 шт.);

- фото групове 1942. Група радянських льотчиків 42-го авіаційного полку далекої дії 1942;

- посвідчення НОМЕР_1 до медалі «за оборону Радянського Заполяр`я » ІНФОРМАЦІЯ_5 ;

- посвідчення НОМЕР_2 до медалі « ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- посвідчення НОМЕР_3 до медалі «За перемогу над Німеччиною у Великій Вітчизняній війні 1941-1945 рр.» ІНФОРМАЦІЯ_6 ;

- посвідчення НОМЕР_4 до медалі « ІНФОРМАЦІЯ_7 ». 24.07.1947;

- посвідчення НОМЕР_5 до медалі «За оборону Москви». 21.07.1944;

- посвідчення № НОМЕР_6 до медалі «За оборону Ленінграда». 21.07.1944;

- грамоту № НОМЕР_12 Президії Верховної ради СРСР про присвоєння звання Героя Радянського Союзу. 20.04.1948;

- свідоцтво № НОМЕР_7 про здійснення навчального парашутного стрибка та отримання нагрудного значка № НОМЕР_20 згідно з наказом ВПС РСЧА № 28 від 07.03.1932 р. 1935;

- Орден Леніна № НОМЕР_16;

- Орден Червоного Прапора № НОМЕР_8 ;

- Орден Червоного Прапора № НОМЕР_9 ;

- Орден Червоної Зірки № НОМЕР_10 ;

- Орден Червоної Зірки № НОМЕР_13 ;

- Орден Вітчизняної війни 1 ступеня № НОМЕР_17;

- медаль « Золота зірка » (муляж);

- медаль «За бойові заслуги» № НОМЕР_18;

- медаль за взяття «Кінігсберга»;

- медаль «За відвагу» № НОМЕР_19;

- медаль «За оборону Ленінграда»;

- медаль «За оборону Сталінграда»;

- медаль «За оборону Москви»;

- медаль «За оборону Радянського Заполяр`я »;

- знак « Гвардія »;

- посвідчення № НОМЕР_11 до медалі «За відвагу». 12.10.1940.

Стягнуто з Національного музею історії України в Другій світовій війні. Меморіальний комплекс на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у розмірі 2 147,20 грн.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_4 в інтересах Національного музею історії України у Другій світовій війні. Меморіальний комплекс, 15 листопада 2024 року через систему «Електронний суд» подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм матеріального права.

Вважає, що доводи ОСОБА_1 про те, що він після смерті свого батька, ОСОБА_2 , заволодів його ощадною книжкою, а тому фактично прийняв спадщину свого батька, є необґрунтованими та не можуть бути взяті до уваги. Позивачем не надано жодних доказів про те, що ОСОБА_1 фактично заволодів спадковим майном у вигляді ощадної книжки саме після смерті свого батька, ОСОБА_2 , у 1977 році. Позивачем не було надано інших документів (наприклад свідоцтва про вступ у спадщину або рішення суду про поділ спадщини) згідно яких можна було б встановити дійсність твердження позивача.

Звертає увагу, що мати позивача законно вступила в спадщину та законно заволоділа і розпорядилась нею.

Вказує, що акт про тимчасове зберігання має містити термін зберігання на який передаються предмети, а також ціль їх зберігання. Оскільки актом прийому-передачі № 790642 від 21 вересня 1979 року не передбачено термін тимчасового зберігання та ціль зберігання, то мати Позивача розуміла що предмети передаються на постійне зберігання. Позивачем не надано в якості доказу жодного документу, який би підтвердив той факт, що його мати, передала Музею нагороди і особисті речі на тимчасове зберігання.

Посилаючись на твердження позивача, що працівник Музею запевнив, що передача предметів відбувається на тимчасове зберігання, зазначає, що цей факт достовірно встановити неможливо. Оскільки єдиним підтвердженням є слова сестри позивача, яка в даній справі є зацікавленою особою, або може перебувати під психологічним впливом брата, ці свідчення не можуть братись до уваги судом. Вважає, що позивач і його сім`я мали можливість ознайомитись з Актом та вказати на неточності або вимагати внесення додаткової інформації з приводу строку зберігання і умов повернення.

