Справа №443/2115/24
Провадження №2/443/129/25
РІШЕННЯ

іменем України

05 лютого 2025 року Жидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

за участю секретаря судових засідань Кушнір М.І.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м.Жидачеві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа територіальна громада села Смогів в особі Жидачівської міської ради Львівської області про визнання права на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Жидачівського районного суду Львівської області із позовом, в якому просить визнати за ним, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , право на земельну частку (пай) на території Млиниської сільської ради Жидачівського району Львівської області, площею 2,20 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ № 9634 від 31.05.1997 року.

Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його бабуся по батьковій лінії ОСОБА_5 , після смерті якої відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, входило право на земельну частку (пай) на території Млиниської сільської ради, площею 2,20 умовних кадастрових гектари, належне померлій на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ № 9634 від 31.05.1997 року. Згідно довідки Журавненської селищної ради №466 від 04.10.2024 року, ОСОБА_5 дійсно постійно проживала і була зареєстрована в АДРЕСА_1 до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . Від імені ОСОБА_5 у виконкомі колишньої Млиниської сільської ради заповіт не посвідчувався. ОСОБА_4 прийняв спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_5 , вступивши в управління та володіння спадковим майном у піврічний термін після її смерті. На момент смерті ОСОБА_5 спадкоємцем першої черги спадкування за законом був її син ОСОБА_4 , який прийняв спадщину, вступивши в управління та володіння спадковим майном (ст.549 ЦК УРСР 1963 року), однак юридично спадщину він не оформив.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його батько ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшло право на земельну частку (пай) на території Млиниської сільської ради, площею 2,20 умовних кадастрових гектари, належне померлій його матері ОСОБА_5 на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ № 9634 від 31.05.1997 року, що він фактично успадкував після її смерті, однак юридично не оформив. Зазначає, що на випадок своєї смерті ОСОБА_4 залишив заповіт в його користь, який посвідчений старостою Млиниського старостинського округу від 07.12.2023 року та зареєстрований в реєстрі за №28. Він у визначений законом термін звернувся в Жидачівську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька ОСОБА_4 , внаслідок чого нотаріусом заведено спадкову справу.

11.10.2024 року він звернувся в Жидачівську державну нотаріальну контору з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4 , відносно земельної частки (паю), що він фактично успадкував після смерті своєї матері ОСОБА_5 , проте юридично не оформив. Нотаріус своєю постановою відмовив у видачі свідоцтва, через відсутність правовстановлюючих документів на земельну частку (пай) на території Млиниської сільської ради Стрийського району (Жидачівського району), Львівської області, що належала матері ОСОБА_4 - ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем якої був її син - ОСОБА_4 , який спадщину прийняв, але не оформив своїх спадкових прав і є спадковим майном.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 10.12.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 16.01.2025 року, в порядку витребування доказів зобов`язано Жидачівську державну нотаріальну контору Львівської області в особі завідувачав строк до 31 січня 2025 року надати до Жидачівського районного суду Львівської області оригінал або належним чином завірені копії спадкової справи, яка заводилася після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

28.01.2025 року завідувачем Жидачівської ДНК Матусеком В.В. надіслано оригінал спадкової справи №234/2024, яка заводилася після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач та його представник у підготовче судове засідання не з`явилися, однак від представника позивача - адвоката Яременка І.О. надійшла заява, згідно якого просить у зв`язку із визнанням позову відповідачами розглянути справу без їх участі у підготовчому судовому засіданні. Позовні вимоги підтримують та просять їх задоволити.

Відповідач - ОСОБА_2 у підготовче судове засідання не з`явилася, 05.02.2025 року подала заяву, згідно якої просить розглянути справу без її участі. Позовні вимоги визнає та не заперечує проти ухвалення рішення на користь позивача. Наслідки визнання позову, передбачені ст.206 ЦПК України, їй зрозумілі.

Відповідач - ОСОБА_3 у підготовче судове засідання не з`явився, 05.02.2025 року подав заяву, згідно якої просить розглянути справу без його участі. Позовні вимоги визнає та не заперечує проти ухвалення рішення на користь позивача. Наслідки визнання позову, передбачені ст.206 ЦПК України, йому зрозумілі.

Представник третьої особи - Жидачівської міської ради Львівської області у підготовче судове засідання не з`явився, подав заяву, згідно якого просить суд розглянути дану справу без участі їхнього представника на підставі наявних матеріалів.

Оскільки відповідачі визнали позовні вимоги, визнання позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, суд відповідно до ч.4 ст.200, ст.206 ЦПК України, ухвалює судове рішення в підготовчому судовому засіданні.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явились.

Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини і вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення з огляду на таке.

Судом встановлено наступні обставини.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого повторно на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , його батьками є ОСОБА_6 та ОСОБА_5 (а.с.7).

Як видно із свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 , 21 листопада 1970 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_10 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.48).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , його батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (а.с.8).

Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади №2023/010056052, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , з 05.07.1993 року (а.с.5 на звороті).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабуся позивача по батьковій лінії ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_4 , виданим повторно Жидачівським відділом ДРАЦС у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 19.07.2024 року (а.с.9).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, входило право на земельну частку (пай) на території Млиниської сільської ради, площею 2,20 умовних кадастрових гектари, належне померлій на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ № 9634 від 31.05.1997 року (а.с.14).

Згідно довідки Жидачівської міської ради №466 від 04.10.2024 року, ОСОБА_5 дійсно постійно проживала і була зареєстрована в АДРЕСА_1 до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . Від імені ОСОБА_5 у виконкомі колишньої Млиниської сільської ради заповіт не посвідчувався. ОСОБА_4 прийняв спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_5 , вступивши в управління та володіння спадковим майном у піврічний термін після її смерті (а.с.10).

Оскільки ОСОБА_5 , на випадок своєї смерті, заповіту не залишала, то спадкування відбулося за законом.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила ЦК України (1963 року), у тому числі щодо прийняття спадщини, спадкоємців за заповітом і за законом.

Стаття 529 ЦК УРСР 1963 року визначає, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Судом на підставі досліджених письмових доказів встановлено, що єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 був тільки її син - ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 , спадщину за законом після смерті своєї матері - ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично прийняв, оскільки вступив в управління і володіння спадковим майном (ст.549 ЦК УРСР 1963 року), однак юридично спадкових прав не оформив, що підтверджується також інформаційною довідкою зі спадкового реєстру №77760592 від 24.07.2024 року, де відсутня інформація про зареєстровані спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_5 , виданим Жидачівським відділом ДРАЦС у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 26.12.2023 року (а.с.12).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшло право на земельну частку (пай) на території Млиниської сільської ради, площею 2,20 умовних кадастрових гектари, належне померлій його матері ОСОБА_5 на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ № 9634 від 31.05.1997 року, що він фактично успадкував після її смерті, однак юридично не оформив.

За життя ОСОБА_4 , 07.12.2023 року було складено заповіт, який посвідчений старостою Млиниського старостинського округу Жидачівської міської ради Львівської області Світланою Бережанською, та зареєстрований в реєстрі за №28, згідно якого останній все своє майно заповів синові ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з правом довічного проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.13).

Згідно довідки Жидачівської міської ради №262 від 05.06.2024 року, ОСОБА_4 дійсно постійно проживав і був зареєстрований в АДРЕСА_1 до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_2 . Від імені ОСОБА_4 у Млиниському старостинському окрузі посвідчувався заповіт №28 від 07.12.2023 року в користь свого сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .. За цією адресою до дня його смерті і на день смерті (на день відкриття спадщини) були зареєстровані наступні особи: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 - дружина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 - син, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - син, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 - невістка, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 - онука, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_8 - онука, ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_9 - правнука (а.с.47).

Судом встановлено, що інших спадкоємців за заповітом, після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 крім його сина - ОСОБА_1 не було, що підтверджується також матеріалами спадкової справи №234/2024 (а.с.39-52).

Одночасно, особою, яка має право на обов`язкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_4 є його дружина - ОСОБА_2 , проте остання спадщину після смерті свого чоловіка у жоден із передбачених законом способів не прийняла на неї не претендує, що підтверджується також поданою нею письмовою заявою (а.с.56).

При цьому, спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 був його син - ОСОБА_3 , однак останній спадщину за законом після смерті свого батька не прийняв та на неї не претендує, що також підтверджується поданою ним письмовою заявою (а.с.53).

Натомість позивач звернувся в Жидачівську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті батька ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок чого нотаріусом було заведено спадкову справу №234/2024 (а.с.40).

Відповідно до ч.1 ст.1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття (ч.ч. 5,6 ст.1273 ЦК України).

Як вбачається із письмової заяви ОСОБА_2 , яка міститься в матеріалах спадкової справи №234/2024 (а.с.42), остання повідомляє, що їй відомо про відкриття спадщини після смерті її чоловіка - ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Цією заявою повідомляє, що спадщини вона не приймає, на її оформлення не претендує. Відмовляється від належної їй за законом обов`язкової частки в спадщині. Не заперечує проти видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом сину - ОСОБА_1 .

При цьому, як видно із матеріалів спадкової справи №234/2024із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 звертався тільки позивач (а.с.40).

З метою оформлення права власності на спадкове майно за заповітом, відносно права на земельну частку (пай), що його батько успадкувала після смерті свого батька ОСОБА_4 , відносно земельної частки (паю), що він фактично успадкував після смерті своєї матері ОСОБА_5 , проте юридично не оформив, позивач звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва.

Однак, постановою завідувача Жидачівської ДНК Львівської області Матусека В.В. №434/02-31 від 11.10.2024 року, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті його батька - ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з тим, що у нього відсутні правовстановлюючі документи на земельну частку (пай), що знаходиться на території Млиниської сільської ради Стрийського району Львівської області, що належала матері ОСОБА_4 - ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем якої був її син - ОСОБА_4 , який спадщину прийняв, але не оформив своїх спадкових прав і є спадковим майном (а.с.16).

Вирішуючи даний спір суд виходить з такого.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Відповідно до положень ст. ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296,1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК України. За змістом ст. 392 ЦК України, належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно.

Крім того, п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом щодо спадкового майна.

Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-IV право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Позивач стверджує, що правовстановлюючі документи на спадкове майно втрачено, що відповідачами не заперечується.

Доказом того, що покійна ОСОБА_5 отримала право на середню земельну частку (пай) на території Млиниської сільської ради, маючи Сертифікат на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №9634, зареєстрованого 31.05.1997 року, реєстраційний номер 433, площа земельної ділянки - 2,20 умовних кадастрових гектарів. Підстава для видачі сертифіката рішення ІІІ сесії другого скликання Млиниської сільської ради від 05.11.1994 р. та рішення VІІІ сесії другого скликання Млиниської сільської ради від 17.05.1996 р., є довідка відділу №5 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Львівській області №1196/15-24 від 22.03.2024 року (а.с.14).

Інші правовстановлюючі документи, які б посвідчували право власності або право користування вищезазначеною земельною ділянкою для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Жидачівського району за ОСОБА_5 у відділі не зареєстровано.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом положень ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку та в інший спосіб такі перешкоди не можуть бути усунуті.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, зокрема у зв`язку із тим, що у нього відсутні правовстановлюючі документи на земельну частку (пай), яка розташована на території Млиниської сільської ради Жидачівського району Львівської області..

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, зважаючи на те, що відповідачі позовні вимоги визнали,суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 315, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , право на земельну частку (пай) на території Млиниської сільської ради Жидачівського району Львівської області, площею 2,20 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ № 9634 від 31.05.1997 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя С.І. Сливка