Провадження № 2-о/752/71/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

06.01.2025 року Голосіївський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді - Чекулаєва С.О.,

за участі секретаря судового засідання - Пастух З.Ф.,

розглянувши за правилами окремого провадження з урахуванням особливостей встановлених статтею 317 ЦПК України

заяву ОСОБА_1

заінтересована особа 1: Голосіївський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського територіального управління юстиції у м. Києві;

заінтересована особа 2: Військова частина НОМЕР_1

про встановлення факту смерті

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина

У вересні 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діяв представник - адвокат Мендрин Андрій Володимирович (ордер на надання правничої допомоги серія АН №1519960 від 26.09.2024) звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва із заявою про встановлення факту смерті свого рідного брата ОСОБА_2 , який ймовірно загинув під час виконання бойового завдання у Донецькій області.

1.1. Стислий виклад позиції заявника

У поданій до суду заяві, ОСОБА_1 вказує, що відповідно до Акта службового розслідування проведеного комісією військової частини НОМЕР_1 від 27.05.2024 було встановлено, що під час захисту територіальної цілісності України від російських окупаційних військ, а саме, під час виконання бойових завдань при безпосередній участі в заходах національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації проти України ІНФОРМАЦІЯ_1 о 03 годині 20 хвилин, в результаті скиду противником НВП з БПЛА по групі евакуації НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , поблизу населеного пункту АДРЕСА_1 , солдат ОСОБА_2 зник безвісти.

На цей час заявник з доказів загибелі свого рідного брата ОСОБА_2 має довідку надану Службою безпеки України про те, що ОСОБА_2 не перебуває у полоні, витяг з ЄРДР №0000369 за ч.1 ст.115 КК України, відповідь Ніжинського РУП ГУ НП в Чернігівській області про те, що кримінальне провадження № 0000369 передане за підслідністю до Бахмутської окружної прокуратури та витяг з єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин.

Незважаючи на те, що вказані докази у своїй сукупності вказують на загибель ОСОБА_2 для заявника є неможливим отримати свідоцтво про смерть свого брата, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати відповідний медичний документ, що може бути прийнятий відділом державної реєстрації актів цивільного стану.

1.2. Стислий виклад позиції заінтересованих осіб

Заінтересовані особи: Голосіївський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського територіального управління юстиції у м. Києві та Військова частина НОМЕР_1 будь-яких письмових пояснень та/або правової позиції щодо заяви ОСОБА_1 до суду не подали.

1.3. Заяви, клопотання учасників справи

Заяви та/або клопотання від заявника, його представника та заінтересованих осіб до суду не надходили.

1.4.Процесуальні дії у справі

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.10.2024 головуючим суддею у справі визначений суддя С. О. Чекулаєв.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 03.10.2024 відкрито провадження у справі за правилами окремого провадження з урахуванням особливостей встановлених статтею 317 ЦПК України; судове засідання призначено на 07.11.2024.

07.11.2024 розгляд справи відкладено на 06.01.2025.

2.Мотивувальна частина

2.1.Фактичні обставини, встановлені судом

На підставі Витягу з журналу бойових дій військової частини НОМЕР_1 (за книгою обліку №6/окп/т за 01.05.2024), (а.с.9) суд встановив, що військовослужбовець військової служби за мобілізацією, солдат, кулеметник 3 механізованого відділення 1 механізованого взводу 4 механізованої роти 2 механізованого батальйону ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зник безвісти 01.05.2024 після скиду б/п з БПЛА противника по групі евакуації 2 мб сх. Кліщіївка.

Згідно Витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.05.2024 (а.с.10) солдат ОСОБА_2 був виключений з котлового, грошового та речового забезпечення військової частини.

Відповідно до пункту 5.2. Акта службового розслідування від 27.05.2024 складеного у військовій частини НОМЕР_1 (а.с. 11-14) було вирішено військовослужбовця, військової частини НОМЕР_1 , солдата ОСОБА_2 , до моменту евакуації його тіла, або до моменту отримання інформації стосовно місця його перебування та його стану, вважати таким, що зник безвісти 01.05.2024 під час безпосередньої участі у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в районі ведення бойових дій, та інформація про місце перебування (знаходження) якого наразі невідома, а також відсутні об`єктивні відомості щодо його загибелі (смерті), або знаходження у полоні.

Згідно Витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27.05.2024 за №4390 (а.с.16) військовослужбовець вказаної військової частини, солдат ОСОБА_2 вважається зниклим безвісти з 01.05.2024 до моменту евакуації його тіла або до моменту отримання інформації стосовно місця його перебування.

Відповідно до наявної в матеріалах справи довідки Служби безпеки України від 29.07.2024 за вих. №33/7-М-54018 (а.с.19) наданої на адвокатський запит адвоката Мендрина Андрія Володимировича встановлено відсутність будь-якої інформації про перебування військовослужбовця ОСОБА_2 у полоні.

Згідно Витягу з ЄРДС (а.с.20) встановлено факт реєстрації 07.05.2024 кримінального провадження №0000369 за ч.1 ст.115 КК України за заявою ОСОБА_1 щодо зникнення безвісти під час ведення бойових дій ОСОБА_2 .

Кримінальне провадження № 0000369 було передане Ніжинською окружною прокуратурою 24.05.2024 за підслідністю до Бахмутської окружної прокуратури (а.с.21).

На підставі Витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин № 1 від 10.06.2024 (а.с.22) суд встановив, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зник на території бойових дій (під час воєнних дій).

2.2. Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд

Згідно з частинами третьою-четвертою статті 49 ЦК України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно частини першої статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Водночас пункт 1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18.10.2000 за № 719/4940, деталізує положення статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та встановлює, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о) установленої форми; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о) установленої форми; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України встановлення фактів, що мають юридичне значення, здійснюється в порядку окремого провадження. Особливістю окремого провадження є те, що воно спрямоване на з`ясування необхідних фактів за відсутності правового спору.

Чинний Цивільний процесуальний кодекс України містить чотири процедури, наслідком якої є ухвалення судового рішення, на підставі якого органами Державної реєстрації актів цивільного стану може бути видано свідоцтво про смерть, зокрема:

- встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України);

- встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (пункт 9 частини першої статті 315 ЦПК України);

- встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України або на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан (стаття 317 ЦПК України);

- оголошення фізичної особи померлою (стаття 46 ЦК України та статті 305-309 ЦПК України).

Вказані процедури є відмінними між собою та мають певні особливості.

Як на правові підстави звернення до суду із заявою заявник ОСОБА_1 посилається на пункт 9 частини першої статті 315 ЦПК України, а саме встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Суд зазначає, що по-перше, бойові дії, в яких брав участь зниклий безвісти ОСОБА_2 не належать до категорії нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, а по-друге, для встановлення факту смерті в порядку окремого провадження обов`язковою є наявність фактів, які безальтернативно свідчать про смерть особи.

Водночас, використання юридичного припущення про смерть особи (правова презумпція) є підставою для оголошення фізичної особи померлою.

Верховний Суд також наголошує на необхідності відмежування оголошення особи померлою і встановлення факту смерті, перш за все з огляду на сутнісну відмінність підстав. Складність відмежування цих конструкцій зумовлена досить близьким текстуальним викладом змісту відповідних правових норм, зокрема частини першої та частини другої статті 46 ЦК України та пункту 9 частини першої статті 315 ЦПК України.

Особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення фізичної особи померлою ґрунтується на юридичному припущенні смерті.

Тобто, на відміну від підстави для встановлення факту смерті особи (наявність достовірних доказів, що свідчать про її загибель), підставою для оголошення особи померлою є не факти, які напевне свідчать про її загибель, а обставини, що дають підставу припускати смерть такої особи.

Відповідно до частини другої статті 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років після закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.

Згідно з частиною третьою статті 46 ЦК України фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті.

Порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється ЦПК України (частина четверта статті 46 ЦК України).

Відповідно до змісту статті 305 ЦПК України заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна.

Згідно з частиною першою статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою: обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Тому оголошення фізичної особи померлою - це ствердження судовим рішенням припущення про смерть цієї особи, тобто констатація високого ступеня ймовірності смерті.

Підставою для оголошення особи померлою є не факти (докази), які напевне свідчать про її загибель, а обставини, що дають підставу припускати смерть такої особи.

З огляду на викладене, виходячи зі змісту положень статей 43, 46 ЦК України, статей 305, 306 ЦПК України, Верховний Суд дійшов висновку про те, що за наявності припущень про факт смерті фізичної особи, у тому числі у зв`язку з воєнними діями, без достовірних доказів, які свідчать про цей факт, правильним буде звернення до суду із заявою про оголошення судом особи померлою (частина друга статті 46 ЦК України), а не із заявою про встановлення факту смерті цієї фізичної особи.

Аналіз змісту заяви ОСОБА_1 у цій справі, свідчить про те, що заявник фактично просить суд встановити факт смерті свого рідного брата ОСОБА_2 (військовослужбовця) під час бойових дій та виконання бойового завдання, з метою отримання свідоцтва про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану.

Як на фактичні підстави звернення до суду заявник посилалась на інформацію викладену у витягах із журналу бойових дій, наказів командира військової частини, та Акті службового розслідування, згідно якої ОСОБА_2 вважається зниклим безвісти.

Надана довідка Служби безпеки України від 29.07.2024 за вих. №33/7-М-54018 (а.с.19) свідчить лише про відсутність інформації про факт перебування ОСОБА_2 у полоні.

Вказані докази у своїй сукупності достовірно не свідчать про смерть ОСОБА_2 , а лише дають підстави для обґрунтованого припущення смерті за обставин, що підтверджені цими доказами, які можуть свідчити про смерть останнього.

З огляду на це підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту смерті його рідного брата ОСОБА_2 під час виконання бойового завдання за пунктом 9 частини першої статті 315 ЦПК України або за статтею 317 ЦПК України немає.

Водночас суд вважає за необхідне зазначити, що з огляду на встановлені у цій справі обставини та наявність у заявника вірогідного припущення про смерть ОСОБА_2 заявник не позбавлений можливості звернутися до суду із заявою про оголошення судом ОСОБА_2 померлим на підставі частини другої статті 46 ЦК України.

3. Висновки суду

Оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному і повному з`ясуванні обставин справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для встановлення факту смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Наявні у справі докази не свідчать про смерть особи, а лише дозволяють зробити припущення про таку смерть за певних обставин, що є підставою для оголошення фізичної особи померлою (стаття 46 ЦК України та статті 305-309 ЦПК України).

Керуючись статтями: 293, 294, 315-319 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , про встановлення факту смерті громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Ніжин, Ніжинського району, Чернігівської області, який був зареєстрований у м. Ніжин, Чернігівської області - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 10.01.2025.

Суддя С. О. Чекулаєв