Дата документу 22.01.2025 Справа № 334/541/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/541/23 Головуючий у 1-й інстанції:Філіпова І.М.
Провадження № 22-ц/807/236/25 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Трофимової Д.А.

суддів: Кухаря С.В.,

Онищенка Е.А.

при секретарі: Бєловій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Державної іпотечної установи на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23 жовтня 2024 року у справі за позовом Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2023 року представник Державної іпотечної установи звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, просив суд стягнути солідарно з відповідачів на користь Державної іпотечної установи заборгованість за кредитним договором № 15-1582-078К в сумі, що складається з основного боргу 343 940,75 грн., відсотків за користування кредитними коштами - 174 336,01 грн., пені - 83 567,78 грн., інфляційних втрат - 177 020,80 грн., а всього - 778 865,34 грн., та судові витрати.

В підготовчому судовому засіданні ОСОБА_1 заявив клопотання, просив суд призначити у справі комплексну судову економічну та почеркознавчу експертизу, проведення якої доручити експертам Запорізького відділення Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства Юстиції України, поставивши експерту наступні питання:

1. Чи підтверджуєте надання (видачу) кредитних коштів до кредитного договору №15-1582-078К від 17.07.2008 року та Додаткової угоди №1 від 29.09.2011 року та Додаткової угоди №2 від 16.02.2015 року? Якщо так, то якими первинними санкціонованими видатковими бухгалтерськими документами це підтверджується?

2. Чи є документальним підтвердженням видачі та отримання кредиту за кредитним договором №15-1582-078К від 17.07.2008 року та Додаткової угоди №1 від 29.09.2011 року та Додаткової угоди №2 від 16.02.2015 року?

3. Чи підтверджуються документально операції зі сплати кредиту та відсотків до кредитного договору №15-1582-078К від 17.07.2008 року та Додаткової угоди № 1 від 29.09.2011 року та Додаткової угоди № 2 від 16.02.2015 року?

4. Якою є реальна процентна ставка та сукупна вартість кредиту відповідно до умов кредитного договору №15-1582-078К від 17.07.2008 року та Додаткової угоди №1 від 29.09.2011 року та Додаткової угоди №2 від 16.02.2015 року? Чи відповідають розраховані при дослідженні реальна процентна ставка і сукупна вартість кредиту даним зазначеним у цьому кредитному договорі?

5. Чи містить кредитний договір №15-1582-078К від 17.07.2008 року та Додаткової угоди №1 від 29.09.2011 року та Додаткової угоди №2 від 16.02.2015 року умови на шкоду позичальника (споживача), у вигляді замовчування реальної ціни пропонованої фінансової послуги та декларуванні в цьому договорі заниженої ціни у вигляді значення абсолютного дорожчання кредиту?

6. Чи виконано підписи від імені ОСОБА_1 на оригіналі кредитного договору №15-1582-078К від 17.07.2008 року та Додаткової угоди №1 від 29.09.2011 року та Додаткової угоди №2 від 16.02.2015 року, чи ці підписи виконано іншою особою?

7. Чи виконано підписи та рукописний текст ОСОБА_1 на нібито власноручних оригіналах заяв від 26.08.2011 року, від 25.02.2013 року, від 06.01.2015 року, від 17.02.2015 року, від 18.09.2015 року, чи ці підписи та текст виконано іншою особою?

8. Чи виконано підписи ОСОБА_2 чи ОСОБА_3 у оригіналах договору поруки та додаткових угодах до нього, чи ці підписи виконані іншою особою?

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23 жовтня 2024 року клопотання ОСОБА_1 задоволено.

Призначено комплексну судову економічно - почеркознавчу експертизу та поставлено експерту наступні питання:

1. Чи підтверджуєте надання (видачу) кредитних коштів до кредитного договору №15-1582-078К від 17.07.2008 року та Додаткової угоди №1 від 29.09.2011 року та Додаткової угоди №2 від 16.02.2015 року? Якщо так, то якими первинними санкціонованими видатковими бухгалтерськими документами це підтверджується?

2. Чи є документальним підтвердженням видачі та отримання кредиту за кредитним договором №15-1582-078К від 17.07.2008 року та Додаткової угоди №1 від 29.09.2011 року та Додаткової угоди №2 від 16.02.2015 року?

3. Чи підтверджуються документально операції зі сплати кредиту та відсотків до кредитного договору №15-1582-078К від 17.07.2008 року та Додаткової угоди №1 від 29.09.2011 року та Додаткової угоди №2 від 16.02.2015 року?

4. Якою є реальна процентна ставка та сукупна вартість кредиту відповідно до умов кредитного договору №15-1582-078К від 17.07.2008 року та Додаткової угоди №1 від 29.09.2011 року та Додаткової угоди №2 від 16.02.2015 року? Чи відповідають розраховані при дослідженні реальна процентна ставка і сукупна вартість кредиту даним зазначеним у цьому кредитному договорі?

5. Чи містить кредитний договір №15-1582-078К від 17.07.2008 року та Додаткової угоди №1 від 29.09.2011 року та Додаткової угоди №2 від 16.02.2015 року умови на шкоду позичальника (споживача), у вигляді замовчування реальної ціни пропонованої фінансової послуги та декларуванні в цьому договорі заниженої ціни у вигляді значення абсолютного дорожчання кредиту?

6. Чи виконано підписи від імені ОСОБА_1 на оригіналі кредитного договору №15-1582-078К від 17.07.2008 року та Додаткової угоди №1 від 29.09.2011 року та Додаткової угоди №2 від 16.02.2015 року, ОСОБА_1 чи ці підписи виконано іншою особою?

7. Чи виконано підпис від імені ОСОБА_2 у оригіналі договору поруки №15-1582-078П від 17.07.2008 року та додатковій угоді №1 від 17.07.2008 року, ОСОБА_2 чи ці підписи виконані іншою особою?

Проведення експертизи доручено Запорізькому відділенню Дніпропетровського науково дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (м. Запоріжжя, вул. Олександрівська, буд. 13).

Експерта попереджено про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України. До висновку експерта необхідно надати документи, які підтверджують право проведення такої експертизи.

Для проведення експертного дослідження надано у розпорядження експерта матеріали цивільної справи №334/541/23, а також оригінали наступних документів:

1.Кредитний договір №15-1582-078К від 17.07.2008 року на 4-х аркушах;

2.Додаток №1 до кредитного договору №15-1582-078К від 17.07.2008 року Графік зниження розміру заборгованості на 2-х аркушах;

3.Додаткова угода №1 до кредитного договору №15-1582 від 17.07.2008 року на 1-му аркуші;

4.Додаток №1 до додаткової угоди №1 від 29.09.2011 року до Кредитного договору №15-1582-078К від 17.07.2008 року на 1-му аркуші;

5.Додаткова угода №2 до кредитного договору №15-1582-078К від 17.07.2008 року на 1-му аркуші;

6.Додаток №1 до додаткової угоди №2 від 16.02.2015 року до кредитного договору №15-1582-078К від 17.07.2008 року на 3-х аркушах;

7.Договір поруки №15-1582-078П від 17.07.2008 року на 2-х аркушах;

8.Додаткова угода №1 до договору поруки №15-1582-078П від 17.07.2008 року на 1-му аркуші;

9.Договір поруки №15-1582-078П від 17.07.2008 року на 2-х аркушах;

10.Додаткова угода №1 до договору поруки №15-1582-078П від 17.07.2008 року на 1-му аркуші.

Також, надано у розпорядження експерта експериментальні зразки підпису ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , відібрані у судовому засіданні 23.10.2024 року на 32 аркушах.

Витрати на оплату проведення експертизи покладено на відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Для проведення експертизи встановлено експерту строк у два місяці з дня набрання ухвалою законної сили.

На час проведення експертизи провадження по справі зупинено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, представник Державної іпотечної установи подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що поставлені на вирішення експертизи питання не потребують спеціальних знань та можуть бути досліджені безпосередньо під час розгляду справи шляхом елементарного математичного розрахунку.

Представник скаржника посилається також на те, що клопотання не містить навіть простих обґрунтувань неправильності розрахунку остаточної заборгованості, не надано жодних доказів, які б спростували наявну заборгованість. Призначення експертизи є правом суду, а не обов`язком.

Зауважує, що зупинення провадження у справі порушує розумні строки розгляду справи та перешкоджає подальшому її розгляду; суд першої інстанції у межах наданих йому процесуальним законодавством повноважень не позбавлений можливості самостійно зробити розрахунок заборгованості.

Також зазначає, що зі змісту оскаржуваної ухвали суду першої інстанції вбачається, що судове рішення не відповідає стандартам мотивованого рішення.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив, що згідно з частиною 3 статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що по справі виникли питання, що потребують наявних лише у експерта спеціальних знань. Відтак суд першої інстанції вважав, що слід призначити комплексну судову економічну та почеркознавчу експертизи.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, адже вони відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина 1 статті 5 ЦПК України).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина 1 статті 15 ЦК України).

Згідно частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового прав та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено частиною другою вказаної статті.

Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 "Позика. Кредит. Банківський вклад" ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову.

Досягнення завдань цивільного судочинства забезпечується, зокрема, за допомогою доказування - одного із основоположних елементів правосуддя.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК).

Частиною першою статті 1 Закону України «Про судову експертизу» визначено, що судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Відповідно до ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

За змістом частини першої статті 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права (частина друга статті 102 ЦПК України).

Про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи (ч. 1 ст. 104 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 7-1 Закону України «Про судову експертизу» підставою проведення судової експертизи є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслідування, або договір з експертом чи експертною установою - якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб.

Стандарт доказування залежить від специфіки обставин, про доведення яких йдеться, а сторонам повинна бути надана можливість повідомити будь-які докази, необхідні для успіху скарги. При визначенні наявності або відсутності підстав для призначення судової експертизи суди не повинні ігнорувати позицію осіб, які беруть участь у справі. Для забезпечення реалізації вказаного положення суди повинні мотивовано відповідати на клопотання сторін як про призначення експертизи, так і про відмову в її призначенні. Крім того, вирішуючи питання про доцільність призначення експертизи в цивільній справі, необхідно враховувати чи має значення для справи факт, який експерт має встановити, чи не доведений той чи інший факт іншими доказами, зібраними у справі, які реальні можливості тієї чи іншої судової експертизи.

Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 24 березня 2021 року у справі № 760/13253/19.

Під час розгляду справи ОСОБА_1 подав до суду клопотання про призначення у справі комплексної судової економічної та почеркознавчої експертизи з метою встановлення розміру заборгованості за кредитним договором з урахуванням укладених додаткових угод та встановлення обставин, які входять до предмета доказування (підписання кредитного договору та додаткових угод ОСОБА_1 , договору поруки та додаткової угоди ОСОБА_2 ).

Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (стаття 110 ЦПК України).

Отже, висновок комплексної судової економічної та почеркознавчої експертизи в даній цивільній справі необхідний для з`ясування обставин, які входять до предмета доказування та мають значення для правильного вирішення справи, а саме, розмір (розрахунок) заборгованості за кредитним договором та додатковими угодами до нього. З наданим позивачем розрахунком заборгованості відповідачі не погоджуються, вважаючи його завищеним.

Так аналіз складової заборгованості та її розмір потребують дослідження документів фінансово-кредитних операцій, пов`язані з вирішенням питань документальної обґрунтованості операцій за кредитним договором, укладеним між Банком та позичальником, зокрема, документального обґрунтування розрахунків заборгованості позичальника та відповідності даних розрахунків умовам укладеного кредитного договору, додаткових угод і розрахунковим документам.

Крім того, з огляду на предмет доказування у даній справі, встановлення обставин, які входять до предмета доказування (підписання кредитного договору та додаткових угод ОСОБА_1 , договору поруки та додаткової угоди ОСОБА_2 ) потребує наявних лише у експерта спеціальних знань.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо наявності передбачених процесуальним законом підстав для призначення у справі комплексної судової економічної та почеркознавчої експертизи. Зважаючи на предмет спору, позицію сторін, обставин, які не визнаються та заперечуються сторонами, колегія суддів дійшла висновку, що поставлені судом першої інстанції перед судовими експертами питання входять до предмету доказування та потребують спеціальних знань не у галузі права.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції може визначити розмір заборгованості безпосередньо під час розгляду справи шляхом елементарного математичного розрахунку, не заслуговують на увагу, оскільки такі розрахунку потребують спеціальних пізнань, пов`язаних з фінансово-кредитними операціям, проведеними за укладеним договором та додатковими угодами.

Аргументи скарги щодо необґрунтованого зупинення провадження у справі на час проведення експертизи не заслуговують на увагу, оскільки зупинення судом провадження відповідає приписам пункту 5 частини 1 статті 252 ЦПК України, за яким суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку призначення судом експертизи.

Також встановлено, що зміст оскаржуваної ухвали узгоджується з положеннями статті 104 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи наведені вище норми процесуального закону й те, що експертиза призначена судом для з`ясування обставин, які стосуються предмету доказування в даній справі та потребують спеціальних знань у сфері іншій, ніж право, і по яких немає висновків експертів, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність визначених процесуальним законом підстав для призначення у даній справі експертизи за клопотанням відповідача.

Отже, суд першої інстанції не допустив порушень норм процесуального закону, які регулюють вирішення судом питання про призначення експертизи та зупинення на цій підставі провадження у справі, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду по суті вирішення даного питання, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної іпотечної установи залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23 жовтня 2024 року про призначення комплексної судової економічної та почеркознавчої експертизи у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складений 03 лютого 2025 року.

Головуючий Д.А. Трофимова

Судді: С.В. Кухар

Е.А. Онищенко