РІШЕННЯ

іменем України

03.02.2025

Справа № 331/6394/24

Провадження № 2/331/579/2025

Жовтневий районний суд м.Запоріжжя в складі головуючої судді Фісун Н.В., за участю секретаря Коростельової К.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою

ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України, адміністрації Державної прикордонної служби, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, через представника адвоката Трофименко М.В. , звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України, адміністрації Державної прикордонної служби, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення.

В обґрунтування позову вказав, що 05.08.2017 року ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Від цього шлюбу у сторін народився син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . До укладення шлюбу у дружини заявника ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_5 ), народився син - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відповідно до Витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 СК України від 08.05.2012 року, відомості про батька дитини записані зі слів матері - ОСОБА_7 . Відповідно до довідки Новопільської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області від 06.06.2024 року сім`я з чотирьох осіб, а саме позивача ОСОБА_1 , його дружини ОСОБА_2 , двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешкає разом за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана квартира належить на праві власності дружині позивача ОСОБА_2 .

З 15.12.2023 року по теперішній час ОСОБА_1 проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період у військовій частині НОМЕР_1 Державної прикордонної служби. До мобілізації ОСОБА_1 працював сторожем в Широківському закладі дошкільної освіти «Оленка» Новопільської сільської ради з 2021 року.

Відповідно до характеристики, виданої на ім`я ОСОБА_1 , останній характеризується позитивно, товариський, активний, готовий прийти на допомогу. Стосунки в родині доброзичливі, побудовані на взаєморозумінні, взаємодопомозі та повазі. Дружина заявника ОСОБА_2 також працює в цьому ж садочку на посаді вихователя. Разом зі своєю дружиною ОСОБА_8 позивач виховують двох дітей - ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Син ОСОБА_9 є учнем ОСОБА_11 ліцею з 2023 року, має високий рівень навчальних досягнень з предметів навчального циклу. Зарекомендував себе здібним учнем, постійно працює над своїм інтелектуальним рівнем розвитку. Як вбачається з характеристик на дітей, їх вихованням займаються батьки: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , діти знаходяться на їх утриманні. З моменту укладення шлюбу позивач займається вихованням та утриманням сина своєї дружини ОСОБА_9 . До старшого сина ОСОБА_9 позивач ставиться як до рідного, знайшов до нього підхід, відносини між ним та сином доброзичливі та дружні. ОСОБА_1 приділяє належну вагу вихованню та навчанню ОСОБА_9 , цікавиться його успіхами у навчанні, поведінкою під час онлайн занять, емоційним станом, фізичним та духовним розвитком. Менший син ОСОБА_10 відвідує ОСОБА_12 заклад дошкільної освіти " ОСОБА_13 " з серпня 2019 року по теперішній час. Хлопчик здібний, на заняттях активний, легко та швидко сприймає навчальний матеріал. Комунікабельний, легко спілкується з однолітками. Враховуючи той факт, що дружина позивача на даний час при надії, ОСОБА_1 бажає скористатися своїм правом на звільнення в майбутньому з військової служби, а тому в судовому порядку хоче встановити факт перебування на його утриманні неповнолітнього сина своєї дружини ОСОБА_9 , з яким вони проживають однією сім`єю. Народження другої у позивача дитини та встановлення факту перебування на його утриманні дитини своєї дружини матиме наслідком виникнення права у позивача на звільнення з військової служби на підставі п.п. г п.2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", а тому між сторонами існує спір про право. Прохає суд встановити факт перебування на утриманні ОСОБА_1 , пасинка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

23.10.2024 року Ухвалою Жовтневого районного суду м.Запоріжжя відкрито провадження у справі та розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження.

