КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 361/1596/23 Головуючий у І інстанції Журавський В.В.
Провадження №22-ц/824/1089/2025 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 січня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Слюсар Т.А.,

за участі секретаря Доброванової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Васьковського Євгена Васильовичата апеляційною скаргою представника акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» - адвоката Бендюга Ігора Анатолійовичана рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 квітня 2024 року у справі за позовом акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» про захист прав споживачів, визнання недійсною умови договору, зобов`язання здійснити перерахунок заборгованості та стягнення безпідставно отриманих коштів, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2023 року АТ «Креді Агріколь Банк» звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтував тим, що 27 травня 2019 року уклав з ОСОБА_1 комплексний договір №4/3147523. За умовами цього договору АТ «Креді Агріколь Банк» надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 205 020 гривень.

ОСОБА_1 зобов`язалася до 26 травня 2024 року повернути кредит шляхом сплати щомісячних платежів у розмірі 7 354 гривень 32 копійки, а також сплатити відсотки за користування кредитом щомісячно у розмірі 5% річних.

АТ «Креді Агріколь Банк» виконав своє зобов`язання за кредитним договором.

Відповідач належним чином не виконувала грошові зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку із чим у неї виник борг по поверненню кредиту, сплаті відсотків та пені у загальному розмірі 130 940 гривень 76 копійок.

АТ «Креді Агріколь Банк» направляв письмову вимогу відповідачу про виконання боргових зобов`язань, проте відповідач відмовляється добровільно повернути борг.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 130 940 гривень 76 копійок.

У липні 2023 року ОСОБА_1 пред`явила зустрічний позов, який обґрунтувала тим, що 27 травня 2019 року між нею та АТ «Креді Агріколь Банк» був укладений комплексний договір №4/3147523, за умовами якого АТ «Креді Агріколь Банк» зобов`язався надати кредит у розмірі 205 020 гривень, а ОСОБА_1 зобов`язалась до 26 травня 2024 року повернути кредит.

Згідно п.1.3.2 кредитного договору ОСОБА_1 зобов`язалась сплачувати комісійну винагороду за обслуговування наданого кредиту у розмірі 1,70% в місяць від суми кредиту.

ОСОБА_1 вважає вказану умову договору про сплату комісії з обслуговування кредитної заборгованості несправедливою та такою, що суперечить ст.11 Закону України «Про споживче кредитування». Тому просила суд визнати недійсним п.1.3.2 комплексного договору №4/3147523 від 27 травня 2019 року, а АТ «Креді Агріколь Банк» зобов`язати здійснити перерахунок заборгованості за комплексним договором №4/3147523 від 27 травня 2019 року та зарахувати грошові кошти, сплачені як комісійна винагорода за обслуговування наданого кредиту, в рахунок погашення суми заборгованості за кредитним договором; стягнути з АТ «Креді Агріколь Банк» на користь ОСОБА_1 переплачені грошові кошти у розмірі 22 528 гривень 86 копійок.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 квітня 2024 року позов акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 85 631 гривень 34 копійки та витрати на оплату судового збору у розмірі 1 755 гривень 34 копійки.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» про захист прав споживачів, визнання недійсною умови договору, зобов`язання здійснити перерахунок заборгованості та стягнення безпідставно отриманих коштів задоволено частково. Стягнуто з акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» на користь ОСОБА_1 сплачену комісійну винагороду у розмірі 104 560 гривень 20 копійок та витрати на оплату судового збору у розмірі 1073 гривень 60 копійок.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник АТ «Креді Агріколь Банк» - адвокат Бендюг І.А. подав апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду, посилаючись на необґрунтованість рішення, неповне встановлення всіх обставин справи та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення в частині відмови у стягненні комісійної винагороди та в частині задоволення зустрічного позову щодо здійснення перерахунку і стягнення комісійної винагороди на користь ОСОБА_1 , ухвалити нове , яким задовольнити позовні вимоги в частині стягнення комісійної винагороди з ОСОБА_1 на користь АТ «Креді Агріколь Банк» в сумі 45 309 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 3405 грн. Відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 щодо здійснення перерахунку та стягнення комісійної винагороди.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що сплата комісії передбачається за ті послуги, які не надаються позичальнику безоплатно та у незалежності від волевиявлення клієнта із необмеженою періодичністю.

Апелянт звертає увагу, що згідно пункту 1.3.2 Договору за користування кредитом позичальник сплачує комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 1,75% від суми кредиту. Така комісія встановлюється за обслуговування кредитної заборгованості, що включає моніторинг заборгованості, під яким розуміється електронне інформування про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості через дистанційні системи обслуговування, інформування про виникнення простроченої інформації. Вказана інформація надається клієнту незалежно від його вимоги та з періодичністю.

З огляду на те, що ОСОБА_1 , підписала кредитний договір з умовами якого вона знайома, апелянт вважає, що комісійна винагорода підлягає стягненню, з огляду на те, що це визначено пунктом 1.1. зазначеного договору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_1 -адвокат Васьковський Є.В. також подав апеляційну скаргу. Посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи просить в частині задоволення позовних вимог АТ «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог АТ «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити повністю.

В обґрунтування вказаної апеляційної скарги, зазначає, що в тексті комплексного договору не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються ОСОБА_1 та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту.

Також в доводах апеляційної скарги представник апелянта зазначає, що судом першої інстанції не було врахованого того факту , що ОСОБА_1 було здійснено платіж 18 січня 2023 року на суму 3600 грн, що підтверджується випискою з рахунку за період з 01 листопада 2022 року по 31 січня 2023 року. Даний факт не оспорюється банком, а тому розмір заборгованості за кредитом та відсотками має становити (без урахування здійснених платежів за комісією) 82 031,34 грн (85631,34- 3600,00).

Представник ОСОБА_1 звертає увагу також і на те, що слід змінити рішення у частині задоволення зустрічного позову та стягнути не всю суму сплаченої комісійної винагороди у розмірі 104 560,20 грн, а різницю між вказаною сумою та сумою, яка повинна бути зарахована в рахунок погашення тіла кредиту та відсотків, у розмірі 104560,20-82031,34=22 528,86.

Відзивів на апеляційні скарги в порядку, передбаченому ст. 360 ЦПК України, до суду апеляційної інстанції не надійшло.

У судовому засіданні представник АТ «Креді Агріколь Банк» - адвокат Ільків С.М. підтримала апеляційну скаргу, подану позивачем за первісним позовом, просила її задовольнити. Проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 заперечувала.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена у відповідності до вимог процесуального законодавства, надіслала на адресу апеляційного суду клопотання про проведення розгляду справи без її участі.

Керуючись ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважала за можливе розглянути справу без участі відповідача, з огляду на її належне повідомлення про судове засідання та враховуючи відсутність обставин, що унеможливлюють розгляд справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача по справі, пояснення представника позивача, розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційних скарг, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 27 травня 2019 року АТ «Креді Агріколь Банк» уклав з ОСОБА_1 комплексний договір №4/3147523 (а.с.18). За умовами якого АТ «Креді Агріколь Банк» зобов`язався надати ОСОБА_1 кредит на споживчі потреби у розмірі 205 020 гривень. В свою чергу, ОСОБА_1 зобов`язалася до 26 травня 2024 року повертати кредит по частинам шляхом сплати щомісячних платежів, згідно графіку погашення кредиту, а також сплачувати відсотки за користування кредитом щомісячно у розмірі 5% річних.

Крім цього, згідно п.1.3.2 цього договору ОСОБА_1 зобов`язалася сплачувати комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 1,70% у місяць від суми кредиту. Обслуговування кредитної заборгованості включає моніторинг заборгованості, під яким розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості через дистанційні системи обслуговування, інформування про виникнення простроченої заборгованості, консультації (усні і письмові) щодо погашення заборгованості, своєчасності сплати платежів тощо.

АТ «Креді Агріколь Банк» виконав грошове зобов`язання та перерахував ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 205 020 гривень, що підтверджується копіями меморіальних ордерів №26872493-5 та №26872493-1 від 27 травня 2019 року (а.с.6 зворот).

Звертаючись до суду із даним позовом, АТ «Креді Агріколь Банк» посилався на те, що внаслідок невиконання умов кредитного договору у відповідача перед позивачем станом на 21.12.2022 року є наявною заборгованість в загальному розмірі 130 940,76 грн, що включає:

1) прострочену заборгованість за кредитом - 79 949,53 грн;

2)прострочені відсотки - 5 681,81 грн;

3) прострочену комісію - 45 309,42 грн.

В свою чергу, ОСОБА_1 , не погоджуючись з вимогами позивача, у зустрічній позовній заяві зазначала, що на виконання умов п. 1.3.2 Кредитного договору, які суперечать положенням статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», за період з 27.06.2019 року по 26.11.2021 року нею було сплачено на рахунок позивача 104 560,20 грн. ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність отримання АТ «Креді Агріколь Банк» грошових коштів за обслуговування кредитної заборгованості у сумі 104 560,20 грн, вважає, що має право на зарахування вказаної суми у рахунок погашення заборгованості.

Вирішуючи даний спір та задовольняючи частково позовні вимоги як за первісним, так і за зустрічним позовом, суд першої інстанції встановив, щоОСОБА_1 за період з 27 червня 2019 року по 26 листопада 2021 року було сплачено щомісячну комісійну винагороду на загальну суму 104 560, 20 грн. Поряд із цим суд вважав, що покладення на ОСОБА_1 обов`язку зі сплати комісійної винагороди та відповідальності за таку несплату суперечать вимогам закону та заборонено ч.1 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування». Тому, в порядку застосування наслідків виконання нікчемного правочину дійшов висновку про стягнення з АТ «Креді Агріколь Банк» на користь ОСОБА_1 суми сплаченої комісії у розмірі 104 560 гривень 20 копійок.

Разом із тим, враховуючи відсутність доказів добровільного виконання відповідачем обов'язку по поверненню заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції вважав правильним стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Креді Агріколь Банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 85 631 гривень 34 копійки (79 949,53 + 5681,81).

Колегія суддів апеляційного суду не може в повній мірі погодитись із такими висновками, оскільки вбачає допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального та процесуального права.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов).

Натомість нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою "текстуальної" недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах "нікчемний", "є недійсним". Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не "породжує" (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтями 11, 18 Закону України "Про захист прав споживачів" цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування". Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Отже, для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункту 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Відповідно до статті 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність" банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги.

Після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит (частини перша та друга статті 11 Закону України "Про споживче кредитування").

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування" умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) зазначено, що:

«31.17. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України "Про споживче кредитування" до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

31.18. Таким чином, Законом України "Про споживче кредитування" безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

31.19. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України "Про споживче кредитування" Правління Національного банку України постановою від 8 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит(далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 "Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту".

31.20. Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, -щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

31.22. Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

31.23. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України "Про споживче кредитування" та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

31.29. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України "Про споживче кредитування" (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Подібний за змістом висновок викладений і у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 6 листопада 2023 року у справі № 204/224/21, у якій зазначено, що згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України "Про споживче кредитування" умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України "Про споживче кредитування" щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування".

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зроблено висновок про те, що якщо у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (і до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України "Про споживче кредитування"), положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування".

У даній справі, в пункті 1.3.2 кредитного договору № 4/3147523 від 27.05.2019 року, сторони обумовили, що за користування кредитом позичальник сплачує комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 1,70 % у місяць від суми кредиту, зазначеної в пункті 1.1 Договору. Обслуговування кредитної заборгованості включає моніторинг заборгованості, під яким розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості через дистанційні системи обслуговування, інформування позичальника про виникнення простроченої заборгованості, консультування позичальника (як усне, так і письмове) щодо погашання заборгованості, своєчасності сплати платежів тощо.

Надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено. Якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що пункт 1.3.2 комплексного договору №4/3147523 від 27 травня 2019 року, яким передбачено зобов`язання ОСОБА_1 зі сплати комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно у розмірі 1,70% у місяць від суми кредиту, зазначеної в пункті 1.1 кредитного договору, є нікчемним відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Щодо наслідків укладення договору споживчого кредиту, який передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбаченістаттею 203 ЦК України. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частинами другою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так i від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі N 338/180/17 (провадження N 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі N 905/1926/16 (провадження N 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі N 569/17272/15-ц (провадження N 14-338цс18), від 01 жовтня 2019 року у справі N 910/3907/18 (провадження N 12-46гс19). Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду (пункт 98 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі N 910/2861/18 (провадження N 12-140гс19)).

Велика Палата Верховного Суду у пунктах 71-73 постанови від10 квітня 2019 року у справі N 463/5896/14-ц (провадження N 14-90 цс19) дійшла таких висновків: недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України); якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи iнтepecy позивача; за наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальжй частині судового рішення, застосувавши відповідні положения норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Отже, якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обгрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину.

Таким чином, суд першої інстанції правильно зазначив, що позовні вимоги зустрічного позову в частині визнання недійсними положень пункту 1.3.2 Кредитного договору не підлягають задоволенню саме у зв`язку із обранням неналежного способу захисту порушеного права.

Згідно зі статтею 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Поряд із цим, не можна погодитись із висновком суду першої інстанції про часткове задоволення первісного та зустрічного позовів шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором в розмірі 85 631 гривень 34 копійки, а також стягнення з АТ «Креді Агріколь Банк» на користьОСОБА_1 104 560,20 грн.

Так, суд першої інстанції належним чином не перевірив доводи ОСОБА_1 про те, що на виконання умов п. 1.3.2 Кредитного договору нею на рахунок позивача сплачено комісійну винагороду у розмірі 104 560 гривень 20 копійок. Поряд із цим, дані виписки з рахунку НОМЕР_1 по нарахуванню комісії за кредитами, не збігаються із даними, наведеними у зустрічному позові щодо сум та дат сплати такої комісії. За підрахунками апеляційного суду, згідно даних наданої банком виписки, ОСОБА_1 , здійснено 23 транзакції по погашенню комісії згідно кредитного договору на загальну суму 80 162,28 грн та 15 транзакцій по оплаті простроченої комісії на суму 66 221,46 грн, що загалом складає 146 384,28 грн і значно перевищує фактичну суму заборгованості по кредиту, нараховану позивачем.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд першої інстанції, надаючи оцінку поданим позивачем доказам, не взяв до уваги, що наданий позивачем АТ «Креді Агріколь Банк» розрахунок заборгованості сформований у виді довідки без відображення деталізації щомісячних нарахувань та фактичних проплат.

В свою чергу відповідачем ОСОБА_1 не надано належних доказів, підтверджуючих внесення нею на рахунок позивача оплати оспорюваної комісії на суму 104 560,20 грн.

Крім того, ухвалюючи рішення про стягнення з АТ «Креді Агріколь Банк» на користьОСОБА_1 104 560,20 грн, суд першої інстанції в порушення вимог ст. 13 ЦПК України, вийшов за межі заявлених позовних вимог за зустрічним позовом.

Допущені судом першої інстанції порушення, в силу вимог статті 376 ЦПК України, дають підстави для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по суті заявлених вимог.

З огляду на встановлені у справі обставини, а також сформульовані у цій постанові висновки щодо нікчемності пункту 1.3.2 Кредитного договору, апеляційний судвважає за необхідне у порядку застосування наслідків виконання нікчемного правочину зобов`язати АТ «Креді Агріколь Банк» здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 27 травня 2019 року № 4/3147523, що забезпечить захист інтересу останньої у правовій визначеності.

Щодо позовних вимог АТ «Креді Агріколь Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, то в силу нікчемності пункту 1.3.2 Кредитного договору та встановлення судом факту внесення ОСОБА_1 грошових коштів за нікчемною умовою договору, що є підставою для здійснення банком перерахунку заборгованості, колегія суддів апеляційного суду вважає такі вимоги передчасними, так само, як і вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення з АТ «Креді Агріколь Банк» переплачених коштів в сумі 22 528,86 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» - адвоката Бендюга Ігора Анатолійовичазадовольнити частково.

Апеляційнускаргупредставника ОСОБА_1 - адвоката Васьковського Євгена Васильовичазадовольнити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 квітня 2024 року скасувати та ухвалити по справі нове рішення.

В задоволенні позову акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» задовольнити частково.

Зобов`язати акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» здійснити перерахунок заборгованості за комплексним договором №4/3147523 від 27 травня 2019 року з огляду на нікчемність пункту 1.3.2. цього договору.

В задоволенні решти вимог зустрічного позову - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 07 лютого 2025 року.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Голуб С.А.

Слюсар Т.А.