Звертає увагу, що предмети, які приймаються до музею мають різні «шифри», в залежності від того до якого саме фонду вони надходять. Спірні ж предмети були записані до книги з шифром «КП» (книга надходжень), в яку вносяться предмети постійного зберігання, що належать до складової частини державного фонду України.

Вважає, що оскільки виконання правочину, який Позивач вважає нікчемним, почалося в день підписання Акту № 790642 від 21 вересня 1979 року, строк позовної давності бере свій початок з 22 вересня1979 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 27 листопада 2024 року відкрито апеляційне провадження за даною апеляційною скаргою.

10 грудня 2024 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив Міністерства культури та стратегічних комунікацій України, в якому просили задовольнити апеляційну скаргу та скасувати оскаржуване рішення.

Вказували, що спірні предмети музейного значення були прийняті Музеєм на постійне зберігання, пройшли всі етапи обліку та є складовою державної частини Музейного фонду України, а відповідно державною власністю, а тому зазначені предмети не підлягають відчуженню.

Вважає, що суд не правильно визначив початок перебігу строку позовної давності, який фактично бере свій початок не від січня 2023-го року, а від вересня 1979 року.

У судовому засіданні представник відповідача - Аврамчук О.М. підтримав доводи апеляційної скарги. Представник позивача - ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги. Представник Міністерства культури та стратегічних комунікацій України в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи третя особа повідомлена належним чином через електронний кабінет системи «Електронний суд».

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 21 вересня 1979 року за актом прийому № 790642 матір`ю позивача, ОСОБА_2 до Українського державного музею історії Великої Вітчизняної війни 1941-1945 рр. (теперішня назва «Національний музей історії України у Другій світовій війні. Меморіальний комплекс») було передано в тимчасове користування та на тимчасове зберігання наступні предмети музейного значення (які належали батьку позивача - ОСОБА_2 ): фотопортрет ОСОБА_2 1948 (1 шт.); фото групове 1942 (1 шт.); посвідчення до медалей «За оборону Москви», «За оборону Сталінграда », «За оборону Ленінграда», «За оборону Радянського Заполяр`я » (4 шт.); свідоцтво 1932 р. (1 шт.); Орден Леніна № НОМЕР_16 (1 шт.); медаль «Золота зірка» (муляж) (1 шт.); Ордени «Червоний прапор» № 90931, 19788 (2 шт.); Ордени «Червона зірка» (2 гт.); Орден «Вітчизняна війна» (1 шт.); медаль «За відвагу» № НОМЕР_19 (1 шт.); медаль «За оборону Ленінграда» (1 шт.); медаль «За взяття Кенігсберга» (1 шт.); медаль «За оборону Сталінграда» (1 шт.); медаль «За оборону Радянського Заполяр`я » (1 шт.); медаль «За оборону Москви» (1 шт.); медаль «За бойові заслуги» (1 шт.); посвідчення до медалей «За взяття Кенісберга» та «за перемогу над Німеччиною» (2 шт.); грамота Героя Радянського Союзу № НОМЕР_12 (1 шт.); Знак «Гвардія» (1 шт.); сумка польова (1 шт.); фотопортрет 1944 (1 шт.).

