КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2025 року місто Київ.

Справа №758/2581/24

Апеляційне провадження № 22-ц/824/4377/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Желепи О.В.,

суддів: Мазурик О.Ф., Шкоріної О.І.

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», в інтересах якого діє Корж Тетяна Сергіївна, на рішення Подільського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2024 року (ухвалене у складі судді Петрова Д.В.) у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ

У березні 2024 року позивач ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернувся до Подільського районного суду м. Києва із вищевказаною позовною заявою.

Свої вимоги мотивував тим, що 26 березня 2023 року між фізичною особою позичальником: ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» був укладений кредитний договір № 102301162, згідно з умовами якого відповідачка отримала 3 100 грн кредиту, зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені Кредитним договором.

Відповідно до графіку сплати кредитних коштів (Додаток №1 до кредитного договору № 102301162 від 26березня 2023 року) платіж про повернення кредиту та сплати комісії і процентів мав бути внесений відповідачкою до 10 квітня 2023 року.

ТОВ «Мілоан» умови Кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши відповідачці кредит на потрібну їй суму. Відповідачка зі свого боку не виконала умов Кредитного договору.

Враховуючи ці обставини, умови чинного законодавства та п. 3.2.6. Кредитного договору № 102301162 від 26березня 2023 року - Позикодавець має право відступати, передавати, будь-яким іншим чином відчужувати, а також передавати в заставу свої права за цим договором (повністю або частково) на користь третіх осіб в будь-який час протягом строку дії цього Договору без згоди Позичальника.

Між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» відповідно до чинного законодавства України укладений Договір відступлення прав вимоги №102-МЛ/Т від 27 липня 2023 року.

Відповідно до умов даного Договору відбулося відступлення права вимоги і за Кредитним договором № 102301162 від 26березня 2023 року, що укладений між ТОВ «Мілоан» та відповідачкою.

Сума заборгованості відповідачки становить 12 989,00 грн, відповідно до Витягу з реєстру Боржників до Договору відступлення прав вимоги №102-МЛ/Т від 27 липня 2023 року. З них: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить - 3 100,00 грн; прострочена заборгованість за відсотками 9 300,00 грн; прострочена заборгованість за комісією становить - 589,00 грн.

Відповідачці було надіслано письмову Претензію про погашення кредитної заборгованості вих. № 22908241/403 від 09січня 2024 року.

Борг погашений не був, у зв`язку з чим позивач просив стягнути з відповідачкизаборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 12 989,00грн.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2024 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням Корж Т.С. в інтересах ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» 15 листопада 2024 року через систему «Електронний суд» подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та вирішити питання судових витрат.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що договір про надання кредиту підписаний відповідачкою за допомогою одноразового ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання правочину.

Вказує, що доказом укладення Кредитного договору є перерахування коштів на рахунок Боржника. У Апелянта виникають сумніви щодо довідки, яку надав АТ «Приватбанк» оскільки в підсистемі «Електронний суд» вона не міститься.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 листопада 2024 року відкрито апеляційне провадження у даній справі.

09 грудня 2024 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив відповідачки на апеляційну скаргу, в якому просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно із ч. 1. ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 12 989 грн.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч.3 ст.11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із ч. 6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилами ч. 8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з огляду на свободу договору, яка передбачена статтею 6, 627 ЦК України, сторони на власний розсуд визначили умови вищезазначеного договору.

Судом встановлено, що 26березня 2023 року між фізичною особою позичальником: ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» був укладений кредитний договір № 102301162, згідно з умовами якого відповідач мав отримати 3 100 грн.

Між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» відповідно до чинного законодавства України укладений Договір відступлення прав вимоги №102-МЛ/Т від 27 липня 2023 року.

Відповідно до умов даного Договору відбулося відступлення права вимоги і за Кредитним договором № 102301162 від 26березня 2023 року, що укладений між ТОВ «Мілоан» та відповідачкою.

За наданим позивачем розрахунком сума заборгованості відповідачки становить 12 989,00 грн. З них: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить - 3 100,00 грн; прострочена заборгованість за відсотками 9 300,00 грн; прострочена заборгованість за комісією 589,00 грн.

Відповідачці було надіслано письмову Претензію про погашення кредитної заборгованості вих. № 22908241/403 від 09 січня 2024 року.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції встановив, що позивачем не доведено факт перерахування кредитних коштів відповідачці.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Заперечуючи проти позову, відповідачка в суді першої та апеляційної інстанції наполягала на тому, що вона жодних коштів від ТОВ «Мілоан» не отримувала і вказувала на те, що позивач таких доказів суду не надав.

На виконання ухвали Подільського районного суду м. Києва від 16 травня 2024 року- 08 жовтня 2024 року від АТ КБ «Приватбанк» на адресу суду надійшла відповідь про надання інформації щодо перерахування коштів відповідачу ТОВ «Мілоан» 26 березня 2023 року за кредитним договором № 102301162.

Згідно вищезгаданої відповіді АТ КБ «Приватбанк» повідомляє, що зарахування коштів на карти клієнта ОСОБА_1 за 26 березня 2023 року в сумі 3 100 грн кредиту за договором № 102301162 від ТОВ «Мілоан» не знайдено.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення

справи.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін (ст. 12 ЦПК України), в силу якого сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов?язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

При цьому кожна сторона в силу статті 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Оцінивши таку відповідь в сукупності з іншими доказами, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивачем не було надано належних та допстимих доказів отримання відповідачем кредитних коштів.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі № 204/2972/20, від 13 жовтня 2021 року у справі №209/3046/20, від 26 жовтня 2022 року у справі № 686/6783/21.

Вимогами ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є

обов`язком суду.

Згідно правового висновку Верховного Суду викладеного в постанові від 21 липня

2021 року в справі 287/363/16, при оцінці достатності доказів діють спеціальні правила - стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи.

Стандарти доказування з важливим елементом змагальності судового процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про недоведеність.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд має право винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов?язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі (правова позиція Верховного Суду в постанові від 29 вересня 2022 року в справі 857/7/22).

Враховуючи вищевакладене, доводи позивача про сумнівність відповіді АТ «Приват-Банк» колегія суддів відхиляє.

Клопотання представника позивача про витребування під час апеляційного розгляду повторно інформації, щодо перерахування коштів на картку відповідача, колегія суддів відхилила, так як в суді першої інстанції представник позивача на власний розсуд розпорядившись своїми правами 08.10.2024 року заявив клопотання про розгляд справи без його участі на наявних у справі доказах і не просив суд першої інстанції повторно робити запит до Банку з метою з`ясуваня питання переерахування коштів. Таким чином, згідно приписів ст. 367 ЦПК України відсутні підстави для задоволення такого клопотання та витребування нових доказів апеляційним судом.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вказане рішення є законним та обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому відповідно до ст. 375 ЦПК україни апеляційна скарга залишається без задоволення.

Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи рішення суду без змін, не змінює розподіл судових витрат.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2024 року- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий О.В. Желепа

Судді

О.Ф. Мазурик

О.І. Шкоріна