ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/237/25Головуючий по 1 інстанції
Справа №712/5316/24 Категорія: 311010000 Стеценко О. С.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2025 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Новікова О.М., Василенко Л.І., Карпенко О.В.,

за участю секретаря Винник І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Делікат Ритейл» про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и в:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що він є особою з інвалідністю 2 групи з дитинства.

Наказом від 31.12.2021 № 94-12 позивача прийнято на роботу на посаду двірника з 04.01.2022 в Товариство з обмеженою відповідальністю «Делікат Ритейл».

У період з 28.11.2023 по 27.12.2023 позивач перебував у щорічній відпустці на підставі наказу від 14.11.2023 № 1613-В.

20.12.2023 позивач направив відповідачу заяву про надання йому відпустки без збереження заробітної плати у період з 28.12.2023 по 28.01.2024. Вказана заява була направлена за допомогою доставки «Нова пошта» номер відправлення 5888, отримано відповідачем 21 грудня 2023 року, що підтверджується інформацією про вручення вказаного відправлення.

27.12.2023 позивачу зателефонувала посадова особа відділу кадрів ТОВ «Делікат Ритейл» та повідомила про те, що вказану вище заяву від 20.12.2023 необхідно переписати, оскільки у заяві зазначені причини, які, на її думку, не потрібно зазначати, що також вказує на те, що відповідачем заява позивача від 20.12.2023 отримана.

23.01.2024 позивач знову направив заяву про надання йому відпустки без збереження заробітної плати з 27.01.2024 тривалістю 30 діб. Ця заява була направлена за допомогою доставки «Нова пошта» номер відправлення 0818, отримано відповідачем 24 січня 2024 року, що підтверджується інформацією про вручення вказаного відправлення.

28.01.2024 позивач також направив заяву про надання йому відпустки без збереження заробітної плати з 01.02.2024 на 90 (дев`яносто) діб у зв`язку з військовим станом на підставі ч. 3 ст.12 Закону № 2136. Вказана заява була направлена за допомогою доставки «Нова пошта», відповідач відправлення не отримав та воно було повернуте позивачу 21.02.2024.

ОСОБА_1 11.02.2024 звернувся до Державної служби з питань праці Центрального міжрегіонального управління Держпраці з приводу порушень відповідачем трудового законодавства.

На підставі наказу відповідача від 12.02.2024 № 125-кр позивача звільнено з роботи за прогул без поважних причин на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Згідно з отриманою відповіддю від 07.03.2024 № Ц/3/678-ЗВ-24 позивач перебував у щорічній основній відпустці з 28.11.2023 по 27.12.2023. Відповідно до відомості розподілу виплат ТОВ «Делікат Ритейл» заробітна плата за весь час відпустки виплачена після початку щорічної відпустки, чим порушено вимоги ч. 1 ст. 21 Закону України «Про відпустки».

Також у відповіді зазначено, що директору товариства від керуючої магазином подано доповідну записку від 28.12.2023 про те, що будь-які заяви від позивача не надходили. Протягом робочого дня позивач на роботу не з`явився. У табелі обліку робочого часу за грудень 2023 року зафіксовано відсутність позивача із нез`ясованих причин 28, 29, 30 грудня 2023 року. У табелі обліку робочого часу за січень 2024 року зафіксовано відсутність із нез`ясованих причин протягом місяця. Адміністрацією ТОВ «Делікат Ритейл» складено акти про відсутність позивача на роботі та направлено листи щодо надання пояснень або доказів про поважність причин відсутності на роботі.

За результатами проведеного заходу державного нагляду (контролю) посадовими особами Центрального міжрегіонального управління складено протокол про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 41 КУпАП, та направлено для розгляду та прийняття рішення до суду.

Позивача було ознайомлено із наказом про звільнення лише 26 березня 2024 року під підпис, копію наказу позивачу не надано.

ОСОБА_1 вважає наказ про звільнення від 12.02.2024 № 125-кр незаконним, у зв`язку з чим звертається до суду з даним позовом.

Позивача було звільнено без дотримання вимог трудового законодавства, зокрема ч. 1 ст. 149 КЗпП України, тобто жодних письмових пояснень не витребувано, а позивач не мав можливості надати відповідачу будь-які письмові пояснення щодо порушення трудової дисципліни, адже взагалі не знав про те, що відповідач має намір звільнити його з посади за прогул, оскільки позивачем були направлені заяви про надання йому відпустки без збереження заробітної плати, які відповідачем були отримані.