01.11.2024 року від представника військової частини НОМЕР_1 Мінаєва О.Е. надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що зі змісту позовної заяви неможливо зрозуміти яким саме чином НОМЕР_2 прикордонний загін (військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України є імовірним порушником прав позивача. Відповідно до СК України, у батьків дитини зберігається обов`язок утримання своєї дитини з моменту її народження до досягнення нею повноліття, при чому такий обов`язок не залежить від наявності зареєстрованого шлюбу між батьками, факту позбавлення батьківських прав, визнання батьків недієздатними, тощо, а припиняється лише фактом смерті батьків. При цьому, якщо сімейне законодавство визначає безумовний обов`язок щодо утримання батьками своїх неповнолітніх дітей, то стосовно вітчима (мачухи) передбачені певні застереження. Позивач, перебуваючи у шлюбі із ОСОБА_2 , має право на участь у вихованні її дитини, при цьому, обов`язок щодо її утримання у позивача (як вітчима) виникає за умови, якщо в останніх немає батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання. При цьому, звертають увагу шановного Суду, що позивач до позовної заяви не додав доказів того, що ОСОБА_6 не має діда, бабу, повнолітніх братів та сестер, здатних їх утримувати або наявності у матері цієї дитини поважних причин, з яких вона не може надавати їм належного утримання. Неповнолітній пасинок позивача проживає разом із своєю рідною матір`ю, тобто, як презюмується ст. 180 СК України, перебуває на її утриманні, беззаперечних доказів, які б вказували на те, що мати пасинка ОСОБА_2 не виконує свій обов`язок щодо утримання цих дітей, не надано. А відтак обов`язок вітчима щодо утримання дітей, з якими він проживає, не є безумовним, а тому для встановлення факту утримання вітчимом дитини, яка з ним проживає, потрібно довести, що родичі дитини не можуть надавати таку допомогу. Водночас, якщо вітчим самостійно (за власною ініціативою) надає матеріальну допомогу пасинку, це свідчить про дотримання засад добросовісності, розумності та справедливості у сімейних правовідносинах. Проте, з позиції норм СК України таку поведінку вітчима не можна назвати "утриманням", бо "утримання", це не "право", а безальтернативний та імперативно визначений "обов`язок" батьків по відношенню до неповнолітніх дітей. Таким чином, у позивача ОСОБА_1 відсутній правовий обов`язок утримувати дитину дружини, отже відсутні підстави для встановлення судом юридичного факту перебування на утриманні позивача сина дружини ОСОБА_6 .

ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації, на особливий період у НОМЕР_2 прикордонному загоні (військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України. Підрозділ, у якому проходить службу позивач з травня 2023 року дислокується у населеному пункті АДРЕСА_2 . Тобто місце дислокації підрозділу де проходить службу позивач та цілодобово виконує бойові (спеціальні) завдання та заходи, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України знаходиться на відстані приблизно понад 100 км від місця зазначеного в позовній заяві де начебто однією сім`єю мешкає ОСОБА_1 , з дружиною ОСОБА_2 та двома неповнолітніми дітьми - ОСОБА_6 і ОСОБА_4 , що в свою чергу ставить під сумнів допустимість та відповідність дійсності наявного у матеріалах справи акту про спільне проживання від 06.06.2024 року, про те, що ОСОБА_1 постійно проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 з 2017 року по теперішній час. Водночас всупереч вищезгаданому акту також є зазначене в позовній заяві твердження, що «…позивач проходить військову службу в АДРЕСА_2 , винаймаючи за власний кошт там житло, що дає можливість проживати сім`ї разом». Прохає суд у задоволенні позову ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення - відмовити в повному обсязі.

29.10.2024 року Ухвалою Жовтневого районного суду м.Запоріжжя визначено судові засідання по даній справі проводити в режимі відеоконференції.

20.11.2024 року представником позивача до матеріалів справи долучені додаткові докази по справі.

18.12.2024 року Ухвалою Жовтневого районного суду м.Запоріжжя закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Трофименко М.В. підтримала позовну заяву, прохала суд її задовольнити.

Представник відповідача військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України Шабалков В.В. заперечував проти задоволення позовної заяви з підстав вказаних у відзиву.

Представник відповідача Адміністрації Державної прикордонної служби Філіпова Г.М. заперечувала проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. Суду пояснила , що розгляд даної справи потрібно розглядати в окремому провадженні. Право та обов`язок вітчима утримувати пасинка не є тотожними поняттями. Він має можливість усиновити дитину, вважає заяву необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Третя особа, ОСОБА_2 підтримала позовну заяву, прохала суд її задовольнити.

Суд, заслухавши сторони по справі, дослідивши докази надані стороною, вважає що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Щодо заперечень представника Адміністрації Державної прикордонної служби розгляду справи в позовному провадженні, а не в окремому , суд зазначає наступне.

У статті 124 Конституції України визначено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У частинах першій, другій статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

У постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено

із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Такими же самими критеріями керувалась Велика Палата Верховного Суду в постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18), від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23).

Вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній.

