РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2025

Справа № 522/1953/25 (2-о/522/221/25)

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Ярема Х.С.

при секретарі судового засідання Кніш Д.А.

адвокат заявника Вересюк О.В.

заінтересована особа - ОСОБА_1 , адвокат - Масалов П.В.

розглянув справу за заявою ОСОБА_2

заінтересована особа щодо якої просить встановити обмежувальний припис - ОСОБА_1 .

ВСТАНОВИВ:

1.04.02.2025 ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про видачу обмежувального припису, заінтересована особа ОСОБА_1 .

2.Заявник просить суд видати обмежувальний припис щодо ОСОБА_1 строком на 6 місяців, яким визначити такі заходи тимчасового обмеження:

-заборонити ОСОБА_1 наближатись на відстань 100 метрів до фактичного місця проживання ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 );

-заборонити ОСОБА_1 особисто та через третіх осіб розшукувати ОСОБА_2 , переслідувати його та в будь-який спосіб спілкуватися з ним;

-заборонити ОСОБА_1 вести з ОСОБА_2 листування, телефонні переговори та контактувати з ним через інші засоби зв`язку особисто та через третіх осіб.

3.04.02.2025 відкрито провадження у справі.

4.05.02.2025 ОСОБА_1 подала заперечення на заяву про видачу обмежувального припису.

5.Заявник звернення до суду пояснює тим, що він та ОСОБА_1 мають спільну дитину ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), хоча в зареєстрованому шлюбі не перебували. Періодично проживали разом. Востаннє вони проживали разом на орендованій квартирі в АДРЕСА_2 . 25.05.2024 між ними виник раптовий конфлікт під час якого ОСОБА_1 нанесла йому побої, незважаючи на намагання її заспокоїти продовжувала погрожувати йому фізичною розправою, взявши кухонний ніж. ОСОБА_1 гучно кричала, просила про допомогу, але цим намагалась привернути лише увагу сусідів та видати ситуацію такою, ніби це ОСОБА_2 її катує. Ці події були відзняті ним на телефон, який вона намагалась забрати. Зазначає, що ОСОБА_1 впродовж їхнього спільного проживання часто проявляла ознаки підвищеного психоемоційного збудження, раптової агресії, гніву, безпричинного крику та плачу. Розуміючи небезпеку свого стану вона відвідувала психолога. Згодом її стан погіршися, що стало наслідком нападу на ОСОБА_2 з нанесенням тілесних ушкоджень. Заявник зазначає, що під час конфлікту він, не витримуючи тиску, повідомив ОСОБА_1 , що вона може йти куди хоче, але залишити дитину. Потім він подзвонив на гарячу урядову лінію «102», звернувся за медичною допомогою з метою фіксації тілесних пошкоджень. За фактом нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_1 відкрито кримінальне провадження № 0000302 за ч. 1 ст. 125 КК України. Після цього їхнє спільне проживання стало неможливим, вона зібрала свої речі і виїхала, а він залишився проживати з донькою. З того часу в його сторону та сторону його родичів звучать погрози, причиною чого є конфлікт щодо визначення місця проживання дитини. ОСОБА_1 у соцмережах опублікувала його фото, фото його родичів, інформацію про місце проживання, ніби-то, з метою розшуку дитини. Вона намагалась викрасти дитину. Крім того, ОСОБА_2 зазначає, що часто чув скарги від сусідів про неадекватну поведінку ОСОБА_1 . Заявник має побоювання за свою безпеку та безпеку, дитини, своїх родичів. Заявник повідомляє, що є працівником Національного антикорупційного бюро України. В інтересах забезпечення особистої безпеки працівників НАБУ, членів їхніх сімей недопускається розголошення в медіа відомостей про проживання цих осіб.

6.В судове засідання ОСОБА_2 особисто не з`явився, адвокат, що представляє його інтереси пояснив, що причиною цього є його побоювання, що ОСОБА_1 знову його скривдить, боїться її.

7. ОСОБА_1 повністю заперечує щодо застосування припису, а обставини, наведенні заявником вважає абсолютно і свідомо поданими ним неправдиво з тією мето, щоб надалі визнати її психічно хворою, неврівноваженою, що допоможе йому й судовому спорі про визначення місця проживання дитини, її відібрання. Вона пояснила, що насправді вони довго ніколи на постійній основі не проживали разом, він лише періодично приходив в квартиру, які орендував для неї та дитини, зокрема й квартиру, що на АДРЕСА_2 . Про те, що вона не хоче з ним проживати, не хоче реєструвати шлюб, вона вирішила тоді, коли він побив її ще вагітною і вона перебувала на збереженні. Він в принципі є агресивною людиною. Цим він завжди їй дорікав словами, що, ніби-то, вона йому життя поламала. Пояснила, що дійсно 25.05.2024 між ними виник конфлікт, який власне він не був раптовим, а спровокованим ОСОБА_2 , який постійно застосовує насильство до неї.