Жодних листів від відповідача, в яких було вказано на необхідність повідомити поважність причин відсутності на роботі, позивач не отримував.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просив суд скасувати наказ ТОВ «Делікат Ритейл» № 125-кр від 12.02.2024 про звільнення ОСОБА_1 ; поновити його на посаді двірника ТОВ «Делікат Ритейл» з 12.02.2024; стягнути з ТОВ «Делікат Ритейл» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 12.02.2024 по день ухвалення рішення суду; стягнути з ТОВ «Делікат Ритейл» на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 10 000,00 грн.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 листопада 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що у матеріалах справи відсутня заява позивача про надання йому відпустки збереження заробітної плати у період з 28.12.2023 по 28.01.2024, на яку він посилається в обґрунтування своїх вимог.

Наданий позивачем скріншот про отримання відправлення від 21.12.2023 не доводить той факт, що позивач направив відповідачу саме заяву про надання йому відпустки.

Крім того, суд зазначає, що позивач мав переконатися про існування наказу про надання йому відпустки без збереження заробітної плати.

Так само, позивач мав пересвідчитися, що йому надали відпустку з 27.01.2024 за його заявою від 23.01.2024.

Що стосується посилання позивача на його заяву від 28.01.2024, то це не відповідає дійсності. Матеріали справи містять заяву від 28.01.2024, написану продавцем-консультантом ОСОБА_2 про надання їй відпустки без збереження заробітної плати строком на 90 днів з 01.02.2024, тобто заяву іншої особи.

Позивач не надав доказів того, що він звернувся до відповідача з відповідною заявою від 28.01.2024, на яку він посилається у позові.

Отже, ОСОБА_1 не доведено, що він звертався до роботодавця з заявами про надання відпусток без збереження заробітної плати від 20.12.2023, 28.01.2024, на які він посилається у позові.

Відсутність позивача на роботі з 28.12.2023 по 11.02.2024 підтверджується матеріалами справи і не заперечується самим позивачем. Про його відсутність позивача на роботі складалися відповідні акти.

Доводи позивача про те, що у нього не відбирали пояснення щодо його відсутності на роботі, спростовуються матеріалами справи. Відповідачем вживались заходи щодо з`ясування причин відсутності позивача на роботі.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, не доведено обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, просив судове рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Апеляційна скарга, крім доводів викладених у позовній заяві, мотивована тим, що надані копії актів про відсутність на роботі працівника ОСОБА_1 , є тими документами, які залежать виключно від волевиявлення однієї сторони відповідача.

Наказом товариства позивач був звільнений через прогул без поважних причин, при цьому сам відповідач вказував, що пояснення від позивача не отримував, отже незрозуміло у зв`язку з чим відповідач дійшов висновку про відсутність поважних причин, якщо такі обставини ним встановлені не були.

Позивач проінформував про відсутність організованого робочого місця в скарзі від 28.12.2023, надав докази у вигляді фотографій, про те, що відсутнє місце де він, як працівник, матиме можливість сховатися від погодних умов, проте відповідачем скарга не розглянута, відповіді не надано.

Замість цього, вказуючи недостовірну інформацію, ігноруючи заяви позивача. посадові особи відповідача проводили службове розслідування та складали акти про відсутність працівника на роботі без поважних причин.

Зазначає, що його було звільнено без дотримання вимог трудового законодавства, зокрема ч. 1 ст. 149 КЗпП України, тобто жодних письмових пояснень не витребувано. Позивач не мав можливості надати відповідачу будь-які письмові пояснення щодо порушення трудової дисципліни, адже взагалі не знав про те, що відповідач має намір звільнити його з посади за прогул, адже ОСОБА_1 були направлені заяви про надання йому відпустки без збереження заробітної плати, які відповідачем були отримані.

Жодних листів від відповідача, в яких було вказано про необхідність повідомити поважність причин відсутності на роботі, позивач не отримував.

Вважає, що його звільнення проведене з порушенням норм законодавства України, тому наказ №125-кр від 12.02.2024 підлягає скасуванню, а позивач має бути поновлений на посаді.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Делікт Ритейл» вказує, що позивачем не надано належних доказів того, що ним були відправлені на адресу роботодавця саме заяви про надання відпустки без збереження заробітної плати.

Вважає, що позивачем було вчинено прогул в період з 28.12.2023 року по 10.02.2024 року, а тому його звільнення на підставі пункту 4 частини 1 статті 40 КЗпП України є законним.

Крім того, зважаючи на відсутність ОСОБА_1 на роботі в період із 28.12.2023 по 10.02.2024 року, відповідач, як роботодавець, вживав заходів, направлених на отримання від позивача пояснень про причини відсутності на роботі, зокрема, шляхом направлення листів на адресу позивача, відвідування позивача за місцем проживання та неодноразові телефонні дзвінки.

Заслухавши учасників справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів доходить наступних висновків.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення відповідає вказаним вимогам.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 04.01.2022 позивач прийнятий на посаду двірника у ТОВ «Делікат Ритейл» відповідно до наказу № 94-12 від 31.12.2021.

12.02.2024 звільнений з роботи за прогул без поважних причин на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України на підставі наказу № 125к/тр від 12.02.2024.

Матеріали справи містять скріншоти з додатку «Нова пошта», з яких вбачається, що відправлення № 588 від 20.12.2023 отримано ТОВ «Делікат Ритейл» 21.12.2023, відправлення № 9582 від 28.12.2023 отримано ТОВ «Делікат Ритейл», відправлення № 0818 від 23.01.2024 отримано 24.01.2024. Відправник ОСОБА_1 .

У матеріалах справи наявна заява ОСОБА_1 від 23.01.2024, яка не має адресата, у якій останній просить надати йому відпустку без збереження заробітної плати строком на 30 днів з 27.01.2024.

У матеріалах справи наявна заява продавця-консультанта ОСОБА_3 від 28.01.2024 про надання їй відпустки без збереження заробітної плати строком на 90 діб у зв`язку з військовим станом з 01.02.2024.

Відповідно до листа Центрального міжрегіонального управління державної служби з питань праці від 07.03.2024, ОСОБА_1 перебував у щорічній відпустці з 28.11.2023 по 27.12.2023. Директору товариства від керуючої магазином подано доповідну записку від 28.12.2023 про те, що будь-якої заяви від ОСОБА_1 не надходило. Протягом робочого дня на роботу не з`явився. У табелю обліку робочого часу за грудень 2023 року зафіксовано відсутність позивача із нез`ясованих причин 28, 29, 30 грудня 2023 року. У табелю обліку робочого часу за січень 2024 року зафіксовано відсутність позивача із нез`ясованих причин. Адміністрацією підприємства складено акти про відсутність позивача на роботі та направлено листи щодо надання пояснень або доказів про поважність причин відсутності на роботі.

28.12.2023 керуючою магазином складено доповідну записку про відсутність на роботі ОСОБА_1 про те, що останній не з`явився на роботу 28.12.2023, про причини відсутності не попереджав, на телефонні дзвінки не відповідав.

Відповідно до наказу № 48/1-ОД від 28.12.2023 наказано провести службове розслідування по факту відсутності на роботі двірника ОСОБА_1 , створено комісію для проведення службового розслідування, начальнику відділу кадрів протягом двох тижнів від дати наказу доповісти про вжиті заходи та результати службового розслідування.

Відповідно до актів про відсутність на роботі працівника № 1 від 28.12.2023, № 2 від 29.12.2023, № 3 від 30.12.2023, № 1 від 05.01.2024, № 2 від 06.01.2024, № 3 від 12.01.2024, № 4 від 13.01.2024, № 5 від 19.01.2024, № 6 від 20.01.2024, № 7 від 26.01.2024, № 8 від 27.01.2024, № 9 від 02.02.2024, № 10 від 03.02.2024, № 11 від 09.02.2024, № 12 від 10.02.2024 зафіксовано відсутність на роботі ОСОБА_1 без поважних причин 28-30 грудня 2023 року, з 02.01.2024 по 05.01.2024, 06.01.2024, з 09.01.2024 по 12.01.2024, 13.01.2024, з 16.01.2024 по 19.01.2024, 20.01.2024, з 23.01.2024 по 26.01.2024, 27.01.2024, з 30.01.2024 по 02.02.2024, 03.02.2024, з 06.02.2024 по 09.02.2024, 10.02.2024 відповідно.

Листами № 65 від 28.12.2023, № 01 від 02.01.2024, № 02 від 08.01.2024, № 3 від 10.01.2024, № 06 від 25.01.2024, надісланих на адресу позивача, відповідач просив надати письмові пояснення або докази поважності причин відсутності на роботі.

Відповідно до акту № 2/В від 10.01.2024 про відвідування за місцем проживання працівника ОСОБА_1 встановлено, що за місцем проживання останнього поспілкуватися з ОСОБА_1 не вдалося, оскільки не відчинили двері, на телефонний дзвінок позивач не відповів.

12.02.2024 відповідно до наказу 125к/тр ОСОБА_1 , двірника, звільнено за прогул без поважних причин на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України.

12.02.2024 на адресу позивача надіслано лист № 12 про необхідність з`явитися на підприємство у відділ персоналу для отримання трудової книжки та ознайомлення з наказом про звільнення.

Як вбачається з доповідної записки № 12/1 від 12.01.2024 про проведення службового розслідування щодо відсутності на роботі ОСОБА_1 , останній був відсутній на роботі у період з 28.12.2023 по 12.01.2024 без поважних причин, що є грубим порушенням трудової дисципліни.

Відповідно до довідки № ДР000000044 від 30.04.2024 дохід ОСОБА_1 за період з березня 2023 року по лютий 2024 року склав 54608,90 грн., виплачено 42055,66 грн.

Відповідно до акту № 2 від 04.01.2022 про відмову підписання листа-ознайомлення локальних документів ТОВ «Делікат Ритейл», у присутності комісії Гулицького Р.В. ознайомлено з Правилами внутрішнього трудового розпорядку, Положенням «Про систему та умови оплати праці працівників» Посадовою інструкцією двірника, а також іншими локальними документами, але працівник не підписав про те, що ознайомлений з вищевказаними документами.

Як вбачається з акту Центрального міжрегіонального управління державної служби з питань праці № Ц/ЧК/4259/171 від 04.03.2024, встановлено порушення вимог ч. 1 ст. 21 Закону України «Про відпустки», а саме ОСОБА_1 заробітна плата за весь час відпустки виплачена після початку щорічної відпустки.

Відповідно 04.03.2024 винесено припис про усунення виявлених порушень законодавства про працю № Ц/ЧК/4259/171/П від 04.03.2024.

Відповідно до довідки про середньоденну заробітну плату від 02.08.2024 № 0208-1, середньоденна заробітна плата позивача складає 347,70 грн.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснила, що працює начальником відділу кадрів з 2022 року. Була записка від керівника, що позивач з кінця грудня 2023 року відсутній на роботі. Позивач не повідомляв про причини відсутності на роботі, відділ кадрів не отримував від нього документи. Намагалися з`ясувати причини його відсутності на роботі, намагалися знайти його вдома. Свідок зазначила, що працівники ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на підприємстві не працюють. Позивача було звільнено за прогул.

Допитаний у судовому засіданні у суді першої інстанції свідок ОСОБА_7 пояснила, що з вересня 2020 року працює на посаді керуючої магазином. Зазначила, що працівники ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на підприємстві не працюють. Свідку невідомо, за яких причин був відсутній на роботі ОСОБА_1 , його звільнено за прогул. Коли він не з`явився на роботі, йому почали телефонувати, але ніхто не відповів, тому складалися акти про відсутність на робочому місці. Ніяких заяв від нього не отримували.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Частиною першою статті 38 КЗпП України визначено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.

За змістом статті 38 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи працівника та його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до розірвання цього договору і які працівник визначає самостійно.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так

і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

Таким чином, у пункті 4 статті 40 КЗпП України встановлено право роботодавця обрати стягнення у вигляді звільнення як за скоєння одного прогулу, так і у разі, коли прогули мають тривалий характер. Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності. Поважними визнаються такі причини, які виключають вину працівника.

Згідно зі статтею 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Відповідно до статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Разом із тим, правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника.

Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений наданими суду доказами.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 235/2284/17 (провадження № 61-72св17) вказано, що «прогул це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно чи загалом). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин упродовж робочого дня (постанова Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 761/30967/15-ц)».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 червня 2019 року в справі № 572/2944/16-ц (провадження № 61-20505св18) зазначено, що: «при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

Звільнення на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України є видом дисциплінарного стягнення за порушення трудової дисципліни (пункт 2 частини першої статті 147 КЗпП України). Крім встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи є з`ясування поважності причини його відсутності.

Поважними визнаються такі причини, які виключають вину працівника. До поважних причин відсутності на робочому місці слід відносити такі обставини, як: стихійні лиха, хвороба працівника або членів його сім`ї, нерегулярна робота транспорту, участь працівника в порятунку людей або майна, відмова від незаконного переведення та невихід у зв`язку з цим на нову роботу. Не вважаються прогулом відсутність працівника не на підприємстві, а на робочому місці; відмова від незаконного переведення; відмова від роботи, протипоказаної за станом здоров`я, не обумовленої трудовим договором або в умовах, небезпечних для життя і здоров`я; невихід на роботу після закінчення строку попередження при розірвання трудового договору з ініціативи працівника».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 листопада 2021 року у справі № 235/5659/20 (провадження № 61-10432св21) зазначено, що: «прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Отже, визначальним для вирішення питання законності звільнення з роботи за прогул є не тільки встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, а й встановлення поважності причин відсутності».

Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантій, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Разом з тим правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений наданими суду доказами.

Подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 липня 2021 року у справі № 643/10816/17 (провадження № 61-188св21).

Встановивши, що наявними в матеріалах справи доказами, які судом першої інстанції належним чином оцінено, підтверджується факт відсутності позивача на роботі з 28.12.2023 року по 11.02.2024 року включно, а поважність причин відсутності на робочому місці позивач не довів, тобто, здійснив прогули в розумінні пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову про поновлення його на роботі зі стягненням середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

При цьому позивач не заперечував своєї відсутності на роботі у період з 28 грудня 2023 року по 11 лютого 2024 року посилаючись на те, що ним були подані заяви про надання відпусток, а саме від 20 грудня 2023 року про надання відпустки без збереження заробітної плати в період з 28.12.2023 по 28.01.2024 року, від 23.01.2024 року про надання відпустки без збереження заробітної плати в період з 27.01.2024 тривалістю 30 днів, від 28.01.2024 року про надання відпустки без збереження заробітної плати в період з 01.02.2024 року на 90 діб у зв`язку з військовим станом на підставі ч. 3 ст. 12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Колегія суддів, перевіривши зазначені доводи ОСОБА_1 , звертає увагу, що надані ним, на підтвердження здійснення відправлення зазначених заяв роботодавцю, роздруківки з сайту ПАТ «Нова пошта» не доводять як саме направлення вказаних заяв, так і не містять інформації щодо отримання відповідачем зазначених відправлень.

Крім того, до позовної заяви позивачем не надано копій заяв, які як він стверджує ним направлялися на адресу роботодавця.

В матеріалах справи наявна лише заява ОСОБА_1 від 23.01.2024, в якій він просить надати йому відпустку з 27.01.2024 тривалістю 30 днів.

Водночас доказів отримання такої заяви роботодавцем матеріали справи також не містять.

Крім того, як вірно зауважив суд першої інстанції, в матеріалах справи міститься заява від 28.01.2024, написана продавцем-консультантом ОСОБА_2 про надання їй відпустки без збереження заробітної плати строком на 90 днів з 01.02.2024, тобто заява іншої особи.

У той же час, ТОВ «Делікат Ритейл» надав до суду належні докази у вигляді актів відсутності позивача на роботі з 28.12.2023 по 11.02.2024.

Щодо доводів викладених у апеляційній скарзі, що відповідач не вчиняв дій щодо з`ясування поважності причин відсутності позивача на роботі, то такі твердження спростовуються наявними в матеріалах справи листами, які адресовані ОСОБА_1 , були направлені йому на адресу місця проживання, але ним не отримані за його власним волевиявленням.

Крім того, у доповідній записці про проведення розслідування щодо відсутності на роботі ОСОБА_1 зазначено про те, що 10 січня 2024 року здійснювався вихід комісії за адресою проживання працівника, однак двері не відчинили.

Окремо, слід зауважити, що невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений наданими суду доказами. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 26 липня 2021 року у справі № 643/10816/17 (провадження № 61-188св21).

За обставинами даної справи установлено, що роботодавцем вчинялися належні дії для отримання пояснень від позивача.

Надання відпусток на підприємстві оформлюється наказом (розпорядженням),

а відповідний наказ роботодавця про надання ОСОБА_1 відпустки без збереження заробітку у матеріалах справи відсутній, він не видавався.

У зв`язку з наведеним слід зауважити, що позивач, стверджуючи про те, що він вважав, що правомірно перебуває у відпустках без збереження заробітної плати та ним не здійснювалися прогули, не пересвідчився у роботодавця чи видані накази про відпустку та не вчиняв дій щодо ознайомлення з ними.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 листопада 2021 року у справі № 235/5659/20 (провадження № 61-10432св21) зазначено, що: «прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Колегія суддів вважає вірним посилання суду першої інстанції, що невихід на роботу в зв`язку з самовільним використанням працівником відпустки, відгулів за відпрацьовані раніше дні, вихід на пенсію без попередження власника або уповноваженого ним органу визнаються прогулом і можуть бути причиною звільнення працівника.

У справі, що переглядається, судом встановлено, що: відсутні поважні причини відсутності позивача на роботі з об`єктивних, незалежних від його волі обставин, які повністю виключають вину працівника. ОСОБА_1 був відсутній на роботі з 28 грудня 2023 року по 11.02.2024 року без погодження з директором ТОВ «Делікт Ритейл», до повноважень якого віднесено вирішення питань, пов`язаних з відсутністю на робочому місці працівників.

За таких обставин підстави вважати незаконним звільнення ОСОБА_1 відсутні, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні його позовних вимог.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скарги без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 лютого 2025 року.

Судді: