Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/470/25
Провадження № 4-с/711/4/25
У Х В А Л А

31.01.2025 м. Черкаси

Суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси Позарецька С.М., розглянувши матеріали скарги ОСОБА_1 , поданої його представником адвокатом Руднічуком Дмитром Володимировичем, про визнання неправомірною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в:

Заявник ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Руднічука Дмитра Володимировича, звернувся у Придніпровський районний суд м. Черкаси зі скаргою, в якій просить:

-поновити йому строк на подання даної скарги про визнання неправомірною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, що був пропущений з поважних причин;

-визнати неправомірною бездіяльність начальника Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бондаренко Альони Миколаївни щодо не вчинення необхідних дій з реєстрації припинення обтяження (зняття арешту) з всього належного йому майна, що складається, зокрема, - з 1/3 частки земельної ділянки, площею 4,94 га, кадастровий номер :00:002:1133, накладеного на підставі постанови, серія та номер: 66149307 від 24.07.2021, видавник: Соснівський відділ державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), головний державний виконавець Ю.О. Панімаш, номер запису про обтяження: 47971883;

-зобов`язати начальника Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бондаренко Альону Миколаївну, а за її відсутності іншу уповноважену особу, вчинити необхідних дій з реєстрації припинення обтяження (зняття арешту) з всього належного йому майна, що складається, зокрема, з 1/3 частки земельної ділянки, площею 4,94 га, кадастровий номер :00:002:1133, накладеного на підставі постанови, серія та номер: 66149307 від 24.07.2021, видавник: Соснівський відділ державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), головний державний виконавець Ю.О. Панімаш, номер запису про обтяження: 47971883.

Як визначено у ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. 2 ст. 12 ЦПК України).

Крім того, згідно з п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Частиною першою статті 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (ст. 447 ЦПК України).

Скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (ч. 1 ст. 448 ЦПК України).

Отже, за нормами цивільного процесуального законодавства особа вправі звернутися до суду із скаргою на дії, рішення чи бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України.

З огляду на обставини, що наведені у скарзі вбачається, що вироком Черкаського апеляційного суду від 17.06.2021 у справі № 711/635/20 визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та призначено йому покарання за ч. 2 ст. 307 КК України у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

08.07.2021, Придніпровським районним судом м. Черкаси, на виконання вироку Черкаського апеляційного суду від 17.06.2021 у справі № 711/635/20 у частині конфіскації всього майна, яке є власністю засудженого ОСОБА_1 , видано виконавчий лист № 711/635/20, який у подальшому пред`явлено на виконання до Соснівського відділу ДВС у місті Черкаси.

Державним виконавцем Соснівського відділу ДВС у місті Черкаси Панімаш Ю.О. винесено постанову від 24.07.2021 про відкриття виконавчого провадження № 66149307 щодо виконання виконавчого листа № 711/635/20, виданого 08.07.2021, Придніпровським районним судом м. Черкаси, про конфіскацію всього майна засудженого боржника ОСОБА_1 .

Також, 24.07.2024, державним виконавцем Соснівського відділу ДВС у місті Черкаси Панімаш Ю.О. винесено постанову про накладення арешту на майно боржника ОСОБА_1

11.11.2022 державним виконавцем Соснівського відділу ДВС у місті Черкаси Панімаш Ю.О. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 66149307 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», в зв`язку з фактичним повним виконанням рішення суду.

Отже, у даному випадку, відсутні підстави для прийняття до розгляду Придніпровським районним судом м. Черкаси скарги на дії/бездіяльність та рішення державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, оскільки вони оскаржуються не у зв`язку із виконанням судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно зі статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Слід зазначити, що за приписами ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із частиною 1 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають, зокрема, із цивільних та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Тобто, у порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин, якщо інший порядок їх розгляду не передбачено законом.

При визначенні предметної юрисдикції справ суд виходить із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, а право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві.

Отже, порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, вчинених на виконання судових рішень, ухвалених у порядку цивільного судочинства, передбачено у ЦПК України.

У разі оскарження дій державного виконавця щодо виконання виконавчого документа, який був виданий на виконання задоволеного у межах кримінального провадження цивільного позову, такий спір належить до юрисдикції суду, який видав виконавчий документ, та підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом України у постановах від 07.06.2016, 22.02.2017, Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду у постанові від 12.09.2018 та Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 28.03.2018, 21.11.2018 (справа № 569/12295/16-ц) та інших.

Разом з цим, з доданих до скарги матеріалів вбачається, що скаржник ОСОБА_1 оскаржує бездіяльність начальника Першого відділу ДВС у місті Черкаси Бондаренко А.М., яка полягає у невчиненні дій з реєстрації припинення обтяження (зняття арешту) з усього майна боржника ОСОБА_1 , накладеного постановою державного виконавця від 24.07.2021 та просить зобов`язати начальника Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) або за її відсутності іншу уповноважену особу, вчинити необхідні дії з реєстрації припинення обтяження (зняття арешту) з всього належного йому майна, що складається зокрема з 1/3 частки земельної ділянки, площею 4,94 га, кадастровий номер :00:002:1133, накладеного постановою державного виконавця Соснівського відділу ДВС у місті Черкаси Панімаш Ю.О. від 24.07.2021 у виконавчому провадженні № 66149307 з виконання вироку Черкаського апеляційного суду від 17.06.2021 у справі №711/635/20 у частині конфіскації майна, яке є власністю засудженого ОСОБА_1 .

Слід зазначити, що питання про оскарження рішення, дій або бездіяльності органів державної виконавчої служби по виконавчому листу, що був виданий на виконання вироку у частині конфіскації майна було предметом розгляду Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у рамках справи № 357/2157/23, провадження № 61-11393св23 (ЄДРСРУ № 115680966, постанова від 13.12.2023). Так, Верховний Суд виснував, що питання про конфіскацію майна вирішується у порядку, встановленому КПК України та Кримінально-виконавчим кодексом України (далі КВК України).

Згідно з частиною другою статті 52 Кримінального кодексу України (далі КК України) додатковим покараннями є, зокрема, конфіскація майна.

Покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого (частина перша статті 59 КК України).

Статтею 48 КВК України передбачено, суд, який постановив вирок, що передбачає як додаткове покарання конфіскацію майна, після набрання ним законної сили надсилає виконавчий лист, копію опису майна і копію вироку для виконання Державній виконавчій службі, про що сповіщає відповідну фінансову установу. У разі відсутності у справі опису майна засудженого надсилається довідка про те, що опису майна не проводилося. Виконання покарання у виді конфіскації майна здійснюється Державною виконавчою службою за місцезнаходженням майна відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Конфіскації підлягає майно, що є у власності засудженого. Спори, пов`язані з конфіскацією майна, вирішуються в порядку, встановленому законом (частини перша, третя статті 49 КВК України).

Порядок вчинення виконавчих дій та порядок судового оскарження урегульовано Законом України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404-VIII), відповідно до частини першої статті 1 якого виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: 1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; 1-1) судові накази; 2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом; 3) виконавчих написів нотаріусів; 4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; 5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди; 6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; 7) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами; 8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України; 9) рішень (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

Тому необхідно розрізняти випадки звернення до суду зі скаргою у порядку судового контролю за виконанням судових рішень (рішень, ухвал, постанов судів різних юрисдикцій) та у порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби при виконанні рішень інших органів (постанов, наказів, ухвал та інших документів), які є виконавчими документами і підлягають примусовому виконанню відповідно до статті 3 Закону № 1404-VIII.

Відповідно до частин першої, другої статті 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Враховуючи, що виконавчий лист був виданий на виконання вироку суду у частині конфіскації майна, а не на виконання судового рішення у цивільній справі (чи вирішення цивільного позову в рамках розгляду кримінального провадження), тому такі вимоги не можуть бути розглянуті у порядку цивільного судочинства, зокрема і у порядку судового контролю за виконанням судових рішень (ст. 447 ЦПК), а підлягають розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Такий висновок висвітлила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 у справі № 643/3614/17 (провадження № 14-479цс19) та у постанові від 12.12.2023 у справі № 357/2157/23 (провадження № 61-11393св23).