Такі ж висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18 від 18 грудня 2019 року у справі № 370/2898/16 (провадження № 14-573цс19).

З урахуванням наведеного можна констатувати, що існує два порядки (способи) встановлення фактів, що мають юридичне значення, - позасудовий і судовий, які за своїм змістом є взаємовиключними.

У разі оскарження до суду відмови відповідного органу в установленні юридичного факту, який підлягає встановленню у позасудовому порядку, такий спір слід розглядати в порядку адміністративного судочинства і суди насамперед перевіряють, чи відповідає оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень критеріям, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, а відповідач в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень відповідно до частини другої статті 77 КАС України повинен довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності.

У справі, яка є предметом перегляду, заявник просить встановити факт перебування на його утриманні пасинка.

Метою встановлення факту заявник визначив захист прав та інтересів дітей, а також своїх прав та інтересів як батька, що займається вихованням та утриманням дітей. Крім цього, встановлення цього факту потрібно заявникові для вільного перетину кордону України під час дії воєнного стану та зняття з військового обліку на підставі абзацу 13 підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

У статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (стаття 1 СК України).

У частині першій статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

У статті 141 СК встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у статтях 150, 151 СК України.

За приписами частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до частини першої-третьої статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно з частиною першою статті 260 СК України, якщо мачуха, вітчим проживають однією сім`єю з малолітніми, неповнолітніми пасинком, падчеркою, вони мають право брати участь у їхньому вихованні.

Мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу (частина перша статті 268 СК України).

Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними.

При цьому сімейні відносини як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, які поділяються на юридичні дії (настання яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини).

Так, на підставі положень ЦК України у момент народження фізичної особи в неї виникає цивільна правоздатність (здатність мати цивільні права та обов`язки), яка припиняється у момент її смерті (стаття 25 ЦК України), а з підстав, установлених цим Кодексом, виникає цивільна дієздатність (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання), яка може бути обмежена виключно у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 30 ЦК України).

Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом.

Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання та утримання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів за рішенням суду (статті 164, 180 СК України).

Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.

Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.

СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо утримання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо утримання дитини.

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням будь-якого спору про право.

У порядку окремого провадження розглядаються, зокрема, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян, але тільки якщо вони не пов`язані з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право і якщо заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

У справі, позивач просить встановити факт перебування на його утриманні дитини(пасинка) дружини , проте встановлення такого факту може мати негативні наслідки для ОСОБА_2 як матері дитини. З огляду на зазначене вбачається, що у справі, наявний спір про право, зокрема спір щодо участі одного з батьків у матеріальному забезпеченні (утриманню) дитини та/або ухилення від участі у матеріальному забезпеченні/утриманню, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження.

Такий факт виховання дитини вітчимом не може встановлюватись у безспірному порядку або за домовленістю батьків дитини, в тому числі на підставі судового рішення, ухваленого за правилами окремого провадження, оскільки в такому питанні завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини.

Факт, про встановлення якого просить ОСОБА_1 , не підлягає з`ясуванню в порядку окремого провадження, оскільки з поданої заяви вбачається спір про право, який не може розглядатися в судовому порядку безвідносно до дій заінтересованих осіб щодо конкретних прав, свобод та інтересів заявника.

Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо утримання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо утримання дитини, то факт одноосібного утримання дитини одним із батьків або факт утримання пасинка вітчимом може бути встановлений судом як одна з обставин, що становить предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з утримання дитини.

Інститут окремого провадження не може використовуватися для створення преюдиційних фактів з метою подальшого вирішення будь-якого спору про право.

Щодо встановлення факту перебування на утриманні ОСОБА_1 пасинка ОСОБА_14 , суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що 05.08.2017 року позивач ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серія НОМЕР_3 , видане Виконавчим комітетом Широківської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, актовий запис № 5./а.с.12/.

Від цього шлюбу у сторін народилися діти - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серія НОМЕР_4 , видане Виконавчим комітетом Широківської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, актовий запис № 4 та ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження , серія НОМЕР_5 , видане Криворізьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) /а.с.13,94/.

До укладення шлюбу у дружини заявника ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_5 ), народився син - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серія НОМЕР_6 , видане виконавчим комітетом Широківської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, актовий запис № 9./а.с.17/.

Відповідно до Витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 СК України від 08.05.2012 року, відомості про батька дитини записані зі слів матері - ОСОБА_7 ./а.с.18/.

