Справа № 347/2785/24
Провадження № 22-ц/4808/231/25
Головуючий у 1 інстанції Кіцула Ю.С.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (суддя-доповідач) Девляшевського В.А..

суддів: Луганської В.М., Мальцевої Є.Є.,

секретаря Кузнєцова В.В.,

за участю представника ОСОБА_1 , - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на ухвалу Косівського районного суду від 06 грудня 2024 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в :

В грудні 2024 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 та просила розірвати шлюб, зареєстрований у виконкомі Яблунівської селищної ради Косівського району 29 вересня 1989 року, стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя грошову компенсацію за частку ринкової вартості рухомого та нерухомого майна, яке зареєстроване в Сполученому Королівстві Британії та Північної Ірландії за відповідачем, а також частки грошових коштів банківських вкладів, заробітної плати, пенсії, стипендії, інших доходів, одержаних ОСОБА_3 в Сполученому Королівстві Британії та Північної Ірландії за час перебування у шлюбі.

Ухвалою Косівського районного суду від 04 грудня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя роз`єднано.

Ухвалою Косівського районного суду від 06 грудня 2024 року у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя відмовлено.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що у провадженні іншого суду перебуває справа щодо спору між тими самими сторонами про той самий предмет і з тих самих підстав.

Не погодившись з ухвалою суду з підстав порушення судом норм процесуального права, представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Просив ухвалу скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вважає, що суд не звернув увагу на те, що в цивільній справі №347/2235/23, яка також розглядається Косівським районним судом, позивачем є ОСОБА_3 , а відповідачем ОСОБА_1 , а не навпаки, - як у цій справі. Предметом спору у справі №347/2235/23 є рухоме і нерухоме майно, яке знаходиться на території України і зареєстроване за ОСОБА_1 . Предметом ж спору у справі, в якій суд відмовив у відкриття провадження, є грошова компенсація вартості майна та грошові кошти, які знаходяться в Сполученому Королівстві Великої Британії та Північної Ірландії. Різними також вважає і підстави зазначених вище позовів, оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 вимагають застосування не тільки нормативно-правових актів, які регулюють поділ майна подружжя, що діють на території України, але й отримання правової допомоги від іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

На думку представника скаржниці, неспроможними також є посилання Косівського районного суду на постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі 209/3085/20 та від 23 січня 2024 року у справі №523/14489/15, оскільки правовідносини у тих справах не є релевантними до правовідносин, що виникли між сторонами у цій справі.

Звертає увагу, що про наявність майна та доходів відповідача в Сполученому Королівстві Великої Британії та Північної Ірландії ОСОБА_1 довідалась від спільної доньки вже тоді, коли справа за позовом ОСОБА_3 знаходилась на стадії розгляду по суті і заявлення зустрічного позову суперечило б процесуальному законодавству.

Крім того, вказує, що судом не враховано той факт, що ОСОБА_3 звернувся з позовом про поділ тільки того майна, що зареєстроване за ОСОБА_1 на території України, приховуючи належність йому іншого майна за кордоном. Вказане зловживання процесуальними правами з сторони останнього призвело до необхідності подання нового позову.

Інша сторона правом на подання відзиву не скористалась.

В засідання апеляційного суду ні відповідач, ні його представник з невідомих причин не з`явились. При цьому, враховуючи повідомлення представника відповідача про дату, час і місце розгляду справи, а також скорочені строки перегляду судового рішення відповідно до статті 372 ЦПК України, перешкод для розгляду справи не встановлено. В судовому засіданні представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги підтримав, пославшись на мотиви, викладені у ній.

Згідно положень статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів, а також вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 звернулась в суд до ОСОБА_3 з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_3 на свою користь в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя грошову компенсацію за частку ринкової вартості рухомого та нерухомого майна, яке зареєстроване в Сполученому Королівстві Британії та Північної Ірландії за відповідачем, а також частки грошових коштів банківських вкладів, заробітної плати, пенсії, стипендії, інших доходів, одержаних ним в Сполученому Королівстві Британії та Північної Ірландії за час перебування у шлюбі.