Того дня усе розпочалось з того, що йому не сподобався запах арома-палички. В той час вона укладала дитину спати та сказала йому, якщо йому не подобається цей запах він може іти в іншу кімнату. З цього почалася сварка, вона закрила перед ним двері, щоб далі укладати дитину спати, він ногою вдарив у двері. Далі в ході сварки вона закрилась у ванній, він теж силою відкрив двері, тягав її за волосся, ходив за нею крок за кроком і психологічно своїми постійними погрозами, ниттям, провокаціями, безглуздими розмовами і ревнощами доводив її до психологічного розпачу, оскільки їй подітись нікуди і їх пов`язує спільна дитина, яку він має право бачити. Дійсно постійним своїм моральним тиском він доводив її до сліз, криків, що стало наслідком відвідування психолога, оскільки морально вона уже не витримувала його присутності.

В ході цього конфлікту у неї у руках справді був кухонний ніж, але лише з тим, що захисти себе він нього, а не навпаки. І на відео, яке він сам додав (хоча і спеціально неповне), і то видно, що ходить за нею, ниє, психологічно тисне, невідомо чого сам хоче, натомість вона напівроздягнена плаче з ножем і просить дати уже їй спокій. Але він продовжує ходити за нею, каже що посадить її в «псіхушку», якщо вона йому щось зробить «вона сяде», називає «дурочкою». Перекручує цю ситуацію так, ніби-то він переживає, що вона з собою щось вчинить. Натомість до суду звертається, як нещасна жертва, яка усього боїться, боїться, що дитину заберуть, тому вирішив сам викрасти грудну дитину, яку вона не бачить уже більше ніж півроку, навіть прийти до суду боїться. Не боявся стояти над нею і знімати як її довів до безвиході морально.

Зазначає, він має юридичну освіту, є працівником НАБУ, і використовує це свідомо, умисно це в кожному конфлікті, який сам спочатку розпочинає, а потім починає фіксувати на телефон, щоб продемострувати усім, ніби-то, саме її неадекватність. Далі під час цього конфлікту саме вона за допомогою своєї матері та сестри викликала поліцію, а не він звернувся, як це подає він, як жертва ситуації. Будучи працівником НАБУ та усвідомлюючи негативні наслідки для власного кар`єрного зросту у разі притягнення до відповідальності за вчинення домашнього насильства, бажаючи уникнути відповідальності за домашнє насильство він звернувся за зняттям побоїв та написав заяву в поліцію лише через 5 днів, після того як викрав дитину і вирішив, що тепер же якось треба діяти, що позбутись ОСОБА_1 , відсторонити від дитини. Раніше з аналогічних причин на його прохання вона подава до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області заяву про залишення її позову без розгляду.

Далі, коли за її викликом прибула поліція, прийшов також якийсь його товариш з НАБУ. Оскільки вона юридично необізнана, ОСОБА_2 , використовуючи службове становище вирішив її тут обманути. І тут їй сказали, що поліція не може складати протокол на місце події, а потрібно пройти для цього в поліцію. Вона відповіла, що для цього їй потрібно зібрати дитину, з ним вона дитину не залишить. Але її запевнили, що в квартирі залишиться також представник ювенальної поліції. Вона повірила і пішла в поліцію. Коли повернулась, звісно, ні дитини, ні ОСОБА_2 , уже не було в квартирі. Після цього вона автобусом поїхала в м. Охтирку Сумської обл. (30 км від кордону, де активно ведуться бойові дії) до батьків ОСОБА_2 , який віддав дитину своїм батькам. Зауважила, що на той час дитина була ще дуже мала і була на грудному годуванні, тож дитину примусово перевили на інше харчування, що для неї було стресом. Тим більше дитина немає з батьком особистого емоційно-морального контакту, вона його боїться, ніколи не хотіла з ним бавитись, бігла до мами. Прибувши до його батьків взяла на руки свою дитину, але дідусь силою вихопив дитину і забрав. Сказали дитина залишиться тут. Рідна сестра ОСОБА_2 також подала до суду позов до ОСОБА_1 про захист честі, гідності, спростування інформації. Тобто, уся його сім`я, а точніше він особисто, займається тим, щоб усіляко морально знищити її, щоб вона відмовилась від дитини. Тому вона усіма силами дійсно намагається повернути дитину. Зверталась до суду з позовом про відібрання дитини та повернення матері, в позові було відмовлено, оскільки не визначено місце проживання дитини. Спір щодо місця проживання дитини наразі вирішується Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області.

