Дата документу 03.02.2025
Справа № 501/4239/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2025 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі головуючого судді Петрюченко М.І.,

за участю секретаря судового засідання - Тейбаш Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Чорноморську Одеської області цивільну справу за

позовом представника ОСОБА_1 адвоката Берзінь С.Л.

до

відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС»,

предмет та підстави позову: про стягнення суми страхового відшкодування,

учасники справи не з`явились

ухвалив рішення про наступне та

В С Т А Н О В И В:

І. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Представник ОСОБА_1 адвокат Берзінь С.Л. 08.10.2024 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товарства «Страхова група «ТАС»про стягнення суми страхового відшкодування,згідно якого просить суд стягнути з відповідача на користь позивача недоплачену суму страхового відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо транспортної пригоди, яка сталась 24.06.2024 у розмірі 18 164,96 грн., судові витрати та витрати на правову допомогу.

Позов обґрунтовано тим, що 24.06.2024 о 10.40 год. по вул.Парковій у м.Чорноморську Одеської області відбулась ДТП за участю транспортних засобів Крамського В.А. (Mercedes-Benz 230E державний номер НОМЕР_1 ) та ОСОБА_1 (Daewoo державний номер НОМЕР_2 ).

Внаслідок ДТП позивачу заподіяно майнову шкоду у вигляді механічних пошкоджень автомобіля Daewoo державний номер НОМЕР_2 .

Згідно з висновком експерта №240724 від 27.07.2024 вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля Daewoo державний номер НОМЕР_2 складає 46 401,37 грн.

За проведення експертизи позивачем сплачено 4300,00 грн.

Постановою Іллічівського міського суду від 01.08.2024 по справі №501/2839/24 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова група «ТАС» згідно з полісом №АТ/5368440 від 14.06.2024 зі строком дії до 14.06.2025. Страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну складає 160 000,00 грн.

Відповідач прийняв рішення про виплату позивачу страхового відшкодування у розмірі 28 236,41 грн., які позивач отримав у повному обсязі.

Позивач стверджує, що він не погоджується з сумою страхового відшкодування, оскільки вартість матеріального збитку складає 46401,37 грн., що не відповідає розміру страхового відшкодування виплаченого відповідачем.

На підставі викладеного, позивач зверн6увся до суду з відповідним позовом.

Представник відповідача 17.10.2024 надав до суду відзив на позов (а.с.44-47), просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість вимог, позивачем не надано документів про факт оплати ремонту автомобіля, тощо.

ІІ. Інші процесуальні дії у справі.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 08.10.2024 справа розподілена для розгляду судді Петрюченко М.І. (а.с.41).

Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області Петрюченко М.І. від 21.10.2024 відкрито провадження по даній справі в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.76-77).

Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи без його участі та без участі позивача (а.с.78-79).

Позивач 20.10.2024 надав до суду заяву про розгляд справи без його участі (а.с.83).

Відповідно до ч.5 ст.279 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Частиною 5 статті 279 ЦПК України визначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Клопотання сторін про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходили.

Крім того, якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18.

За таких обставин, по даній справі відсутні підстави для проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що 24.06.2024 о 10.40 год. по вул.Парковій у м.Чорноморську Одеської області відбулась ДТП за участю транспортних засобів Крамського В.А. (Mercedes-Benz 230E державний номер НОМЕР_1 ) та ОСОБА_1 (Daewoo державний номер НОМЕР_2 ).

Внаслідок ДТП позивачу заподіяно майнову шкоду у вигляді механічних пошкоджень автомобіля Daewoo державний номер НОМЕР_2 .

Згідно з висновком експерта №240724 від 27.07.2024 вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля Daewoo державний номер НОМЕР_2 складає 46 401,37 грн. (а.с.15-19).

За проведення експертизи позивачем сплачено 4300,00 грн. (а.с.31).

Постановою Іллічівського міського суду від 01.08.2024 по справі №501/2839/24 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (а.с.11-12).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова група «ТАС» згідно з полісом №АТ/5368440 від 14.06.2024 зі строком дії до 14.06.2025. Страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну складає 160 000,00 грн. (а.с.8-9).

Відповідач прийняв рішення про виплату позивачу страхового відшкодування у розмірі 28 236,41 грн., які позивач отримав у повному обсязі (а.с.32-33).

Згідно звіту про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику КТЗ №70444 від 14.08.2024 вартість матеріального збитку, нанесеного власнику в наслідок пошкодження транспортного засобу Daewoo державний номер НОМЕР_2 складає 28236,41 грн. (без врахування ПДВ) (а.с.48-57)

ІV. Оцінка Суду.

Відповідно до п.1, п.2 ч.2 ст.22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до статті 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до статті 980 ЦК України, предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Згідно з ч.1 ст.990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Відповідно до ч.3 ст.386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частини другої статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст.1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Наведене дає підстави для висновку, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина друга статті 1192 ЦК України), тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"- виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу.

Зазначене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 02 вересня 2019 року у справі № 545/425/17, від 11 березня 2020 року у справі № 754/5129/15-ц та від 19 липня 2021 року у справі № 206/3219/15-ц, висновком Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року справа №755/18006/15-ц.

Відповідно до ст.6 Закону № 1961-IV, діючого на час спірних правовідносин, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування (п.9.1 ст.9 Закону № 1961-IV).

Страхові виплати згідно п.9.4 тієї ж статті, за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

За п.22.1 ст.22 Закону № 1961-IV, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Отже за змістом статей 9, 22-28, 35 Закону № 1961-IV настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до ст.29 Закону №1961-IV, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Такий розрахунок здійснюється згідно з Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 року № 142/5/2092.

Всі витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом повинні бути включені до страхового відшкодування.

Отже, відшкодування шкоди особою, яка завдала шкоду, можливе лише за умови, що згідно з Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у її страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Аналогічна правова позиція наведена 04 липня 2018 року у Постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року в справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) вказано, що у разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом №1961-IV. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом №1961-IV у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених ст.37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Суд погоджується з тим, що відповідач має нести відповідальність у випадку наявності різниці між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Разом з тим, вирішуючи питання щодо прийняття до уваги поданих позивачем доказів, що підтверджують розмір фактичної вартості втраченого майна (вартість відновлювального ремонту транспортного засобу без врахування фізичного зносу такого), суд керується наступним.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1, 2 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77 - 80 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

При цьому позивач на підтвердження таких витрат не надав до суду будь-яких доказів (ані актів виконаних робіт по ремонту автомобіля, ані рахунків, ані квитанцій), тощо.

Враховуючи надані позивачем докази, за відсутності візуального підтвердження відновлення автомобіля позивача та документального підтвердження здійснення оплати відповідної суми грошових коштів позивачем, неможливо встановити чи дійсно відновлювальний ремонт автомобіля позивача саме на загальну суму 46 401,37 грн., як і неможливо встановити, чи взагалі здійснювався відновлювальний ремонт автомобіля позивача.

Відповідно до п.23 Постанови НБУ «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» №148 від 29.12.2017касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, електронними розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням платіжних інструментів, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівки. Касові документи можуть бути паперовими або електронними. Електронні касові документи повинні бути оформлені відповідно до вимог законодавства України у сфері електронного документообігу.

Згідно п.25 вказаної Постанови НБУ №148 від 29.12.2017, приймання готівки в касу проводиться за прибутковим касовим ордером (додаток 2), підписаним головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником установи/підприємства. До прибуткових касових ордерів можуть додаватися документи, які є підставою для їх складання. Про приймання установами/підприємствами готівки в касу за прибутковими касовими ордерами видається квитанція (що є відривною частиною прибуткового касового ордера), підписана головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником, підпис яких може бути засвідчений відбитком печатки цієї/цього установи/підприємства. Використання печатки установою/підприємством не є обов`язковим.

Факт понесення збитків може бути підтверджений або квитанцією (в разі сплати готівкових грошей), або платіжним дорученням, або іншим законним способом, що підтверджує отримання ремонтним підприємством від позивача заявлених сум.

Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення відновлювального ремонту та фактичного понесення позивачем заявлених ним витрат, позивач повинен надати всі передбачені законодавством первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами, та які сукупно із іншими підтверджуючими доказами давали б можливість встановити об`єктивні обставини справи.

Проте, позивачем не надані належні докази дійсної оплати відновлювальних робіт автомобіля позивача виконавцю таких робіт.

Інших доказів, які б підтверджували обґрунтованість вимог позивачем не надано, хоча саме на позивачеві покладено тягар доказування цих обставин.

Відповідно до вимог норм ЦПК України позивач повинен довести обставини, на які він посилається в позовній заяві, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Тому на підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовна заява є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Зважаючи на те, що суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, тому також і не підлягають задоволенню вимоги про стягнення і судового збору та витрати на правову допомогу відповідно до ст.141 ЦПК України.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Згідно зі ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених сторонами по справі в обґрунтування власних правових позицій, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог.

Керуючись 10, 15-16, 999, 1166, 1172, 1187 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст.2, 4, 12, 13, 76-82, 89, 210, 211, 223, 247, 258, 259, 263, 265, 268, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви представника ОСОБА_1 адвоката Берзінь Сергія Людвиговича до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАС» про стягнення суми страхового відшкодування відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст.354 ЦПК України.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Іллічівського міського

Суду Одеської області М.І.Петрюченко