Як передбачено ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України, публічно-правовий спір - спір, у якому, зокрема: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг.

За пунктом 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Згідно з частиною 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 2 ст. 5 КАС України).

Юрисдикція адміністративного суду поширюється на публічно-правові спори, ознаками яких є не лише спеціальний суб`єктний склад (хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції), але й спеціальні підстави виникнення, пов`язані з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, іншим суб`єктом при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Віднесення судового спору до тієї чи іншої юрисдикції залежить від сукупності умов, за яких справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства. Такими умовами, зокрема, є: суб`єктний склад сторін, предмет спору та характер спірних правовідносин. Крім того, такою умовою може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у порядку якого розглядається визначена категорія справ.

Частиною першою статті 287 КАС України встановлено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Аналіз наведених правових положень у сукупності з обставинами цієї справи дає підстави для висновку, що оскільки скаржником оскаржується бездіяльність начальника Першого відділу ДВС у місті Черкаси ЦМРУ МЮ (м. Київ) щодо невчинення дій з реєстрації припинення обтяження з усього майна боржника, накладеного на підставі постанови державного виконавця від 24.07.2021 та зобов`язання вчинити певні дії, з приводу виконання виконавчого листа №711/635/20, виданого Придніпровським районним судом м. Черкаси на виконання вироку Черкаського апеляційного суду від 17.06.2021 у частині конфіскації майна засудженого ОСОБА_1 , тобто у межах виконавчого провадження з виконання вироку суду і законами України не встановлено іншого порядку оскарження цих дій, то така справа підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства, оскільки правило статті 287 КАС України є універсальним.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.03.2019 у справі №586/77/17.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12.10.1978 вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це, не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Розмежування предметної юрисдикції адміністративних судів визначено у статті 20 КАС України. Отже, у даному випадку така категорія справи підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства і підсудна окружному адміністративному суду, як місцевому адміністративному суду.

За загальними нормами п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи (ч. 5 ст. 186 ЦПК України).

Таким чином, у прийнятті до провадження скарги ОСОБА_1 слід відмовити, оскільки справа не підлягає розгляду у порядку, визначеному розділом VII «СУДОВИЙ КОНТРОЛЬ ЗА ВИКОНАННЯМ СУДОВИХ РІШЕНЬ» ЦПК України. Також, слід зазначити, що дана справа не підлягає до розгляду і у порядку позовного провадження, оскільки справа не відноситься до юрисдикції загальних судів. При цьому, слід роз`яснити ОСОБА_1 право звернення з позовом до адміністративного суду, відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім того, суд звертає увагу, що ухвалою Придніпровського районного суду м.Черкаси від 13.12.2024 (справа №711/9582/24) відмовлено у відкритті провадження на підставі п.1 ч.1 ст. 186 ЦПК України за скаргою ОСОБА_1 , яка була подана його представником адвокатом Руднічуком Д.В. в порядку ст. 447 ЦПК України, на бездіяльність державного виконавця Соснівського ВДВС у місті Черкаси Панімаш Ю.О. у виконавчому провадженні №66149307 щодо виконання виконавчого листа №711/635/20, виданого Придніпровським районним судом м. Черкаси на виконання вироку Черкаського апеляційного суду від 17.06.2021 в частині конфіскації майна засудженого ОСОБА_1 . Вказане судове рішення набрало законної сили.

На підставі вищевикладеного та керуючись Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження», КАС України, ст.ст. 2, 4, 5, 19, 186, 258-261, 447, 448, 353, 354 ЦПК України суддя, -

у х в а л и в:

У відкритті провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 , поданої його представником адвокатом Руднічуком Дмитром Володимировичем, про визнання неправомірною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити.

Роз`яснити ОСОБА_1 право звернення з відповідним позовом до адміністративного суду, відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі може бути оскаржено. Ухвала суду може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу. У разі скасування цієї ухвали заява вважається поданою в день первісного звернення до суду.

Повний текст ухвали складено 31.01.2025.

Суддя: С. М. Позарецька