У відповідності з переліком предметів ОСОБА_2 , що перебувають на обліку в Національному музеї історії України у Другій світовій війні. Меморіальний комплекс, станом на 08 листопада 2022 року на зберіганні в музеї знаходяться наступні предмети музейного значення: фотопортрет ОСОБА_2 1948 (1 шт.); фото групове 1942. Група радянських льотчиків 42-го авіаційного полку далекої дії 1942; посвідчення НОМЕР_1 до медалі «за оборону Радянського Заполяр`я » 24.07.1947 р.; посвідчення НОМЕР_2 до медалі « ІНФОРМАЦІЯ_1 ; посвідчення НОМЕР_3 до медалі «За перемогу над Німеччиною у Великій Вітчизняній війні 1941-1945 рр.» 11.11.1944 р.; посвідчення НОМЕР_4 до медалі «За взяття Кенігсберга». 24.07.1947 р.; посвідчення НОМЕР_5 до медалі «За оборону Москви». 21.07.1944 р.; посвідчення № НОМЕР_6 до медалі «За оборону Ленінграда». 21.07.1944 р.; грамота № НОМЕР_12 Президії Верховної ради СРСР про присвоєння звання Героя Радянського Союзу. 20.04.1948 р.; свідоцтво № НОМЕР_7 про здійснення навчального парашутного стрибка та отримання нагрудного значка № НОМЕР_20 згідно з наказом ВПС РСЧА № 28 від 07.03.1932 р. 1935 р.; Орден Леніна № НОМЕР_16; Орден Червоного Прапора № НОМЕР_8 ; Орден Червоного Прапора № НОМЕР_9 ; Орден Червоної Зірки № НОМЕР_10 ; Орден Червоної Зірки № НОМЕР_13; Орден Вітчизняної війни 1 ступеня № НОМЕР_17; медаль « Золота зірка » (муляж); медаль «За бойові заслуги» № НОМЕР_18; медаль за взяття «Кінігсберга»; медаль «За відвагу» № НОМЕР_19; медаль «За оборону Ленінграда»; медаль « За оборону Сталінграда »; медаль «За оборону Москви», медаль «За оборону Радянського Заполяр`я »; знак « Гвардія »; посвідчення № НОМЕР_11 до медалі «За відвагу». 12.10.1940.

Установлено, що 29 грудня 2022 року засобами поштового зв`язку позивач звернувся до відповідача із заявою від 28 грудня 2022 року про повернення/видачу у володіння спадкоємцю предметів музейного значення, переданих музею на тимчасове зберігання.

Своїм листом від 30 січня 2023 року № 86 відповідачем було відмовлено позивачу в поверненні зазначених предметів музейного значення з посиланням на те, що зазначені предмети були прийняті відповідачем на постійне зберігання, пройшли всі етапи обліку та є складовою державної частини Музейного фонду України, та поверненню не підлягають.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції встановив, що нагороди та інші предмети ОСОБА_2 до музею передавались в тимчасове користування, на даний час вони обліковуються в інвентарній книзі основних фондів музею без правових підстав, а тому суд виснував про незаконність віднесення до складової державної частини Музейного фонду України бойових та ювілейних нагород та документів про нагородження ОСОБА_2 . Суд встановив порушення прав позивача з боку відповідача, що полягає у відмові повернути нагороди батька на першу вимогу спадкоємця.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Відповідно до ст. 413 ЦК УРСР (в редакції, що діяла на час складення Акту між сторонами), за договором схову одна сторона (охоронець) зобов`язується зберігати майно, передане їй другою стороною, і повернути це майно в цілості.

Відповідно до ст. 415 ЦК УРСР, особа, що здала майно на схов, вправі в будь-який час зажадати його від охоронця, а охоронець зобов`язаний повернути майно на першу вимогу особи, що здала його на зберігання, незалежно від строку схову. Якщо майно здано на схов до вимоги або без зазначення строку, охоронець вправі у будь-який час відмовитись від договору, але зобов`язаний надати особі, що здала майно на схов, достатній за даних умов строк для його одержання.

Відповідно до матеріалів справи, головний охоронець ОСОБА_8 та ОСОБА_9 21.09.1979 року склали Акт прийому про те, що перший прийняв, а другий здав музею на постійне (тимчасове) користування предмети музейного значення. Слова і «постійне і (тимчасове)» підкреслено в акті передачі.

За твердженням відповідача, оскільки даний акт не містить терміну зберігання та ціль такого зберігання, то ОСОБА_9 розуміла, що предмети передаються на постійне зберігання.

Однак, апеляційний суд відхиляє такі доводи, з огляду на факт наявності в зазначеному акті можливості обрання виду зберігання наданих предметів, а саме підкреслення слова «постійне» або «тимчасове». Наявність такого словобудування виключає однозначність тлумачення такого Акту, як акту передачі предметів на постійне зберігання. Підкреслення ж обох слів також не дає чіткого розуміння, як саме передавались предмети музею. Не зазначення ж строку зберігання не протирічить положенням ст. 415 ЦК УРСР, які передбачають зберігання предметів без зазначення строку.

Крім того колегія суддів враховує наступне.

На час передачі спірних нагород до Українського державного музею історії Великої Вітчизняної війни 1941-1945 років, передача нагород здійснювалася на підставі «Инструкции по учету и хранению музейных ценностей, находящихся в государственных музеях СССР», затвердженої наказом Міністерства культури СРСР від 17 липня 1985 року № 290 та «Инструкции о порядке приема в музеи страны для експонирования и хранения орденов и медалей СССР» затвердженого Наказом Міністерства культури СРСР № 838 від 31 жовтня 1977 року.

Так, відповідно до п. 87 «Инструкции по учету и хранению музейных ценностей, находящихся в государственных музеях СССР», затвердженої наказом Міністерства культури СРСР від 17 липня 1985 року № 290 в актах приймання передачі музейних цінностей повинні бути точно вказані місце складення акту, рік, місяць, число, від кого, за чиїм розпорядженням прийнято музейні цінності.

Відповідно до п. 1 «Инструкции о порядке приема в музеи страны для експонирования и хранения орденов и медалей СССР», ордени і медалі СРСР померлих чи посмертно нагороджених громадян та документи про їх нагородження можуть прийматись музеями для експонування і зберігання за згодою спадкоємців за рішенням Президіуму Верховної Ради СРСР, Президіумів Верховних Рад союзних автономних республік, виконкомів крайових, обласних Рад народних депутатів в залежності від підпорядкування музею.

Відповідно прийнятого в період передачі цих нагород Положення про ордени, медалі і почесні звання СРСР, затв. Указом Президії Верховної Ради СРСР від 03.07.1979р., ордени, медалі СРСР, нагрудні значки до почесних звань СРСР померлих нагороджених громадян і нагороджених посмертно, а також документи про їх нагородження залишаються або передаються їх сім`ям для збереження як пам`ять.

Зі згоди спадкоємців померлого чи посмертно нагородженого його нагороди і документи про нагороди за рішенням Президії Верховної Ради СРСР, Президій Верховних Рад союзних автономних республік, виконкомів крайових, обласних Рад народних депутатів можуть бути передані для експонування і збереження музеям, а за рішенням воєнного командування, прийнятому в порядку, що визначається Міністерством Оборони СРСР,-музеям історії військ воєнних округів, групи військ, округів ПВО, флотів, військовим музеям Червоної Армії і Воєнно-Морського Флоту.

Актом від 21.09.1979 року не зафіксовано, що такі предмети передаються на постійне зберігання, так як слово «тимчасове» теж в акті підкреслено. Як вірно встановлено судом першої інстанції, в акті не вказано про наявність рішення виконкому обласної Ради народних депутатів чи будь якого іншого органу про прийняття на зберігання нагород та документів до них, що передбачається наведеними Інструкціями, які діяли на дати, які вказані у акті прийому, а також копія такого рішення суду не була надана, що свідчить про відсутність відповідного рішення про передачу нагород на постійне зберігання музею.

