УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2025 року

м. Київ

справа № 461/6178/22

провадження № 61-398ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В.,

розглянувши касаційну скаргу особи, яка не брала участь у справі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Снігур Галина Михайлівна, на постанову Львівського апеляційного суду від 12 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу в розмірі 120 000 доларів США.

Позов обґрунтований тим, що 01 лютого 2022 року ОСОБА_2 позичив ОСОБА_3 120 000 доларів США, які останній зобов`язувався повернути до 01 червня 2022 року по курсу НБУ на дату повернення, однак кошти не повернув.

Галицький районний суд м. Львова рішенням від 13 лютого 2023 року позов задовольнив. Стягнув з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у розмірі 120 000 доларів США. Вирішив питання про судові витрати.

Галицький районний суд м. Львова ухвалою від 04 липня 2023 року задовольнив подання приватного виконавця Білецького І. М. про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку. Звернув стягнення на незареєстроване у законному порядку майно з метою виконання виконавчого листа № 461/6178/22, виданого 17 квітня 2023 року Галицьким районним судом м. Львова, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики у розмірі 120 000,00 доларів США, а саме на 1/2 частину нерухомого майна, загальною площею 1 298,9 кв. м, під літерою Б-2, за адресою: АДРЕСА_1 , яке передано у приватну власність фізичної особи - ОСОБА_3 , право власності на яке не зареєстровано у встановленому законом порядку, надано дозвіл на його реалізацію.

Не погоджуючись з рішенням Галицького районного суду м. Львова від 13 лютого 2023 року та ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 04 липня 2023 року, особа яка не брала участі у справі ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу в якій просив скасувати судові рішення першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Вказував, що рішення суду першої інстанції є незаконним та ухвалено тільки на підставі копії розписки від 01 лютого 2022 року. Оригінал розписки у позивача відсутній, тому відсутній предмет спору, що є підставою для закриття провадження у справі. Зазначає, що почерк розписки від 01 лютого 2022 року, яка нібито виконана ОСОБА_3 різниться від почерку у тексті його пояснення від 28 червня 2022 року. Отже, розписка від 01 лютого 2022 року носить ознаки фіктивного договору позики та використовується як спосіб уникнення виконання грошових зобов`язань перед ОСОБА_1 , зокрема, шляхом ухилення від повернення боргу за рішеннями суду. 27 березня 2019 року Шевченківським ВДВС м. Львова відкрито виконавче провадження ВП № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа в ід 22 березня 2019 року у справі № 461/2066/17, що виданий Галицьким районним судом м. Львова, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суми боргу у розмірі 405 000,00 грн, за яким стягнуто лише 9 360,54 грн. Також, 29 червня 2021 року відкрито виконавче провадження ВП № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа від 15 травня 2020 року у справі № 461/8614/17, виданого Галицьким районним судом м. Львова, про стягнення з ОСОБА_3 40 000 доларів США на користь ОСОБА_1 , за яким жодних коштів не повернуто.

Львівський апеляційний суд постановою від 30 січня 2024 року у задоволенні клопотання представника ОСОБА_2 - адвоката Оприск Л. Є., про закриття апеляційного провадження за апеляційними скаргами представників ОСОБА_1 - адвокатів Снігур Г. М. та Добушовського О. В., на рішення Галицького районного суду м. Львова від 13 лютого 2023 року відмовив.

Апеляційні скарги представників ОСОБА_1 - адвокатів Снігур Г. М. та Добушовського О. В., залишив без задоволення. Рішення Галицького районного суду м. Львова від 13 лютого 2023 року залишив без змін.

Верховний Суд постановою від 04 вересня 2024 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Снігур Г. М., задовольнив частково. Постанову Львівського апеляційного суду від 30 січня 2024 року скасував, справу направив на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Львівський апеляційний суд постановою від 12 грудня 2024 року закрив апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою представників ОСОБА_1 - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на рішення Галицького районного суду міста Львова від 13 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що оскаржуваним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 13 лютого 2023 року не вирішувалось питання про права, інтереси та обов`язки ОСОБА_1 , що згідно з пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України, є підставою для закриття апеляційного провадження.

