ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1452/25 Справа № 199/3987/24 Суддя у 1-й інстанції - РУДЕНКО В. В. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Красвітної Т.П.,

при секретарі - Лопаковій А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал»

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 вересня 2024 року

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2024 року ТОВ «ФК «Профіт Капітал» звернулося до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 29 травня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 014/130707/3170/85, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 113120,00 доларів США строком користування до 28 травня 2027 року, зі сплатою 12,85% річних.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2013 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Райфайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором №014/130707/3170/85 від 29 травня 2007 року у розмірі 141036,97 доларів США.

18 грудня 2019 року між АТ «Райфайзен Банк Аваль» та АТ «Оксі Банк» був укладений договір відступлення права вимоги №114/2-28, відповідно до умов якого АТ «Райфайзен Банк Аваль» передав (відступив), а АТ «Оксі Банк» прийняв право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 014/130707/3170/85 від 29 травня 2007 року.

18 грудня 2019 року між АТ «Оксі Банк» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» був укладений договір відступлення права вимоги № 114/2-28-1, відповідно до умов якого, АТ «Оксі Банк» передав (відступив), а ТОВ «ФК «Профіт капітал» прийняв право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 014/130707/3170/85 від 29 травня 2007 року.

Зважаючи на часткове невиконання відповідачем своїх зобов`язань, встановлених рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2013 року, яким з відповідача стягнуто заборгованість у розмірі 141036,97 доларів США, та враховуючи період за котрий здійснюється розрахунок з 04 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року розмір 3% річних за вказаний період складає 20658,45 доларів США, які на підставі положення ст. 625 ЦК України просили стягнути на свою користь та вирішити питання розподілу судових витрат.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 вересня 2024 року у задоволенні позову ТОВ «ФК «Профіт Капітал» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано відсутністю підстав для стягнення із відповідача 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів про те, що відповідач прострочив виконання зобов`язання і в якому розмірі, з огляду на відсутність даних з примусового виконання рішення.

Не погодившись з рішенням суду, ТОВ «ФК «Профіт Капітал» звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неповно встановлені обставини у справі, що мають значення для справи, у зв`язку з чим викладені висновки суду не відповідають обставинам справи. Вказує, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги, що рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2013 року не виконано, а тому наявні підстави для стягнення з відповідача розміру заборгованості за ставкою 3% річних від суми стягнення визначеної рішенням суду. Вказує, що позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання на, що суд першої інстанції належної уваги не звернув та дійшов до помилкового висновку.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 29 травня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 014/130707/3170/85, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 113120,00 доларів США строком користування до 28 травня 2027 року, зі сплатою 12,85% річних.

Позичальник взяв на себе зобов`язання погашати заборгованість по кредитному договору щомісячно. Кредит був наданий, однак відповідач зобов`язання не виконав належним чином, тому банк звернувся до суду із позовом для стягнення кредитної заборгованості.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2013 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Райфайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором №014/130707/3170/85 від 29 травня 2007 року у розмірі 141036,97 доларів США.

18 грудня 2019 року між АТ «Райфайзен Банк Аваль» та АТ «Оксі Банк» був укладений договір відступлення права вимоги №114/2-28, відповідно до умов якого АТ «Райфайзен Банк Аваль» передав (відступив), а АТ «Оксі Банк» прийняв право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 014/130707/3170/85 від 29 травня 2007 року.

У подальшому, 18 грудня 2019 року між АТ «Оксі Банк» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» був укладений договір відступлення права вимоги № 114/2-28-1, відповідно до умов якого, АТ «Оксі Банк» передав ( відступив), а ТОВ «ФК «Профіт капітал» прийняв право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 014/130707/3170/85 від 29 травня 2007 року.

Ухвалою суду від 04 жовтня 2021 року замінено стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у виконавчих листах, виданих на виконання рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2013 року на ТОВ «ФК «Профіт капітал».

Доказів пред`явлення виконавчих листів до виконання або ж доказів наявності виконавчих проваджень з примусового виконання вищевказаного рішення суду, позивачем суду не надано.

Позивач здійснив розрахунок з 04 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року 3% річних і вказана сума становить 20658,45 доларів США.

Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Положення ст. 11 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Тобто, відповідно до положень ст. 11 ЦК України рішення суду може бути підставою виникнення цивільних прав та обов`язків у випадках, установлених актами цивільного законодавства, за наявності прямої вказівки про це в законі.

Отже, за загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до винесення судового рішення, але не породжує таке зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства пов`язують виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішенням суду.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Грошові зобов`язання, відповідальність за які встановлена цією статтею, передбачають насамперед договірні правовідносини, про що свідчить системний аналіз положень розділу І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 цього Кодексу, в якому розміщено ст. 625 ЦК України.

Рішення суду за загальним правилом не може породжувати зобов`язання грошового характеру, тому що зобов`язання боржника завжди передує судовому рішенню. Судове рішення у цьому разі не виступає юридичним фактом, що породжує зобов`язання, а слугує підтвердженню факту певного правопорушення та визначає суму коштів, що становить зміст цього зобов`язання. Суд, задовольняючи вимогу кредитора, тим самим визнає правомірними вимоги позивача та застосовує примус до стягнення шкоди, тому судове рішення не породжує, а підтверджує підставу виникнення зобов`язання.

У той же час ТОВ «ФК «Профіт Капітал» не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання та в якому розмірі, з огляду на відсутність даних щодо примусового виконання рішення суду.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1, 2 ст. 77 ЦПК України).

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погоджується колегія суддів про відсутністю достатніх правових підстав для стягнення із відповідача 3% річних, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів про те, що відповідач дійсно прострочив виконання зобов`язання і в якому саме розмірі, а тому положення ч.2 ст.625 ЦК України не можуть бути застосовані до спірних правовідносин з огляду на відсутність даних щодо примусового виконання рішення суду.

Аргументи апеляційної скарги про те, що рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2013 року не виконано, а тому наявні правові підстави для стягнення з відповідача розміру заборгованості за ставкою 3% річних від суми стягнення визначеної рішенням суду, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки суду не надано належних та допустимих доказів про те, що відповідач прострочив виконання зобов`язання і в якому саме розмірі, а матеріали справи таких не містять, що позбавляє можливості застосування положень ст.625 ЦК України до спірних правовідносин.

Колегія суддів звертає увагу, що скаржником в апеляційній скарзі зазначено про те, що виданий виконавчий лист на примусове виконання рішення суду у грудні 2021 року був втрачений,отже, встановити розмір виконаних зобов`язань за рішення суду, не має можливості.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не в повній мірі встановив дійсні обставини справи та як наслідок зробив неправильний висновок суду, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки жодних додаткових обґрунтувань чи нових доказів, що не були подані відповідачем до суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.

Висновки суду першої інстанції не суперечить правовим висновкам, викладеним Верховним Судом, зазначені в апеляційній скарзі.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позову, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для скаржника, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 ст. 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» - залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 вересня 2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

Т.П. Красвітна