Справа № 638/2199/25
Провадження № 2-о/638/132/25
УХВАЛА

07 лютого 2025 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Малахової О.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Перший відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

До Дзержинського районний суд м. Харкова надійшла заява ОСОБА_1 , представник адвокат Ярова Світлана Вікторівна, заінтересовані особи: Перший відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у якій просить встановити факт народження громадянкою України ОСОБА_1 дитини чоловічої статі на ім`я ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Кіренія, Республіка Кіпр, матір`ю дитини зазначити - ОСОБА_1 , громадянку України, ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка с. Чаган Семипалатинської області Казахстан, РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Дзержинським РВ у місті Харкові ГУ ДМС України в Харківській області 25.07.2013 року, батьком - (згідно з частиною першою статті 135 СК України) ОСОБА_3 .

Відповідно до положень частини третьої статті 294 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), cправи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Розглянувши матеріали заяви на відповідність вимогам статтей 175, 177, 183, 293, 315-318 ЦПК України, суд дійшов висновку, що подана заява не відповідає вимогам Кодексу, на підставі такого.

Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити: виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Згідно з пунктом 4 розділу II «Загальні норми державної реєстрації актів цивільного стану» глави 1 «Загальний порядок державної реєстрації актів цивільного стану» Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/2 від 18.10.2000 (далі Правила № 52/2) встановлено, що у державній реєстрації актів цивільного стану може бути відмовлено, якщо державна реєстрація суперечить вимогам законодавства України; державна реєстрація повинна проводитись в іншому органі державної реєстрації актів цивільного стану; з проханням про державну реєстрацію звернулась недієздатна особа або особа, яка не має необхідних для цього повноважень.

Орган державної реєстрації актів цивільного стану на прохання особи, якій відмовлено в державній реєстрації актів цивільного стану у зв`язку з наявністю однієї з підстав, зазначених в абзаці першому цього пункту, повинен викласти причину такої відмови в письмовій формі.

Пунктом 6 розділу II глави 1 Правил № 52/2 передбачено, що документи, складені іноземною мовою, подаються для державної реєстрації актів цивільного стану разом з їх перекладами на українську мову, засвідченими в установленому порядку.

Виходячи зі змісту вказаних норм, встановлення судом факту народження особи в певний час в певному місці провадиться тільки у разі неможливості органом державної реєстрації актів цивільного стану зареєструвати факт народження у передбаченому чинним законодавством порядку.

Таким чином, зверненню до суду із заявою про встановлення факту народження особи має передувати звернення заявника до органу державної реєстрації актів цивільного стану із заявою про реєстрацію народження особи.

Отже, Заявник має надати суду докази звернення та відмови відділу державної реєстрації актів цивільного стану, яка підтверджує неможливість реєстрації народження дитини.

Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану.

Положеннями статей 3, 8, 9 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Питання про окуповані території у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані як «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] є далеким від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до вказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, у тому числі й цим. Вирішити інакше, означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються у міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за змістом цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Суд може застосувати загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, у контексті як мінімум «реєстрація народжень, смертей і шлюбів», виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, у сукупності з іншими доказами, як встановлення можливих фактів, оскільки встановлення цих фактів має істотне значення для реалізації низки прав людини (громадянина України) (постанова Верховного Суду від 07.09.2022 у справі № 759/5313/21).

Разом з тим, у заяві не зазначено причин неможливості одержання документів, що посвідчують факт народження дитини.

Відповідно до статті 22 Закону України від 23 червня 2005 року № 2709-IV «Про міжнародне приватне право» до особистих немайнових прав застосовується право держави, у якій мала місце дія чи інша обставина, що стала підставою для вимоги про захист таких прав, якщо інше не передбачено законом.

Згідно із частиною першою статті 13 Закону про міжнародне приватне право документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

Аналогічно регламентовано зазначене питання у пункті 7 глави 1 розділу II Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за № 719/4940 (далі - Правила реєстрації актів цивільного стану), відповідно до якого документи, видані компетентними органами іноземних держав на посвідчення актів цивільного стану, здійснених поза межами України за законами відповідних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.

За змістом статті 9 ЦПК України цивільне судочинство в судах провадиться державною мовою. Суди забезпечують рівність прав учасників судового процесу за мовною ознакою. Суди використовують державну мову в процесі судочинства та гарантують право учасникам судового процесу на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють.

Отже, до письмових доказів, викладених іноземною мовою, повинні додаватися переклади українською мовою, засвідчені належним чином. Вірність перекладу документів юридичного характеру повинна бути нотаріально засвідченою у порядку статті 79 Закону України «Про нотаріат».

Відповідно до статті 79 Закону України «Про нотаріат» нотаріус засвідчує вірність перекладу документа з однієї мови на іншу, якщо він знає відповідні мови. Якщо нотаріус не знає відповідних мов, переклад документа може бути зроблено перекладачем, справжність підпису якого засвідчує нотаріус.

Вказані положення викладені у Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України №296/5 від 22.02.2012.

У Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України прямо не вказано, яким кваліфікаційним вимогам повинен відповідати перекладач, а лише зазначено, що перекладач разом з документом, який встановлює його особу, повинен надати документ, що підтверджує його кваліфікацію.

Для перекладу надаються оригінали документів або їх нотаріально засвідчені копії. Документи, викладені на двох і більше окремих аркушах, що подаються для засвідчення вірності перекладу або засвідчення справжності підпису перекладача, повинні бути з`єднані у спосіб, що унеможливлює їх роз`єднання без порушення цілісності, пронумеровані і скріплені підписом відповідної посадової особи та печаткою юридичної особи (у разі наявності), яка видала документ.

Переклад робиться з усього тексту документа, в тому числі з печатки і штампу. Найчастіше переклад виконується на окремому аркуші чи аркушах. Він прикріплюється до оригіналу документа, прошнуровується і скріплюється підписом нотаріуса та його печаткою.

Суд звертає увагу на те, що представником Заявника до поданої заяви додано копії документів, складених іноземною мовою, переклад яких, як такий, що подається до суду, не засвідчено у порядку статті 79 Закону України «Про нотаріат».

За змістом частини четвертої статті 294 ЦПК України, справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

Проте, в порушення вищевказаних вимог чинного законодавства, до участі при розгляді справи Заявником не залучено в якості заінтересованої особи батька дитини, на чиї права та обов`язки може вплинути встановлення цього факту.

Отже, Заявнику необхідно зазначити заінтересованих осіб у справі, на чиї права та обов`язки може вплинути рішення суду. Крім того, слід зазначити відомості стосовно заінтересованих осіб у відповідності до пункту 2 частини третьої статті 175 ЦПК України.

Питання державної реєстрації актів цивільного стану громадян України, які проживають або тимчасово перебувають за кордоном врегульовано Інструкцією про порядок реєстрації актів громадянського стану в дипломатичних представництвах та консульських установах України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Міністерства закордонних справ України від 23 травня 2001 року № 32/5/101.

Згідно з п.2.1 Інструкції реєстрація народження дитини провадиться консулом з одночасним визначенням її походження та присвоєнням прізвища, імені та по батькові.

Заяву про реєстрацію народження дитини батьки зобов`язані подати невідкладно, але не пізніше одного місяця з дня народження дитини. Невиконання цього обов`язку є підставою для покладання на батьків дитини відповідальності, установленої законом.

Тільки у разі відмови особі в проведенні державної реєстрації народження (у зв`язку з відсутністю документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження), особа може звернутись до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

При цьому заявницею до суду не подано доказів, зокрема того, що вона зверталась до консульської установи України за місцем народження дитини - органу, який уповноважений здійснювати державну реєстрацію актів цивільного стану громадян України, які проживають або тимчасово перебувають за кордоном, зокрема народження дитини; відсутня письмова відмова вказаного органу у проведенні державної реєстрації народження.

Крім того, посилаючись в заяві на відмову в підтвердженні факту народження першого відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції, письмова відмова вказаного органу у проведенні державної реєстрації народження також відсутня.

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність.

Обґрунтовуючи свої вимоги, сторона заявника посилається на положення статті 317 ЦПК України.

Як вбачається з абзацу першого частини першої статті 317 ЦПК України, заява про встановлення факту народження особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана батьками або одним з них, їхніми представниками, членами сім`ї, опікуном, піклувальником, особою, яка утримує та виховує дитину, або іншими законними представниками дитини до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.

Відповідно до правового висновку викладеного у постанові Верховного Суду від 23 листопада 2022 року у справі №759/7001/22, правила статті 317 ЦПК України надають особі право звертатися до суду цивільної юрисдикції з метою встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України.

Тимчасово окупована територія України - частина міжнародно визнаноїтериторії України, на яку не поширюється фактичний контроль української влади внаслідок її окупації Росією під час російсько-української війни(спочатку в ходівторгнення в Крим,війни на сході, а згодомповномасштабного вторгнення).

В заяві йдеться про встановлення факту народження дитини у місті Кіренія, Республіка Кіпр, що не відноситься до Тимчасово окупованої території України.

Крім того, суд звертає увагу, що при наявності відповідних доказів можливо встановлення народження дитини.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.

Згідно з положеннями статті 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

В заяві також фактично йдеться про визнання батьківства щодо малолітньої дитини народженої Заявницею - батьком дитини зазначити ОСОБА_3 , що свідчить про наявність спору про право.

Справи за заявами про встановлення фактів батьківства розглядаються за правилами окремого провадження, а відповідно дост. 128 СКсправи про визнання батьківства - за правилами позовного провадження.

Проте, заявлена вимога про фактичне визнання батьківства над малолітньою особою не заявлена в прохальній частині заяви.

Відповідно до частини першої статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи вищезазначене, суд доходить до висновку, що позовна заява підлягає залишенню без руху, з наданням Позивачу строку на усунення недоліків, шляхом: надання доказів звернення до відділу державної реєстрації актів цивільного стану та відмови відділу державної реєстрації актів цивільного стану, яка підтверджує неможливість реєстрації народження дитини; зазначення причин неможливості одержання документів, що посвідчують факт народження дитини; зазначення відомостей стосовно заінтересованих осіб у відповідності до пункту 2 частини третьої статті 175 ЦПК України; надання копій документів, складених іноземною мовою, переклад яких засвідчено у порядку статті 79 Закону України «Про нотаріат»; долучити докази на підтвердження звернення заявниці до дипломатичних представництв і консульських установ України (не пізніше одного місяця з дня народження дитини), а також відмови у реєстрації народження дитини; долучення письмової відмови про реєстрацію факту народження першого відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції; викладення мотивів посилання на статтю 317 ЦПК України з урахуванням висновку у постанові Верховного Суду від 23 листопада 2022 року у справі №759/7001/22, за яким правила статті 317 ЦПК України надають особі право звертатися до суду цивільної юрисдикції з метою встановлення факту народження дитини виключно на тимчасово окупованій території України. Окрім того, надати суду докази на підтвердження повноважень адвоката на представництво Заявниці у Дзержинському районному суді м. Харкова, оскільки і у ордері, і у договорі про надання правової допомоги йдеться про представництво інтересів у Орджонікідзевському районному суді м. Харкова.

Керуючись статтями 175, 177, 185, 315-318 України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, залишити без руху.

Повідомити Заявника про необхідність виправити зазначені недоліки заяви у 10-денний строк з дня отримання цієї ухвали.

Роз`яснити Заявнику, що у випадку неусунення зазначених недоліків заява вважатиметься неподаною та буде повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Малахова