На думку ОСОБА_1 , ОСОБА_2 намагається використати механізм обмежувального припису й видає себе за жертву домашнього насильства не з метою захиститись від домашнього насилля, а з метою стримати суспільний інтерес до своєї протиправної поведінки, як посадової особи НАБУ, неповернути дитину.

Судом встановлені такі обставини справи.

8.19.07.2022 у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які не перебувають у зареєстрованому шлюбі, народилась донька ОСОБА_4 .

9. ОСОБА_2 є працівником Національного антикорупційного бюро України.

10.Проживали в орендованій квартирі в АДРЕСА_1 (договір оренди від 15.08.2023 між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ).

11.25.05.2024 до Відділу поліції №2 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області зі служби «102» надійшло повідомлення від ОСОБА_7 про те, що о 16.21 год. за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_8 вчинив домашнє насильство, побивши доньку ОСОБА_9 та погрожує забрати доньку ( 1 р. 10 міс).

12.Працівниками поліції ОСОБА_1 було запропоновано проїхати до відділу поліції для складення протоколу про адміністративне правопорушення.

13.30.05.2024 ОСОБА_2 звернувся до Відділу поліції №2 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області з заявою, просив прийняти заходи правового характеру до своєї цивільної дружини ОСОБА_1 , яка в ході раптово виниклого конфлікту нанесла йому декілька ударів в область тулуба 25.05.2024 за місцем спільного проживання.

14.За цим фактом внесено запис до ЄРДР про кримінальне провадження №0000302.

15.27.08.2024 ОСОБА_1 звернулась до Охтирського міськрайонного суду Сумської області з позовом до ОСОБА_2 про примусове відібрання дитини і повернення матері (справа № 583/4315/24). Ухвалою від 06.09.2024 забезпечено позов шляхом заборонени ОСОБА_2 чинити перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні та побаченнях з дитиною до набрання рішенням в цій справі законної сили, зобов`язано ОСОБА_2 не перешкоджати у здійсненні ОСОБА_1 права особистого спілкування з донькою через засоби зв`язку, у тому числі з використанням веб-камери, 5 разів на тиждень тривалістю 60 хв. у вечірній час з 18 по 21 год., заборонено ОСОБА_2 особисто або через третіх осіб вивозити за межі України дитину до закінчення розгляду справи, заборонено ОСОБА_2 без повідомлення за 10 діб Служби у справах дітей та її змінювати місце проживання/перебування дитини до закінчення розгляду справи, зобов`язано ОСОБА_2 забезпечити ОСОБА_1 безперешкодне спілкування, (побачення та спільне проведення часу з дитиною 2 дні на тиждень з 10.00 по 18.00 год. без присутності батька (відповідача) та органів опіки за місцем перебування (проживання) дитини.

16.Ухвала суду перебувала на примусовому виконанні. З актів державного виконавця від 28.10.2024, 06.12.2024 та 16.12.2024 вбачається, що ОСОБА_2 ухвалу суду не виконував, не надав можливість матері побачитися з дитиною. Постановами державного виконавця від 06.12.2024 та 18.12.2024 на нього за не виконання вимоги державного виконавця та за не виконання виконавчого документа накладався штраф. 27.01.2025 державним виконавцем у ВП №76154540 видано вимогу, якою зобов`язано ОСОБА_2 з метою виконання ухвали від 06.09.2024 перебувати в АДРЕСА_1 08.02.2025 о 10.00 год. та забезпечити ОСОБА_1 з дитиною. Вимога державного виконавця Лісніковим Д.Л. не виконана.

17.Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області (справа № 583/4315/24) відмовлено у позові матері про відібрання дитини та повернення матері, а також скасовано заходи забезпечення позову, накладені ухвалою від 06.09.2024.

18.З наданих суду матеріалів вбачається, що ОСОБА_1 раніше зверталась до суду з вимогами про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_10 , а ОСОБА_2 звертався до суду з вимогами про визначення місця проживання доньки з ним.

19.З наданих суду матеріалів вбачається, що обставини взаємовідносин ОСОБА_2 та ОСОБА_1 щодо відібрання від матері дитини стали предметом обговорення в соціальних мережах Музики О.Г.

Висновки суду.

20.Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

21.Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

22.Відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

23.Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

24.Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

25.У ч. 2 ст. 26 цього Закону передбачає, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

26.У постанові Верховного Суду від 05.09.2019 (№756/3859/19) зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях».

27.Згідно з п. 14 ст. 1 Закону:

- психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

- фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру (пункту 17 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

28.Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

29.Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

30.Відповідно до ст. 81, 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

31.Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник.

32.У даній справі ОСОБА_2 вважає себе особою, яка постраждала від сімейного насильства. Застосування припису стосується ОСОБА_1 , яку він вважає кривдником.

33. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не перебувають у шлюбі, мають спільну дитину. Фактично проживали разом лише періодично, оскільки особисті відносини між ними не складались.