Посилання відповідача про те, що спірні предмети були записані до книги з шифром «КП» (книга надходжень), в яку вносяться предмети постійного зберігання, не спростовують висновки суду про наявність порушень, які були вчинені при передачі музею предметів на зберігання. Апеляційний суд звертає увагу, що шифри, на які посилається відповідач містяться в книзі обліку в якій відсутній підпис осіб, що передавали предмети музею, а тому зазначення працівниками музею шифрів експонатів, облік таких експонатів у відповідній книзі не спростовують доводи позивача про відсутність домовленості на передачу майна на постійне зберігання. Те як працівники музею оформили майно та подальша його інвентаризація, не може бути доказом волевиявлення фізичної особи передати майно до музейного фонду без права повернення.

Подальша перереєстрація даних предметів також не нівелює зазначені порушення та невизначеність щодо передачі предметів на постійне чи тимчасове зберігання.

Таким чином, оскільки передача музею спірних нагород за актом прийому від 21 вересня 1779 року відбулася з порушенням визначеного порядку , суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що не можна вважати, що вони передані музею на постійне зберігання. До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 608/621/18.

Доводи відповідача про те, що передані музею предмети є власністю державного музейного фонду України і не підлягають поверненню, апеляційний суд відхиляє, оскільки судом вірно встановлено, що дружина померлого ОСОБА_10 ніколи не передавала нагороди та документи свого чоловіка у власність чи на постійне зберігання, а лише в тимчасове користування, залишаючи за собою право повернути це майно.

Доводи відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду є безпідставні, оскільки позивачем за своєю правовою природою заявлено негаторний позов про повернення майна, до якого інститут позовної давності не застосовується. Суд дійшов вірного висновку, що право позивача було порушено з того моменту, коли позивач зажадав повернути майно свого батька, а йому музей відмовив у його поверненні.

Аналогічно не заслуговують на увагу доводи позивача про набуття права власності державою на спірні предмети за набувальною давністю.

Відповідно до ст. 344 ЦПК України ( в редакції від 01.01.2023 року), якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності.

По-перше, судом встановлено, що строк повернення майна в договорі не був визначений конкретною датою. Відповідно спадкоємці мали право в будь-який час поставити питання про повернення майна.

Враховуючи, що позивачем не пропущено позовну давність, відповідач не міг набути право власності на спірні предмети за набувальною давністю.

Щодо посилання відповідача на недоведеність позивачем порушення його права на спадщину, через неможливість встановити прийняття ОСОБА_1 спадщини після смерті батька та матері, то такі твердження є безпідставні та не узгоджуються з законодавством, чинним на час прийняття спадщини позивачем.

Так, відповідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_2 № НОМЕР_14 , батько позивача помер ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Відповідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_2 № НОМЕР_15 , мати позивача померла ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР (в редакції від 18.07.1963 року, що є аналогічною редакції 27.12.1996 року), спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Відповідно до ст. 526 ЦК УРСР, місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини.

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до статті 549 ЦК УРСР спадщина вважалася прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась.

Відповідно до Витягів зі Спадкового реєстру, спадкові справи на майно ОСОБА_2 та ОСОБА_2 не заводились.

На дату смерті батьків ОСОБА_1 був зареєстрований за адресами, за якими проживали і померлі, що підтверджується відповідями Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації та Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації (том 1, ст. 55-56) відповідно вступив в володіння та управління майном померлих. Також позивачем суду були надані ощадні книжки батьків (том 1, а.с 61-62), що також може свідчити про вступ в управління майном спадкодавців. Доводи відповідача про неправомірне заволодіння таким майном до смерті батьків є необґрунтованим припущенням. Крім того прийняття спадщини ОСОБА_1 підтверджується поясненнями в судовому засіданні першої інстанції свідка ОСОБА_11 , яка була попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання.

Інші доводи апеляційної скарги колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо наявності підстав для задоволення позову.

На підставі ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи встановлене, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382,ст.384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Національного музею історії України в Другій світовій війні. Меморіальний комплекс - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 18 вересня 2024 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 03 лютого 2025 року

Головуючий О.В. Желепа

Судді Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна