Справа № 303/5951/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2025 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Хамник М.М.,

за участю секретаря судового засідання Гефнер К.-С.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Ужгород в режимі відеоконференції цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Держави України в особі Мукачівського районного управління поліції ГУНП в Закарпатській області, Держави України в особі Мукачівської окружної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, Закарпатської окружної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

учасники провадження:

позивач - ОСОБА_1 ;

представник позивача - Мельник П.П.;

представник відповідача 1 - Олексій В.В.;

представник відповідача 2 - Роман М.С.;

представник відповідача 3 - Лешанич А.А.;

перекладач - Заяць К.О.;

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Мельник П.П. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до Держави України в особі Мукачівського районного управління поліції ГУНП в Закарпатській області, Держави України в особі Мукачівської окружної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, Закарпатської окружної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14 липня 2016 року Мукачівським ВП ГУНП в Закарпатській області розпочато досудове розслідування кримінального провадження № 0001527 за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України. У цей же день у межах вказаного кримінального провадження у ОСОБА_2 вилучене усе майно (мобільний телефон, грошові кошти та паспорт громадянина Японії для виїзду за кордон), яке визнано речовим доказом у справі.

15 липня 2016 року на належне позивачу майно ухвалою суду накладений арешт, який скасований 06.04.2021 року постановою прокурора.

04 серпня 2016 року громадянину ОСОБА_3 повідомлено по підозру у вчиненні тяжкого злочину, передбаченому частиною 2 статті 332 КК України, за яке визначено покарання до 7 років позбавлення волі.

05 серпня 2016 року підозрюваного ОСОБА_1 затримано на підставі ухвали Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області у справі № 303/4222/16-к. який застосував щодо нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, починаючи з 05 серпня 2019 року 14 год. 30 хв. до 03 жовтня 2016 року 14 год. 30 хв.

В період з 05.08.2016 року по 29.12.2016 року ОСОБА_1 перебував під вартою, та ухвалою суду звільнений з під варти під нічний домашній арешт.

У період з 29.12.2016 року по 15.12.2017 року ОСОБА_1 перебував під нічним домашнім арештом із забороною відлучатися з місця свого проживання та носити електронний засіб контролю.

10 квітня 2017 року Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області у справі №303/6455/16-к ухвалено вирок, яким обвинуваченого ОСОБА_1 , 1986 року народження визнано винним та засуджено до 5 років позбавлення волі.

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 19 жовтня 2017 року вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 квітня 2017 року скасовано та призначено новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 грудня 2017 року обвинувальний акт щодо обвинуваченого ОСОБА_1 повернуто прокурору.

06 квітня 2021 року постановою прокурора Мукачівської окружної прокуратури кримінальне провадження № 0001527, внесене до ЄРДР від 14.07.2016 року закрито на підставі пункту 3 частини 1 статті 284 КПК України - у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_4 в суді, у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 332 КК України та вичерпані можливості їх отримати.

Адвокат зазначає, що вказану постанову вручено захисту 16.09.2022 року.

Пояснює, що в період з 14 липня 2016 року по 16 вересня 2022 року щодо громадянина Японії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , здійснювалося незаконне досудове розслідування, притягнення до кримінальної відповідальності, застосування запобіжного заходу та арешт майна, у зв`язку з чим повинно бути відшкодовано шкоду за таку незаконну діяльність.

Також адвокатом в позовній заяві здійснено розрахунок матеріальної та моральної шкоди: моральна шкода за незаконне притягнення до кримінальної відповідальності в період 04.08.2016-16.09.2022 (74 місяці) х 8000,00 (мінімальна заробітна плата), що становить 592 000,00 грн; моральна шкода за незаконне взяття і тримання під вартою зі зміною на домашній арешт в період 05.08.2016-15.12.2017 (16 місяців) за законом Савченко (21 місяць)х8000,00 (мінімальна заробітна плата), що становить 168 000,00 грн; моральна шкода за незаконне вилучення, арешт та позбавлення права користування майном в період 14.07.2016-16.09.2022 (75 місяців) х8000,00 (мінімальна заробітна плата), що становить 600 000,00 грн; витрати з погоджених сторонами послуг адвоката (гонорару) згідно Договору № 374 від 15.07.2016 року та додатків до нього на суму 14 700 Євро, що згідно курсу НБУ еквівалентно 652 000,00 грн.

Зазначає, що мінімальний розмір моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню позивачу складає 170 мінімальних заробітних плаг (74+21+75=170), що станом на день подання позовної заяви складає 1 360 000,00 грн. (170 х 8.000 грн).

Адвокат пояснює, що незаконними діями органів державної влади позивач понад 6 (шість) років перебував під кримінальним переслідуванням, знаходячись в чужій для нього країні, без родини, друзів та знайомих. Без можливості працевлаштуватися на роботу та отримувати справедливий дохід. Усі його кошти відібрані при затриманні, що перешкоджало оплатити бажане житло та харчуватися достатньо.

Вважає, що оскільки злочин у якому його звинувачували, належить до тяжких злочинів (за кваліфікацією належить до другого ступеня), що очевидно для особи є більшим стресом та переживаннями, моральна шкода повинна бути розрахована у подвійному розмірі.

З урахуванням подвійного розмірі, на користь позивача підлягає стягненню 340 мінімальних заробітних плат (170x2=340), що станом на день подання позовної заяви складає 2 720 000.00 гри. (340 х 8.000 грн).

З огляду на викладене просив суд: стягнути з Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь громадянина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , моральну шкоду завдану незаконним діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду, у кримінальному провадженні №0001527 від 14.07.2016 року у розмірі 340 мінімальних розмірів заробітних плат, що станом на день подання позовної заяви складає 2 720 000,00 грн. (два мільйони сімсот двадцять тисяч гривень); стягнути з Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь громадянина Японії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матеріальну шкоду завдану незаконним діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду, у кримінальному провадженні № 0001527 від 14.07.2016 року у розмірі 652 000,00 гри, (шістсот п`ятдесят дві тисячі гривень).

11.09.2024 від прокурора Мукачівської окружної прокуратури Пехньо Ю.В. подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивачам не підтверджено заподіяння йому моральної шкоди в розмірі 2278000 грн. належними та допустимими доказами у розумінні приписів Цивільного процесуального кодексу України. Позивач жодним чином не обґрунтовує, якими саме доказами доводяться обмеження, яких він зазнав під час розслідування та судового розгляду кримінального провадження щодо погіршення життєвих зв`язків, тощо. Зазначений в позові розмір матеріальної шкоди, є значно завищений та не відповідає фактичним та розумним обсягам оплати за надання правових послуг

У зв`язку з наведеним просив, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

11.09.2024 від представника ГУНП в Закарпатській області Олексій В.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказує, що позивач жодним чином не довів завдання йому моральної шкоди, внаслідок діяльності посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду, не надав належних доказів. Жодних доказів про завдання йому моральної шкоди викладених у позовній заяві (моральних страждань, образ, вдруге притягнення до кримінальної відповідальності, тощо) та доказів встановлення причинного зв`язку між діями, якими на думку позивача завдано шкоду та їх наслідки не надано, а обґрунтування настання такої шкоди є лише припущеннями позивача викладених в позовній заяві. Вважає, що за відсутності доказів, та не встановлення причинно-наслідкового зв`язку між діями, якими на думку позивача завдано шкоду та їх наслідки, вимога про відшкодування моральної шкоди в розмірі 2 873 350 грн є безпідставною.

На підставі викладеного просив у задоволенні позовної заяви ОСОБА_5 відмовити в повному обсязі.

16.09.2024 віл представника Казначейської служби України Отрощенка Д.П. надійшли пояснення третьої особи щодо позову або відзиву, в якому зазначає, що позивачем, відповідно до норм Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», розмір морального відшкодування безпідставно завищено. Абзацом 4 статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1600 гривень. Заявлений розмір відшкодування моральної шкоди в розмірі 24 850 грн. не є адекватним завданій шкоді, не випливає з обставин справи та не підтверджується доказами, а вказана сума шкоди є завищена і не відповідає дійсності, що може призвести до безпідставного стягнення коштів з Державного бюджету. Також звертає увагу, що формулювання позовних вимог «стягнути з Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку...» є помилковим.

18.09.2024 від виконувача обов`язків керівника Закарпатської обласної прокуратури Косей І., надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказує, що зазначений позов є необґрунтованим та не підлягає задоволенню. Зазначає, що представником позивача надано необгрунтований розрахунок моральної шкоди позивача, яким він визначив відшкодування за кожне порушення у відношенні до нього під час перебування під слідством і судом із зазначенням окремих періодів, тобто за незаконне притягнення до кримінальної відповідальності за період з 04.08.2016 по 16.09.2022 (74 місяці); за незаконне взяття і тримання під вартою зі зміною на домашній арешт з 05.08.2016 по 15.12.2017 (16 місяців), за законом Савченко (21 місяць) та за незаконне вилучення, арешт та позбавлення права користування майном за період з 14.07.2016 по 16.09.2022 (75 місяців), а всього 170 місяців, оскільки нормами спеціального Закону № 266/94-ВР розкрито критерії і спосіб, за якими визначається розмір моральної шкоди, завданої під час перебування особи під слідством і судом. За положеннями норм зазначеного Закону розмір відшкодування моральної шкоди визначається виходячи із сукупності незаконних дій, які в ньому наведені, що призвели до заподіяння громадянину фізичних чи психологічних страждань, тобто в цілому за необгрунтоване кримінальне переслідування, а в даному випадку в період з 14.07.2016 по 16.09.2022, тобто всього 74 цілих місяців.

Вказує, що позивачем не надано додаткових доказів спричинення йому моральної шкоди, судами має застосовуватись передбачена законом мінімальна компенсація такої шкоди, оскільки понесені незаконно засудженою особою страждання вже були враховані законодавцем. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про державний бюджет на 2024 рік» визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1600 гривень. Просить суд врахувати, що хоча станом на день подання позову розмір мінімальної заробітної плати становив 8000,00 гри, одночасно зазначеною статтею визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1600 гривень. Зазначає, що також і вимога про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 652000,00 гри у зв`язку з наданням правової допомоги не підлягає до задоволенню, оскільки будь-яких документів, які б підтверджували вартість робіт (юридичних послуг та консультацій), фактичне їх виконання та оплату (додаткові угоди до договору про надання правової допомоги, відповідні розрахунки, акти виконаних робіт, рахунки (інвойси), звіти, чеки та ін.), з розрахунком погодинної вартості наданої правової допомоги до суду представником позивача не подано.

У зв`язку з наведеним просив у задоволенні позовної заяви, поданої адвокатом Мельником П.П. в інтересах ОСОБА_6 відмовити.

22.08.2024 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області відкрито провадження у справі, та призначено до розгляду у загальному позовному провадженні.

Ухвалою суду від 24.09.2024 року позовну заяву залишено без руху.

27.09.2024 року представником позивача адвокатом Мельником П.П. подано заяву про виконання ухвали суду.

Ухвалою суду від 17.10.2024 закрито підготовче провадження у справі. Призначено справу до судового розгляду. Визнано явку позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_7 в судове засідання обов`язковою.

Ухвалою суду від 10.01.2025 задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Мельника Павла Петровича, про участь в судовому засіданні в режимі відео конференції.

Позивач у судовому засіданні через перекладача повідомив, що позовні вимоги підтримує. Позовні вимоги обгрунтовує незаконністю його кримінального переслідування, що спричинило йому заподіяння матеріальної та моральної шкоди.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові.

Представники відповідачів у судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позову з мотивів, які ними викладені у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що Мукачівським ВП ГУНП в Закарпатській області здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001527, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.07.2016 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.07.2016, накладено арешт на паспорти громадян Китайської народної республіки ОСОБА_8 ( ОСОБА_9 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 НОМЕР_1 від 08.08.2008, гр. ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 НОМЕР_2 від 23.12.2007, гр. ОСОБА_12 ( ОСОБА_13 ), ІНФОРМАЦІЯ_4 , НОМЕР_3 від 27.07.2007, гр. ОСОБА_14 ( ОСОБА_15 ), ІНФОРМАЦІЯ_5 НОМЕР_4 від 10.03.2008, гр. Чу Сів Сінг ( ОСОБА_16 ), ІНФОРМАЦІЯ_6 , НОМЕР_5 від 10.10.2007, гр. ОСОБА_17 ( ОСОБА_18 ), ІНФОРМАЦІЯ_7 НОМЕР_6 , громадянина Канади Жанг Тао ( ОСОБА_19 ) НОМЕР_7 від 03.01.2007, громадянина Японії ОСОБА_20 ( ОСОБА_21 ) НОМЕР_8 від 13.03.2013, які мають ознаки підробки, зокрема штампів прикордонної служби щодо перетину державного кордону України, мобільні телефони : громадянина Канади - Жанг Тао ( ОСОБА_19 ) мобільний телефон марки «Samsung» НОМЕР_9 з карткою мобільного оператора «Life» № НОМЕР_10 , громадянина Японії ОСОБА_20 ( ОСОБА_21 ) мобільний телефон марки « НОМЕР_11 », IMEI НОМЕР_12 з карткою мобільного оператора «Київстар» № НОМЕР_13 , громадянина Китайської Народної Республіки ОСОБА_8 ( ОСОБА_9 ) мобільний телефон марки « НОМЕР_14 , IMEI НОМЕР_15 , громадянина Китайської Народної Республіки ОСОБА_14 ( ОСОБА_15 ) мобільний телефон марки «Asus» Z008D, IMEI НОМЕР_16 , НОМЕР_17 , з карткою мобільного оператора «Київстар» № НОМЕР_18 , громадянина Китайської Народної Республіки Чу Сів Сінг ( ОСОБА_16 ) мобільний телефон марки « НОМЕР_19 , IMEI НОМЕР_20 / НОМЕР_21 , НОМЕР_22 , громадянина Китайської Народної Республіки ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 ) мобільний телефон марки «Samsung» SM НОМЕР_23 , IMEI НОМЕР_24 , громадянина Китайської Народної Республіки ОСОБА_12 ( ОСОБА_13 ) мобільний телефон марки «Iphone 6», IMEI НОМЕР_25 , з карткою мобільного оператора «Київстар» № НОМЕР_26 /, громадянина Китайської Народної Республіки ОСОБА_17 ( ОСОБА_18 ) планшет марки «Ipad» моделі А-1567 білого кольору, грошові кошти громадянина Канади - Жанг Тао ( ОСОБА_19 ) ВА, в сумі 4400 доларів США, а саме 44 (сорок чотири) купюри номіналом по 100 (сто) доларів США кожна, та 182 (сто вісімдесят два) долари США, 79500 (сімдесят девять тисяч пятсот) Угорських форінтів, 200 (двісті) Китайських юанів, а також 2350 Євро. та громадянина Японії ОСОБА_20 ( ОСОБА_21 ) - 70 (сімдесят) доларів США. Заборонено ОСОБА_8 ( ОСОБА_9 ), ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 ), ОСОБА_12 ( ОСОБА_13 ), ОСОБА_14 ( ОСОБА_15 ), Чу Сів Сінг ( ОСОБА_16 ), ОСОБА_17 ( ОСОБА_18 ), ОСОБА_22 ( ОСОБА_19 ), ОСОБА_20 ( ОСОБА_21 ) розпоряджатися, користуватися вказаним майном.

04.08.2016 року ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.332 КК України.

05.08.2016 року ухвалою слідчого судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області (справа№303/4222/16-к, провадження 1-кс/303/683/16) обрано відносно ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Визначено розмір застави 80 розмірів мінімальної заробітної плати, тобто 116 000 грн.

03.10.2016 ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.332 КК України, до 02 листопада 2016, строком на 30 днів. Визначений розмір застави залишено без змін.

01.11.2016 ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.332 КК України, до 01 січня 2017, строком на 30 днів.

29.12.2016 ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінено обвинуваченому ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту строком на два місяці, звільнивши його з під варти.

Вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.04.2017 року (у справі №303/6455/16-к, провадження 1-кп/300/76/17), ОСОБА_20 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого, ч.2 ст.332 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком 05 (п`ять) років. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_23 від відбування покарання з випробуванням та встановлено йому іспитовий строк тривалістю 1 рік. Запобіжний захід, застосований до ОСОБА_20 домашній арешт до набрання вироком законної сили залишено без змін.

19.10.2017 року ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області, вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.04.2017 щодо ОСОБА_20 скасовано й призначено новий розгляд кримінального провадження у тому ж суді першої інстанції в іншому складі.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.12.2017, обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001527 від 14.06.2016 року по обвинуваченню ОСОБА_20 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.332 КК України, повернуто прокурору, який затвердив обвинувальний акт.

12.04.2018 прокурором Мукачівської місцевої прокуратури повторно складено обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001527 від 14.06.2016 за підозрою ОСОБА_20 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.332 КК України.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.07.2018, обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001527 по обвинуваченню ОСОБА_20 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.332 КК України, повернуто прокурору, який склав обвинувальний акт.

29.08.2019 ухвалою Закарпатського апеляційного суду, ухвалу Мукачівського міськрайонного суду від 19.07.2018, якою обвинувальний акт шодо ОСОБА_20 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.332 КК України, повернуто прокуророві, залишено без змін.

Постановою прокурора Мукачівської місцевої прокуратури від 06.12.2019 кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001527 від 14.07.2016 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 332 КК України, закрито на підставі п.3 ч.1 ст.284 КК України, - у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_4 , в суді, у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.332 КК України, та вичерпані можливості їх отримання. Скасована арешт на майно, що належить ОСОБА_20 .

26.12.2019 постановою керівника Мукачівської місцевої прокуратури, скасовано постанову прокурора Мукачівської місцевої прокуратури від 06.12.2019 про закриття кримінального провадження №0001527 від 14.07.2016 .

Постановою прокурора Мукачівської окружної прокуратури від 06.04.2021 кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001527 від 14.07.2016 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 332 КК України, закрито на підставі п.3 ч.1 ст.284 КК України, - у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_4 , в суді, у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.332 КК України, та вичерпані можливості їх отримання. Скасована арешт на майно, що належить ОСОБА_20 .

Згідно з частиною першою статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Відповідно до частини другої статті 6 Конвенції кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Викладене також узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини, а саме у пункті 83 рішення Європейського суду з прав людини від 10 грудня 2009 року у справі «Шагін проти України» суд наголосив на тому, що пункт 2 статті 6 Конвенції не може завадити відповідним органам інформувати громадськість про перебіг розслідування в кримінальних справах, адже це суперечило б праву на свободу вираження поглядів, проголошеному статтею 10 Конвенції. Однак він зобов`язує робити це з усією необхідною обережністю та обачністю, щоб дотримати принцип презумпції невинуватості.

Також у пункті 35 рішення Європейського суду з прав людини від 23 жовтня 2008 року у справі «Хужин та інші проти Росії» суд зробив висновок про те, що презумпція невинуватості, закріплена у частині другій статті 6 Конвенції, є одним із елементів справедливого судового розгляду, про який зазначається у частині першій цієї статті (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 1995 року у справі «Аллєн де Рібемон проти Франції»),

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За правилами пункту 2 частини другої статті 1167 Цивільного кодексу України якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

Згідно з частинами першою та другою статті 1176 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР, підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 2 зазначеного Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Відповідно до частини п`ятої ст. 9, частини шостої ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, частини п`ятої ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди.

У пунктах 1.1, 1.2 Рішення Конституційного Суду України від 27 жовтня 1999 року у справі № 1-15/99 зазначено, що кримінальна відповідальність настає з моменту набрання законної сили обвинувальним вироком суду. Притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину.

Щодо тлумачення категорії «перебування під слідством та судом»

За приписами пункту 14 частини першої статті 3 Кримінального процесуального кодексу України притягнення до кримінальної відповідальності - це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до частин першої та другої статті 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

У частині першій статті 278 КПК України визначено, що письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

На підставі системного аналізу наведених норм прав суд дійшов переконання, що період перебування під слідством та судом у спірних правовідносинах має бути обрахований за час, починаючи від 04 серпня 2016 року по 06 квітня 2021 року, тобто з моменту вручення йому письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення до закриття кримінального провадження за невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Суд дійшов висновку, що період перебування під слідством та судом позивачем мав місце з 04 серпня 2016 року по 06 квітня 2021 року, тобто складав 56 місяців 3 дні.

Щодо оцінки обґрунтованості вимог про відшкодування моральної шкоди

Конституція України, як основний закон, закріплює в Україні засади державної політики, спрямованої, насамперед, на забезпечення прав і свобод людини та гідних умов її життя.

Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Як принцип всієї практичної діяльності держави, всіх її органів та посадових осіб за статтею 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість функціонування держави, їх утвердження і забезпечення і є головним обов`язком держави.

На забезпечення ефективного захисту прав та свобод людини направлені норми Конституції України про розповсюдження юрисдикції судів на всі правовідносини, які виникають у державі, а також на відшкодування моральної та матеріальної шкоди, як результат порушених прав фізичних та юридичних осіб.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України).

Відшкодування шкоди - один з найважливіших інститутів сучасної правової науки. У законодавстві України передбачено два види шкоди, що підлягає відшкодуванню - шкоду матеріальну і шкоду моральну.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до пункту 5 статті 3 Закону громадянинові відшкодовується моральна шкода у наведених в статті 1 цього Закону випадках.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, Європейського суду з прав людини від 12 липня 2007 року).

За приписами частин п`ятої, шостої статті 4 Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Суд визнає доведеними позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди за вказаний період частково, адже очевидним є той факт, що затримання, отримання повідомлення про підозру та взяття під варту позивача, у тому числі у зв`язку з обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.332 КК України, яке в подальшому було закрито, призвело до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Суд знаходить аргументованими доводи сторони позивача про те, що такі події призвели до позбавлення можливостей реалізації позивачем свого звичного способу життя, звичок і бажань, інших негативних наслідків морального характеру.

Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Тобто, законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом із врахуванням мінімального розміру заробітної плати.

Положеннями частин першої, другої, сьомої статті 1176 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Згідно з пунктами 1, 5 частини першої статті 3 цього Закону у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, громадянинові відшкодовуються (повертаються) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій, а також моральна шкода.

Відшкодування шкоди в таких випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 частини першої статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади) (частина перша статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Частинами першою та другою статті 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції. У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку.

Пунктами 11, 12 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», затвердженого наказом Мінюсту України від 04 березня 1996 року № 6/5, Генеральної прокуратури України від 04 березня 1996 року № 3 та Мінфіну України від 04 березня 1996 року № 41, при винесенні виправдувального вироку або закритті справи судом першої інстанції чи в касаційному або наглядному порядку - до суду, який розглядав справу по першій інстанції;

Отже, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, при цьому встановлення розміру грошових доходів, втрачених громадянами унаслідок незаконних дій зазначених органів, віднесено до компетенції цих органів, в тому числі і судом.

Відповідно до статті 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Вимоги частини другої, третьої статті 23 Цивільного кодексу України передбачають, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Суд вважає доведеним те, що у позивача ОСОБА_1 є право на відшкодування моральної шкоди, завданої йому внаслідок незаконного притягнення як обвинуваченого, не законного застосування запобіжного заходу, прицьому, моральна шкода підлягає відшкодуванню незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, слідства, прокуратури оскільки наявна постанова прокурора Мукачівської окружної прокуратури від 06.04.2021, якою кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001527 від 14.07.2016 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 332 КК України, закрито на підставі п.3 ч.1 ст.284 КК України, - у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_4 , в суді, у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.332 КК України, та вичерпані можливості їх отримання. Скасована арешт на майно, що належить ОСОБА_20 .

Слід зазначити, що з урахуванням Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», яким розмір мінімальної заробітної плати встановлено у 8000,00 грн. і оскільки ОСОБА_1 перебував під карним переслідуванням з 04.08.2016 року (дати повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.332 КК України) по 06.04.2021 року (постанови про закриття кримінального провадження), тобто гарантований державою мінімум моральної шкоди завданої позивачу становить 448 800 грн.

56 місяців х 8000,00 грн.(розмір мінімальної заробітної плати) = 448 000,00 грн.

8000,00/30 днів (середня тривалість місяця) х 3 дні=800,00 грн.

Загалом гарантований державою мінімум моральної шкоди завданої позивачу (448 000,00 грн. + 800,00 грн.) становить 448 800 грн.

При цьому, суд вважає, що встановлена у Законі України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» вимога визначити розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1600 гривень, не відповідає тому мінімальному розміру, що гарантований державою.

Визначення розміру моральної шкоди не в мінімальному розмірі є правом суду.

Статтею 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» установлено у 2025 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 8000 гривень, визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1600 грн.

При цьому, ані Бюджетним кодексом України, ані Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачено можливість запровадження законом України про Державний бюджет України на відповідний рік окремого виду мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду.

Крім того, Конституційний Суд України у своїх Рішеннях від 09.07.2007 № 6-рп/2007, від 22.05.2008 № 10-рп/2008, від 27.02.2020 № 3-р/2020, від 28.08.2020 № 10-р/2020 неодноразово наголошував на тому, що предмет регулювання Бюджетного кодексу України, так само як і предмет регулювання законів України про Державний бюджет України на кожний рік, є спеціальним, обумовленим положеннями пункту 1 частини другої статті 92 Основного Закону України, а тому вказаними актами законодавства не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України, а скасування чи зміна законом про Державний бюджет України обсягу прав і гарантій та законодавчого регулювання, передбачених у спеціальних законах, суперечить статті6, частині другій статті19, статті130 Конституції України.

Отже, ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» в частині визначення розміру мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1600 гривень, не підлягає застосуванню при вирішенні спору у цій справі, оскільки діє спеціальний Закон, норми якого на час вирішення справи не змінювалися.

З урахуванням встановлених судом обставин та вищезазначених вимог законодавства, враховуючи вимоги розумності та справедливості, характер та обсяг моральних страждань, які зазнав позивач через всі порушення вимог діючого законодавства допущені органами досудового розслідування та прокуратури під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження № 0001527 від 14.07.2016 року, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим в частині стягнення моральної шкоди у однократному розмірі, тобто 56 місяців 3 дні х 8000,00 грн. розмір мінімальної заробітної плати х 1,0 (кратність) = 448 800 грн., відтак позов слід задовольнити частково, в решті позовних вимог відмовити за необґрунтованістю.

Суд вважає необґрунтованим обрахунок моральної шкоди позивачем, яку він розрахував в позовній заяві за період взяття під вартою та зміною на домашній арешт, а також вилучення, арешт та позбавлення права користування майном, оскільки нормами спеціального закону - Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено критерії і спосіб, за якими визначається розмір моральної шкоди, завданої під час перебування особи під слідством і судом.

За положеннями норм зазначеного Закону розмір відшкодування моральної шкоди визначається виходячи із сукупності незаконних дій, які в ньому наведені, що призвели до заподіяння громадянину фізичних чи психологічних страждань, тобто в цілому за необґрунтоване кримінальне переслідування.

Таким чиноми, доводи предстануика позивача щодо наявності підстав для стягнення моральної шкоди у більшому розмірі, аніж визначено законом, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

Щодо вимог позивача про стягнення на його користь витрат на послуги адвоката в розмірі 14 700,00 Євро, що згідно курсу НБУ еквівалентно 652 000,00 грн. в межах кримінального провадження.

Згідно з пунктом 4 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», громадянину відшкодовуються (повертаються) суми, сплачені ним у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги, а отже позивач дійсно має право на отримання такого відшкодування, у разі доведення факту їх понесення.

Порядок застосування цього Закону визначено Положенням про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41 (далі Положення).

Абзацом 3 пункту 10 Положення встановлено, що до сум, які підлягають поверненню на підставі пункту 4 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», відносяться суми, сплачені ним адвокатському об`єднанню (адвокату) за участь адвоката у справі, написання касаційної і наглядної скарги, а також внесені ним у рахунок оплати витрат адвоката у зв`язку з поїздками у справі до касаційної та наглядної інстанції.

Тобт опозивач має право на відшкодування шкоди, у тому числі й відшкодування (повернення) сум, сплачених за надання йому юридичної допомоги, і право на таке відшкодування виникає на підставі прямої вказівки закону.

Аналогічні висновки щодо стягнення майнової шкоди у розмірі витрат громадянина, сплачених ним у зв`язку з наданням юридичної допомоги у кримінальному провадженні, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 у справі № 383/596/15 (провадження № 14-342цс18), у постанові Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 333/7311/16-ц (провадження № 61-32057св18).

При цьому передбачені статтею 137 ЦПК України підстави зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу не можуть бути застосовані у разі вирішення питання про відшкодування (повернення) на підставі пункту 4 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» суми, сплаченої громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги.

Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 08.06.2022 у справі № 750/958/20 (провадження № 61-12600св21

Так, на підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано довіреність на представництво інтересів від 01.04.2017, договір про надання правової допомоги №374 від 15.07.2016, додаток №1 до договору про надання правової допомоги, ордер серії АО 1081158, Акт виконаних робіт (наданих послуг) №1 від 05.01.2017, на загальну суму 6 650,00 Євро, Акт виконих робіт (надання послуг) №2 від 19.07.2018, на загальну суму 6825,00 Євро, Акт виконих робі (надання послуг) №3 від 11.12.2019, на загальну суму 1 225,00 Євро, квитанцію до прибуткового касового ордера №1 від 10.01.2017 на суму 990,00 Євро, квитанцію до прибуткового касового ордера №2 від 24.01.2017 насуму 1 700,00 Євро, квитанцію до прибуткового касового ордера №3 від 17.12.2019 на суму 450,00 Євро, квитацію до прибуткового касового ордера №4 від 02.05.2022 на суму 1 800,00 Євро.

Таким чином, позивачем документально підтверджено та доведено оплату послуг адвоката на суму 4 940 Євро.

Отже, ураховуючи той факт, що суду надані докази, які об`єктивно та документально підтверджують факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу в межах кримінального провадження в розмірі 4940 Євро, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для відшкодування витрат, сплачених у зв`язку з наданням юридичної допомоги в межах кримінального провадження, у сумі 4940 Євро, що, згідно курсу НБУ станом 13.07.2024 еквівалентно 219 237,20 грн.

Щодо розподілу судових витрат.

Частинами першою-другоюстатті 141 ЦПК Українипередбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору за подання цього позову, суд вважає необхідним судові витрати зі сплати судового збору у цій справі віднести на рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 3, 8, 21, 24, 34, 55, 56, 62, 129, 129-1 Конституції України, ст. ст. 1-23, 1167, 1173, 1176 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1-13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ст.ст. 1-18, 76-81, 95, 141, 228, 229, 235, 241, 244, 245, 258, 259, 263-265, 268, 289, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Держави України в особі Мукачівського районного управління поліції ГУНП в Закарпатській області, Держави України в особі Мукачівської окружної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, Закарпатської окружної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, - задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію моральної шкоди у сумі 448 800,00 (чотириста сорок вісім тисяч вісімсот гривень 00 копійок) грн.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 понесені витрати, пов`язаних із оплатою допомоги адвоката в рамках кримінального провадження у сумі 219 237,20 (двісті дев`ятнадцять тисяч двсті тридцять сім гривень 20 копійок) грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 10.02.2025 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду

Закарпатської області М.М.Хамник