Відповідно до довідки Новопільської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області від 06.06.2024 року сім`я з чотирьох осіб, а саме позивача ОСОБА_1 , його дружини ОСОБА_2 , двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешкає разом за адресою: АДРЕСА_1 ./а.с.21/.

Квартира за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві власності ОСОБА_2 , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 15.11.2023 року/а.с.22-24/.

До мобілізації ОСОБА_1 працював сторожем в Широківському закладі дошкільної освіти «Оленка» Новопільської сільської ради з 2021 року, що підтверджується довідкою №27 від 11.06.2024 року/а.с.28/.

Відповідно до характеристики, виданої на ім`я ОСОБА_1 , останній характеризується позитивно, товариський, активний, готовий прийти на допомогу. Стосунки в родині доброзичливі, побудовані на взаєморозумінні, взаємодопомозі та повазі./а.с.31/.

Дружина заявника ОСОБА_2 також працює в садочку «Оленка» на посаді вихователя, що підтверджується довідкою №26 від 11.06.2024./а.с.29/.

Відповідно до довідки про доходи ОСОБА_2 має загальну суму доходу з 1 грудня 2023 року по 31 травня 2024 року - 71 128,52 грн./а.с.30/.

Відповідно до довідки №298 від 22.10.2024 ОСОБА_2 на обліку в управління соціальної та ветеранської політики Криворізької райдержадміністрації як отримувач державної допомоги не перебуває/а.с.83/.

Відповідно до характеристики, виданою директором Новопільського ліцею, ОСОБА_6 є учнем Новопільського ліцею з 2023 року, має високий рівень навчальних досягнень з предметів навчального циклу. Зарекомендував себе здібним учнем, постійно працює над своїм інтелектуальним рівнем розвитку. ОСОБА_16 та ОСОБА_17 приділяють належну увагу вихованню та навчанню ОСОБА_9 /а.с.32/.

ОСОБА_4 відвідує Широківський заклад дошкільної освіти "Оленка" з серпня 2019 року по теперішній час. Хлопчик здібний, на заняттях активний, легко та швидко сприймає навчальний матеріал. Комунікабельний, легко спілкується з однолітками, що підтверджується характеристикою, виданою директором Широківського ЗДО « Оленка»./а.с.33/.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022 (далі Указ № 64/2022), затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 введено воєнний стан, строк дії якого в подальшому продовжено відповідними Указами Президента України.

Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 № 69/2022 (далі Указ № 69/2022) оголошено про загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано- Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

З 15.12.2023 року по теперішній час ОСОБА_1 проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період у військовій частині НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України, що підтверджується довідкою військової частини від 07.06.2024 року/а.с.25/.

Відповідно до довідки про доходи ОСОБА_1 має загальну суму доходу з 1 січня 2024 року по 31 травня 2024 року - 193 457,05/а.с.26/.

Заявнику необхідно встановлення факту перебування на його утриманні ОСОБА_6 для отримання правової підстави для звільнення його від військової служби в порядку підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Крім того, з урахуванням вимог статті 318 ЦПК України одним із обов`язкових елементів заяви встановлення факту перебування дітей на утриманні є мета встановлення такого факту. Зазначення мети в заяві необхідне для того, щоб підтвердити юридичну заінтересованість у встановленні такого факту, тобто встановлення такого факту породжуватиме у майбутньому настання певних юридичних наслідків. Проте для того, щоб дійсно встановити цей факт, суд, виходячи із зазначеної мети, повинен дослідити наявність дійсної юридичної заінтересованості. Тому від належно обґрунтованої мети залежить розгляд справи, адже якщо остання не відповідатиме умовам законодавства, то наслідки для заявника будуть негативними.

Оскільки факт перебування дітей на утриманні входить до групи фактів, що мають юридичне значення, то, відповідно, вони породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Під такою необхідністю необхідно розуміти не просто виникнення, зміну чи припинення цивільних правовідносин на підставі встановленого факту, а обов`язкову наявність процесуальних наслідків для заявника, які впливають на сферу майнових чи немайнових прав громадян.