Судом встановлено, що у провадженні Косівського районного суду вже перебуває цивільна справа №347/2235/23 за позовом ОСОБА_3 (відповідача за цим позовом) до ОСОБА_1 (позивача за цим позовом) про поділ майна подружжя.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд виходив з того, що справа, яка переглядається, та справа № 347/2235/23, яка знаходиться на розгляді у Косівському районному суді Івано-Франківської області, є тотожними, оскільки у цих справах сторонами є одні й ті самі особи, предметом позову є поділ спільного сумісного майна подружжя, а не конкретне визначене майно, а підставами позову є обґрунтування обставин підстав та часу набуття майна подружжя.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Визначаючи підстави позову, як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Предметом позову у справі 347/2235/23 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 є поділ спільного рухомого та нерухомого майна подружжя, яке знаходиться на території України. Спір у справі, яка переглядається, виник між тими ж сторонами, які є громадянами України, стосовно поділу спільного сумісного майна подружжя, яке набуте за час зареєстрованого шлюбу та знаходиться на території іноземної держави, зокрема й нерухомого майна. Тому ця справа є справою з іноземним елементом, а компетентними у справах з іноземним елементом визнаються суди держави, на території якої знаходиться спірне нерухоме майно.

Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Вирішуючи питання про відкриття провадження за позовом ОСОБА_1 , суд не звернув уваги на те, що справа в частині поділу нерухомого майна має виключну підсудність тієї країни, в якій це майно знаходиться.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 червня 2018 року у справі № 2-954/2004 (провадження № 61-19125св18) зроблено висновок, що вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен був перевірити належність справи до його підсудності. Норми про розмежування компетенції судів у справах з участю іноземних громадян передбачені у міжнародних конвенціях і двосторонніх договорах України.

Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено, що іноземний елемент це ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм, зокрема:

- хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою;

- об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про міжнародне приватне право» цей Закон застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом, а саме: 1) визначення застосовуваного права; 2) процесуальна правоздатність і дієздатність іноземців, осіб без громадянства та іноземних юридичних осіб; 3) підсудність судам України справ з іноземним елементом; 4) виконання судових доручень; 5) визнання та виконання в Україні рішень іноземних судів.

Право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України (стаття 4 наведеного Закону).

Згідно із частинами першою, другою статті 38 Закону України «Про міжнародне приватне право» право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом.

Належність майна до нерухомих або рухомих речей, а також інша класифікація майна визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться.

Право власності та інші речові права, відомості про які підлягають внесенню до державних реєстрів, визначаються правом держави, у якій це майно зареєстровано (частина перша статті 40 наведеного Закону).

Частиною другою статті 42 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено, що захист права власності та інших речових прав на нерухоме майно здійснюється відповідно до права держави, у якій це майно знаходиться.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Встановивши, що спір у цій справі виник між громадянами України стосовно поділу спільного сумісного майна подружжя, яке набуте за час зареєстрованого шлюбу та знаходиться на території Сполученого Королівства Британії та Північної Ірландії, зокрема й нерухомого майна, ця справа є справою з іноземним елементом, а компетентним судом у цій справі є суд держави, на території якої знаходиться спірне майно.

До схожих висновків прийшов також Верховний Суд в постанові від 12 квітня 2022 року у справі № 428/11139/17.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках, зокрема, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону; якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи відповідача.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 77 Закону України «Про міжнародне приватне право» підсудність судам України є виключною у таких справах з іноземним елементом, зокрема, якщо нерухоме майно, щодо якого виник спір, знаходиться на території України, крім справ, що стосуються укладення, зміни, розірвання та виконання договорів, укладених в рамках державно-приватного партнерства, зокрема концесійних договорів, згідно з якими нерухоме майно є об`єктом такого партнерства, зокрема об`єктом концесії, а спір не стосується виникнення, припинення та реєстрації речових прав на такий об`єкт.

З огляду на зазначене, враховуючи, що сторони спору не укладали договору про визначення підсудності, компетентним судом у цій справі є суд держави, на території якої знаходиться спірне нерухоме майно.

Відтак, вказана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Оскільки суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у відкритті провадження у справі, адже цей спір не належить до юрисдикції Косівського районного суду, проте помилився з мотивами такої відмови, то оскаржувана ухвала підлягає зміні з викладенням її мотивів у редакції цієї постанови.

Керуючись статтями 374, 376, 381 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Косівського районного суду від 06 грудня 2024 року змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: В.М. Луганська

Є.Є. Мальцева

Повний текст постанови виготовлено 05 лютого 2025 року