ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/16092/24

Провадження № 22-ц/820/188/25

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О. І. (суддя-доповідач), Корніюк А. П., П`єнти І. В.

секретар судового засідання Демчук В. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 вересня 2024 року (суддя Колієв С. А., повний текст рішення складено 30.09.2024) у справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги

у с т а н о в и в :

У червні 2024 року АТ «А-Банк» (далі - Банк), звертаючись до суду із вказаним позовом, зазначало, що відповідно до укладеного 13 лютого 2017 року договору ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,8% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач в анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами, які викладені на банківському сайті, складають між ним і Банком договір про надання банківських послуг. Взяті на себе за кредитним договором зобов`язання ОСОБА_1 не виконав, у зв`язку з чим заборгованість станом на 18 травня 2024 року складає 125954,71 грн, з яких: 72682,02 грн - заборгованість за кредитом, 53272,69 грн - заборгованість за процентами.

Зазначену заборгованість позивач просив стягнути з відповідача.

Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 вересня 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «А-Банк» заборгованість за договором про надання банківських послуг б/н від 13.02.2017 у сумі 22093,58 грн. В решті позову відмовлено. Вирішено питання про судовий збір.

АТ «А-Банк», не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в позові, в апеляційній скарзі просить його скасувати в цій частині та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права. Підписавши анкету-заяву, відповідач підтвердив, що заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами складають договір про надання банківських послуг, і зобов`язався виконувати його умови. ОСОБА_1 користувався кредитом, що свідчить про його ознайомлення та погодження з умовами та правилами надання банківських послуг. Наявність боргу підтверджується розрахунком.

У засідання апеляційного суду учасники судового процесу не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно установив, що 13 лютого 2017 року між сторонами був укладений договір про надання банківських послуг. Укладення договору відбулося шляхом підписання відповідачем анкети-заяви. Відповідач отримав кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок. Строк дії останньої картки, виданої ОСОБА_1 , до лютого 2027 року.

За розрахунком позивача заборгованість за договором станом на 18 травня 2024 року складає 125954,71 грн, у тому числі: заборгованість за кредитом - 72682,02 грн, заборгованість за процентами - 53272,69 грн.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Відмову в позові суд мотивував недоведеністю позовних вимог. Наданий Банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг, складовою якого є Тарифи користування кредитною карткою, не містить підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина 1 статті 634 ЦК України).

Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У силу статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).

Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір і підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір і підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Правильним є висновок суду першої інстанції, що наданий Банком витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», складовою яких є Тарифи користування кредитною карткою «Універсальна», «Універсальна GOLD», не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем договору, оскільки не підписаний ним.

Згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтовуючи право вимоги, Банк посилався на витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», як невід`ємну частини укладеного договору.

Проте матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та Правил надання банківських послуг розумів ОСОБА_1 , ознайомився та погодився з ним при підписанні анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», а також те, що вказаний документ на момент отримання ним кредитних коштів взагалі містив умови щодо сплати процентів та саме в зазначених розмірах і порядках нарахування.

Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила надання банківських послуг наданий позивачем витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», складовою яких є Тарифи користування кредитною карткою «Універсальна», «Універсальна GOLD», не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказані обставини.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

При застосуванні до спірних правовідносин наведених норм права суд відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України правильно врахував висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17.

Як вбачається із виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 за період з 17.02.2017 по 21.11.2023 сума витрат складає 1139803,06 грн, сума зарахувань - 1016123,18 грн (а. с. 13-48).

Зі змісту анкети-заяви від 13.02.2017, яка підписана відповідачем, вбачається, що в ній відсутні умови щодо сплати процентів.

Вимоги про стягнення процентів за користування кредитними коштами з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, і 3% річних від простроченої суми на підставі частини 2 статті 625 ЦК України позивач не пред`явив.

Тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для стягнення процентів в розмірі 101586,30 грн, оскільки сплата процентів не передбачена укладеним між сторонами договором.

Списання процентів за користування кредитом у розмірі 101586,30 грн призвело до збільшення суми витрат.

При цьому суд помилково зазначив про необхідність зарахування суми процентів і неустойки в погашення заборгованості за тілом кредиту, оскільки сума 101586,30 грн включає лише списані проценти, проте це не призвело до неправильного вирішення спору.

З огляду на викладене апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про доведеність позовних вимог і наявність правових підстав для задоволення позову в повному обсязі.

Рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до норм матеріального права, з додержанням норм процесуального права і підстав для його скасування у межах доводів апеляційної скарги немає.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 лютого 2025 року.

Суддя-доповідач О. І. Талалай

Судді А. П. Корніюк

І. В. П`єнта