09 січня 2025 року особа, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_4 , через систему «Електронний суд», подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Львівського апеляційного суду від 12 грудня 2024 року в указаній справі.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції не в повній мірі з`ясовано всі обставини справи та не взято до уваги, що розписка вчинена ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 01 лютого 2022 року є фраудаторним правочином, здійснений для уникнення сплати боргу ОСОБА_1 за виконавчими листами. Вказані обставини є підставою для залучення останнього до розгляду даної справи та перегляд судових рішень першої інстанції в апеляційному порядку.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що

у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з наступних підстав.

Згідно зі статтею 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. Після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, така особа користується процесуальними правами і несе процесуальні обов`язки учасника справи.

Пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку (частина друга статті 362 ЦПК України).

Тлумачення наведених норм процесуального права свідчить про те, що суд апеляційної інстанції має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи невирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси особи, яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції та подала апеляційну скаргу. Якщо обставини про вирішення судом першої інстанції питання про права, інтереси та свободи особи, яка не була залучена до участі у справі, не підтвердились, апеляційне провадження підлягає закриттю.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 17 лютого 2020 року у справі № 668/17285/13-ц (провадження № 61-41547сво18).

На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Судове рішення, оскаржуване не залученою до участі у справі особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі № 911/2635/17.

Зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що згідно розписки 01 лютого 2022 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір позики, за яким ОСОБА_3 отримав у позику від ОСОБА_2 120 000,00 доларів США, що еквівалентно 3 414 000,00 грн, які зобов`язався повернути до 01 червня 2022 року по курсу Національного банка України на дату повернення.

ОСОБА_3 своїм підписом у розписці засвідчив факт отримання від ОСОБА_2 120 000,00 доларів США.

У листопаді 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за вказаною розпискою.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 13 лютого 2023 року позов ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у розмірі 120 000,00 доларів США.

Також судом встановлено, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 03 жовтня 2017 року у справі № 461/2066/17 задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 про стягнення солідарного боргу. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 405 000,00 грн боргу. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 08 квітня 2019 року у справі № 461/8614/17, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 29 січня 2020 року, частково задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики й стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 основний борг за договором позики у розмірі 20 000,00 доларів США, договірної відповідальності у сумі 20 000,00 доларів США, всього стягнуто 40 000,00 доларів США, що станом на 18 квітня 2018 року відповідно до офіційного курсу Національного банку України складає 1 043 314,92 грн. У решті вимог позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

На виконання вказаних судових рішень Галицьким районним судом м. Львова видано відповідні виконавчі листи.

Виконавчий лист № 461/2066/17 звернутий ОСОБА_1 до примусового виконання та перебував на виконанні у Шевченківському відділі державної виконавчої служби у м. Львові (ВП № НОМЕР_1), що підтверджується постановою державного виконавця від 29 червня 2021 року про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження.

Закриваючи апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив із того, що оскаржуваним ним рішенням суду першої інстанції не вирішувалися питання про його права, інтереси та (або) обов`язки.

ОСОБА_1 не є стороною укладеного договору позики від 01 лютого 2022 року та учасником спірних правовідносин та ним не доведено, що оскаржуваним судовим рішенням першої інстанції у цій справі вирішено питання про його права, інтереси та (або) обов`язки. Доказів того, що він звертався до суду із позовною заявою про визнання недійсним договору позики від 01 лютого 2022 року, який укладено між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не надано.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, встановивши, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 13 лютого 2023 року не вирішувалися питання про права, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 , дійшов обґрунтованого висновку, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України це є підставою для закриття апеляційного провадження.

Постановляючи ухвалу про закриття апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції діяв у межах своїх повноважень та у визначений процесуальним законом спосіб.

Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати, що судом апеляційної інстанції порушено норми процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник, а зводяться до незгоди з рішенням Галицького районного суду м. Львова від 13 лютого 2023 року, яке не є предметом касаційного перегляду в цій справі.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Водночас Верховний Суд враховує, що, як неодноразово відзначав ЄСПЛ, рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява № 18390/91).

Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99).

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись статтями 394, 389 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою особи, яка не брала участь у справі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Снігур Галина Михайлівна, на постанову Львівського апеляційного суду від 12 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Петров

А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко