Справа № 461/5170/18 Головуючий у 1 інстанції: Юрків О.Р.
Провадження № 22-ц/811/3284/24 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2025 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря: Ковальчука Ю.П.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1 адвоката Гуліна Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 18 жовтня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню у справі №461/5170/18 ,-

в с т а н о в и в:

В квітні 2024 року заявники звернулися до суду з заявою про визнання виконавчого листа, виданого Галицьким районним судом м. Львова 13.04.2023 року у справі №461/5170/18 таким, що не підлягає виконанню.

Свої вимоги мотивували тим, що 12.06.2019 року Галицьким районним судом м. Львова винесено рішення яким у задоволенні цивільного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , Львівської міської ради, Виконавчого комітету Львівської міської ради, Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, за участю третіх осіб - Інспекції державного архітектурно будівельного контролю у м. Львові, Управління архітектури та урбаністики Департаменту містобудування Львівської міської ради, Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради, Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» про демонтаж самочинного будівництва - відмовлено за безпідставністю позовних вимог. Постановою Львівського апеляційного суду від 16.04.2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Галицького районного суду м. Львова від 12 червня 2019 року скасовано та ухвалено у справі нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , Львівської міської ради, Виконавчого комітету Львівської міської ради, Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, за участю третіх осіб Інспекції державного архітектурно будівельного контролю у м. Львові, Управління архітектури та урбаністики Департаменту містобудування Львівської міської ради, Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради, Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» про демонтаж самочинного будівництва задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 демонтувати самовільно влаштовану надбудову стіни з підняттям конструкцій даху за адресою АДРЕСА_1 , привівши горище зазначеного будинку в попередній стан, що існував до проведеної реконструкції. В частині позову до Львівської міської ради, Виконавчого комітету Львівської міської ради, Галицької районної адміністрації Львівської міської ради відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 в користь ОСОБА_1 по 176,20 грн. судового збору за розгляд справи судом першої інстанції та по 263,30 грн. за розгляд справи судом апеляційної інстанції. Постановою Верховного Суду від 28.04.2021 року касаційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення. Постанову Львівського апеляційного суду від 16 квітня 2020 року залишено без змін.

В провадженні Галицького відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) перебуває виконавче провадження № 74560990 з виконання виконавчого листа виданого Галицьким районним судом м. Львова від 13.04.2023 року про зобов`язання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 демонтувати самовільно влаштовану надбудову стіни з підняттям конструкцій даху за адресою АДРЕСА_1 , привівши горище зазначеного будинку в попередній стан, що існував до проведеної реконструкції.

Як вбачається з зазначеного виконавчого листа Верховний суд 28.04.2021 року розглянув справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , Львівської міської ради, Виконавчого комітету Львівської міської ради, Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, за участю третіх осіб - інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові, Управління архітектури та урбаністики Департаменту містобудування Львівської міської ради, Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради, Обласного підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» про демонтаж самочинного будівництва Суд вирішив зобов`язати ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 демонтувати самовільно влаштовану надбудову стіни з підняттям конструкцій даху за адресою АДРЕСА_1 , привівши горище зазначеного будинку в попередній стан, що існував до проведеної реконструкції.

Заявники зазначали, що суд касаційної інстанції жодного рішення про зобов`язання відповідачів у справі не приймав, таке рішення по суті спору було прийнято постановою Львівського апеляційного суду від 16 квітня 2020 року, а тому такий виконавчий лист видано помилково.

Заявники зазначають, що відповідно до висновку експерта №04/04-24 за результатами проведення експертного будівельно-технічного дослідження за заявою ОСОБА_2 від 12 квітня 2024 року демонтувати надбудову стін з підняттям конструкцій даху в квартирі АДРЕСА_2 , здійсненої внаслідок реконструкції квартири АДРЕСА_2 , без завдання шкоди цілісності будинку та квартирам мешканців цього будинку технічно неможливо, що є самостійною підставою для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Враховуючи наведене, оскільки виконання рішення суду може привести до заподіяння великої шкоди цілісності будинку та квартирам мешканців, просили заяву задовольнити.

Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 18 жовтня 2024 року в задоволенні заяви відмовлено.

Ухвалу суду оскаржила ОСОБА_2 , подавши апеляційну скаргу.

Вважає ухвалу суду незаконною та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з неповним з`ясуванням судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вказує, що суд першої інстанції не надав оцінки помилковому зазначенню у тексті виконавчого листа органу, що постановив рішення Верховного Суду замість Львівського апеляційного суду, який скасувавши рішення суду першої інстанції фактично постановив нове рішення, Верховний Суд нового рішення не приймав, тому зазначення у виконавчому листі того, що рішення у справі постановлено Верховним Судом є помилковим, що є підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Окрім цього, суд першої інстанції не надав оцінки долученому до справи Висновку експерта №04/04-24 по результатах проведення експертного будівельно-технічного дослідження за заявою ОСОБА_2 від 12 квітня 2024 року.

Згідно зазначеного висновку, демонтувати надбудову стін з підняттям конструкцій даху в квартирі АДРЕСА_2 , здійсненої внаслідок реконструкції квартири АДРЕСА_1 з пристосуванням горища в житловому будинку, без завдання шкоди цілісності будинку та квартирам мешканців цього будинку технічно неможливо.

Просить скасувати ухвалу та постановити нове судове рішення, яким заяву задоволити.

27 січня 2025 року від представника ОСОБА_2 адвоката Гривни Т.Б. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи за станом здоров`я, проте ніяких підтверджуючих документів до клопотання не було додано, тому колегія суддів вважає, що клопотання не підлягає до задоволення.

З урахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Сторони мали реальну можливість реалізувати свої процесуальні права з доведенням своєї позиції по справі, у тому числі через можливість брати участь в судовому засідання в режимі відеоконференції або через представника.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "ЮніонАліментаріаСандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність учасників справи, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, явка яких не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_1 адвоката Гуліна Ю.О., перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції дійшов висновку, що відсутні підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що 12.06.2019 року Галицьким районним судом м. Львова винесено рішення яким у задоволенні цивільного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , Львівської міської ради, Виконавчого комітету Львівської міської ради, Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, за участю третіх осіб - Інспекції державного архітектурно будівельного контролю у м. Львові, Управління архітектури та урбаністики Департаменту містобудування Львівської міської ради, Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради, Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» про демонтаж самочинного будівництва - відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Постановою Львівського апеляційного суду від 16.04.2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Галицького районного суду м. Львова від 12 червня 2019 року скасовано та ухвалено у справі нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , Львівської міської ради, Виконавчого комітету Львівської міської ради, Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, за участю третіх осіб Інспекції державного архітектурно будівельного контролю у м. Львові, Управління архітектури та урбаністики Департаменту містобудування Львівської міської ради, Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради, Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» про демонтаж самочинного будівництва задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 демонтувати самовільно влаштовану надбудову стіни з підняттям конструкцій даху за адресою АДРЕСА_1 , привівши горище зазначеного будинку в попередній стан, що існував до проведеної реконструкції. В частині позову до Львівської міської ради, Виконавчого комітету Львівської міської ради, Галицької районної адміністрації Львівської міської ради відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 в користь ОСОБА_1 по 176,20 грн. судового збору за розгляд справи судом першої інстанції та по 263,30 грн. за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Постановою Верховного Суду від 28.04.2021 року касаційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення. Постанову Львівського апеляційного суду від 16 квітня 2020 року залишено без змін.

В провадженні Галицького відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) перебуває виконавче провадження № 74560990 з виконання виконавчих листів виданих Галицьким районним судом м. Львова від 13.04.2023 року про зобов`язання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 демонтувати самовільно влаштовану надбудову стіни з підняттям конструкцій даху за адресою АДРЕСА_1 , привівши горище зазначеного будинку в попередній стан, що існував до проведеної реконструкції.

Відповідно до висновку експерта №04/04-24 за результатами проведення експертного будівельно-технічного дослідження за заявою ОСОБА_2 від 12 квітня 2024 року демонтувати надбудову стін з підняттям конструкцій даху в квартирі АДРЕСА_2 , здійсненої внаслідок реконструкції квартири АДРЕСА_2 , без завдання шкоди цілісності будинку та квартирам мешканців цього будинку технічно неможливо, що є самостійною підставою для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ч.1 ст.432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Згідно з ч.2 ст.432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або, якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Законодавець не дав чіткого визначення «інші причини» для визначення виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

При цьому словосполучення «або з інших причин» не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду , або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

Тобто, закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, однак наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.

Саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові, зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: (1) видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); (2) коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; (3) видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; (4) помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; (5) видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката;(6) пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання (7) тощо.

До такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24 червня 2020 року у справі № 520/1466/14-ц.

Апелянт як на підставу визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню посилається на те, що суд касаційної інстанції жодного рішення про зобов`язання відповідачів у справі не приймав, таке рішення по суті спору було прийнято постановою Львівського апеляційного суду від 16 квітня 2020 року, а тому виконавчий лист видано помилково.

Вказує, що суд першої інстанції не надав жодної оцінки помилкового зазначення у тексті виконавчого листа органу, що постановив рішення Верховного суду замість Львівського апеляційного суду.

На думку апелянта, дана обставина впливає на строки набуття рішення законної сили та терміну пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Колегія суддів вважає такі доводи необґрунтованими.

Так, питання помилкового зазначення у тексті виконавчого листа органу, що постановив рішення Верховного суду замість Львівського апеляційного суду не може бути підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Заявник не був позбавлений права звернутись до суду з заявою про виправлення помилки, допущеної при його оформленні або видачі.

Щодо покликання апелянта на пропуск строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Оскільки порядок та строки пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання регулюються саме Законом №1404-VIII, як спеціальним нормативно-правовим актом, у спірному випадку підлягає застосуванню норма, якою на період дії на території України воєнного стану встановлено переривання строків, визначених вказаним Законом, до яких, зокрема, належать строки пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі №260/2595/22 та від 03 серпня 2023 року у справі № 420/10415/22.

У зв`язку з військовою агресією проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

На теперішній час строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Отже, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України визначені Законом України «Про виконавче провадження» строки, у тому числі строки пред`явлення виконавчих документів до виконання, перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.

Таким чином даним законом було подовжено строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, до дня припинення або скасування воєнного стану.

Колегія суддів також не бере до уваги покликання апелянта на висновок експерта №04/04-24 за результатами проведення експертного будівельно-технічного дослідження.

За наявності судового рішення, яке набрало законної сили та підлягає виконанню, заявником при зверненні до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, не доведено, що нею було добровільно виконано рішення суду, внаслідок чого обов`язок припинився, або обов`язок, як боржника, припинився з інших причин, передбачених положеннями статті 432 ЦПК України.

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, п. 40 зазначається, що …право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6.

На підставі викладеного колегія суддів апеляційного суду приходить до переконання про обґрунтованість висновків суду першої інстанції та відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги. Доводи апеляційної скарги аналогічні доводам, зазначеним у заяві, були предметом аналізу при розгляді справи у суді першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів, а також доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваної ухвали, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 18 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до судукасаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 05 лютого 2025 року.

Головуючий : Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.