Зі змісту статей 17, 65 Конституції України вбачається, що захист держави, забезпечення її безпеки є найважливішими функціями всього Українського народу. Військова служба - це конституційний обов`язок громадян України, який полягає у забезпеченні оборони України, захисті її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності. До військовослужбовців належать особи, які проходять таку службу, зокрема у Збройних Силах України. З огляду на специфіку військової служби, яка полягає, зокрема, у виконанні військовослужбовцями спеціальних завдань, наявності ризиків для їх життя та здоров`я тощо, будь-яка форма проходження військової служби є обов`язком громадян України щодо захисту держави. Отже, закріплений у Конституції України обов`язок громадян України потребує поваги, а статус військовослужбовців будь-яких категорій обумовлюється військовою службою, інститут якої надає їм спеціальний статус.

Звертаючись до суду із вказаною заявою представник позивача наголошував на тому, що метою встановлення факту перебування на утриманні ОСОБА_1 пасинка ОСОБА_6 є отримання позивачем правової підстави для його звільнення від військової служби в порядку підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

На думку суду, у період дії воєнного стану під час повномасштабної агресії РФ проти України, уникнення військової служби із захисту Батьківщини не може бути легітимною метою для встановлення факту, що матиме юридичним наслідком звільнення заявника з лав ЗСУ не у спосіб, визначений безпосередньо прямим законом.

У відповідності до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У судовому засіданні ОСОБА_2 суду пояснила, що не отримує державної допомоги на сина ОСОБА_6 так як отримувала заробітну плату.

Статтею ст.51 Конституції України гарантовано, а ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Тобто, Закон покладає на батьків обов`язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття.

Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, або чи розірвано їх шлюб.

Отже, аналізуючи викладене, суд доходить висновку, що у батьків дитини зберігається обов`язок утримання своєї дитини з моменту її народження до досягнення нею повноліття, при чому такий обов`язок не залежить від наявності зареєстрованого шлюбу між батьками, факту позбавлення батьківських прав, визнання батьків недієздатними, тощо, а припиняється лише фактом смерті батьків.

Відповідно до ст. 268 СК України мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу.

Як зазначалось раніше, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають двох спільних дітей, а отже ОСОБА_1 має обов`язок утримувати своїх дітей.

Щодо утримання пасинка ОСОБА_6 , суд зазначає про таке право ОСОБА_1 , а не його обов`язок.

Позивачем не надано будь-яких даних щодо відсутності у неповнолітнього ОСОБА_6 рідних діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ж неможливості належного з їх боку утримання дитини. Навпаки, у судовому засіданні ОСОБА_2 підтвердила, що у неповнолітнього ОСОБА_6 є рідна бабуся. Доказів щодо неможливості її утримувати онука до суду не надано.

Натомість, по справі не доведено обставин, які входять до предмету доказування по справі: що дитина дружини позивача не мають матері, діда, баби, повнолітніх братів та сестер, або ж ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, що виключає можливість виникнення у заявника обов`язку, передбаченого ч. 1 ст. 268 СК України.

Докази відсутності у матері дитини ОСОБА_6 доходу у зв`язку з народженням дитини 19.11.2024 року так як перебуває у відпустці по догляду за дитиною не звільняє її покладеного на неї законом обов`язку утримувати своїх неповнолітніх дітей, у тому разі і за допомогою держави у певних випадках, і не робить автоматично позивача зобов`язальною особою з утримання дитини дружини.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, про недоведеність позивачем перебування лише на його утриманні дитини ОСОБА_6 , з огляду на те, що мати ОСОБА_2 отримувала заробітну плату. Сам факт проживання дитини в сім`ї з вітчимом, не є беззаперечним доказом його утримання. За таких підстав та з урахуванням також того, що метою подання цієї заяви є уникнення позивачем військової служби, суд вважає заяву такою, що не підлягає задоволенню.

Справа за позовною заявою про встановлення юридичного факту має ознаки штучної та згідно з заявленою метою звернення до суду та наведених на обґрунтування заяви підстав, ? направлена не на захист прав та інтересів дитини, а на реалізацію прав, які підпадають під зміст статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу». Суд звертає увагу на те, що у даному випадку встановлення факту перебування дитини на утриманні заявника пов`язано із припиненням виконання військового обов`язку та звільнення з військової служби.

У відповідності до 141 ЦПК України судові витрати понесені заявником не відшкодовуються.

Керуючись ст. ст. 3,4,11-13, 19, ,141, 263, 265 , 279 ЦПК України, ст.15, 141,157,164,180,260268, ЦК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України, адміністрації Державної прикордонної служби, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.

Повний текст рішення складено 6.02.2025 року.

Суддя: Н.В.Фісун