34. ОСОБА_2 не зазначає про який конкретно вид насилля йдеться, - фізичне чи психологічне. Зі змісту його заяви (оскільки особисто він побоявся прибути до суду, хоча в суді є судова охорона) вбачається, що ОСОБА_1 впродовж їхнього спільного проживання часто проявляла ознаки підвищеного психоемоційного збудження, раптової агресії, гніву, безпричинного крику та плачу. Розуміючи небезпеку свого стану вона відвідувала психолога. Згодом її стан погіршися, що стало наслідком нападу на ОСОБА_2 з нанесенням тілесних ушкоджень.

35.Тобто, суд розуміє, що йдеться про фізичне насилля.

36.Те, що він називає її чи вважає неадекватною у поведінці (кричить, плаче, агресивна, тощо) не є насиллям над ним. Тим більше вони не у шлюбі і він вільний проживати, де хоче. Питання участі у вихованні дитини це інше.

37.Крім того, заявник повідомляє, що є працівником Національного антикорупційного бюро України. В інтересах забезпечення особистої безпеки працівників НАБУ, членів їхніх сімей не допускається розголошення в медіа відомостей про проживання цих осіб.

38. ОСОБА_1 не заперечує, що на своїх сторінці в соціальні мережі публікує відомості про те, що її дитину викрав її батько і вона як мати надає розголосу про незаконне викрадення дитини. В свою чергу, адвокат Ліснікова Д.Л., також не заперечує, що він забрав дитину від матері, ухвалу суду про забезпечення позову (поки вони були чинні) не виконував.

39.Суд вважає, що обставини поширення відомостей про викрадення дитини, розміщення для цього фото тих осіб, хто, на її думку, це вчинив, взагалі не підпадає під форму насилля в розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Натомість те, що батько свідомо, умисно забрав дитину віком 1 р. 10 міс. від матері, скориставшись її відсутністю, позбавив дитину грудного вигодовування, та віддав своїм батькам в м. Охтирку Сумської обл., оце є насильством і жорстокістю батька над дитиною та матір`ю.

40.Обидві сторони визнають, що між собою конфліктують, а тепер місце проживання дитини стало для них конфліктним і визначальним у цій боротьбі.

41.Конфлікт, на який посилається заявник, де він зазнав тілесних ушкоджень від матері дитини, відбувся фактично 8 місяців тому.

42.Саме лише звернення заявника до правоохоронних органів не підтверджує факт вчинення саме домашнього насильства у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству.

43.При цьому друга сторона також в той день звернулась із заявою про фізичне насильство щодо неї, він звернувся лише через 5 днів.

44.Заявник надав відеозапис конфлікту від 25.05.2024, який на його переконання підтверджує, що ОСОБА_11 є кривдником, а він від неї зазнав фізичного насильства. Суд за участю сторін дослідив це доказ. ОСОБА_11 зауважила, що він спеціально надав не увесь запис, а лише те, що йому вигідно. На цьому відео ОСОБА_11 перебуває у напівроздягненому вигляді, заплакана, очевидно перебуває в стані безпорадності та просить ОСОБА_2 дати їй спокій, залишити. Вона хоч і тримає кухонний ніж в руках від безсилля, і ніяк ніж не використовує. Натоміть ОСОБА_2 , який вважає себе побитою жертвою ходить за нею, знімає, хоча вона цього не хоче. Але він продовжує ходити за нею, каже що посадить її в «псіхушку», якщо вона йому щось зробить «вона сяде», називає «дурочкою». Суд вбачає, що заявник перекручує цю ситуацію так, ніби-то він переживає, що вона з собою щось вчинить. Тобто, він не боявся стояти над нею і знімати як вона просить залишити її в спокої.

45. ОСОБА_2 звертається до суду як жертва, яка боїться ОСОБА_12 , боїться, що дитину заберуть, але сам вирішує сам забрати грудну дитину, яку матір не бачить уже більше ніж півроку.

46.Суд оцінює в цілому ситуацію як таку, де заявник позиціонує себе жертвою в ситуації, яку він сам створив.

47.Наслідком цього, зокрема, стало звернення ОСОБА_1 до суду з позовом про повернення дитини до матері, розшук дитини за допомогою соцмереж.

48.Таким чином, судом не встановлено випадків вчинення домашнього насильства стосовно ОСОБА_2 зі сторони ОСОБА_1 . Натомість судом встановлено наявність між батьками дитини конфліктних ситуацій, особистих конфліктів, що не може розцінюватись як насильство.

49.Підсумовуючи суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про видачу обмежувального припису.

Керуючись ст.ст. 263-265, 350-6 ЦПК України,

ВИРІШИВ :

В задоволенні заяви ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 10.02.2025.

Суддя Ярема Х.С.