ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2735/25 Справа № 185/3940/24 Суддя у 1-й інстанції - Зінченко А. С. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Свистунової О.В.

за участю секретаря судового засідання Лопакової А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він з 11 грудня 1968 року по 25 вересня 1995 року знаходився в трудових відносинах з Приватним акціонерним підприємством "ДТЕК Павлоградвугілля" на різних посадах. 25 вересня 1995 року його було звільнено.

За час роботи на підприємстві відповідача позивач отримав хронічне професійне захворювання.

Згідно з акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 18 липня 1995 року встановлено наявність у позивача професійних захворювань: - антракосилікоз I ст.; - емфізема I ст. Вищезазначений акт встановлює, що професійне захворювання(отруєння) виникло за таких обставин: тривала робота в умовах підвищеної запиленості рудничної атмосфери. Згідно зазначеного акту причинами виникнення професійного захворювання є: пил.

Також на підприємстві відповідача з позивачем стався нещасний випадок, що підтверджується актом форми Н-1 № 15 про нещасний випадок на виробництві від 11 березня 1985 року. П.14 акту про нещасний випадок на виробництві встановлюються обставини при яких стався нещасний випадок, а саме: направляючись до комори на поверхні за шпильками задля настилки стрілочного переведення в районі механічного цеху впав, забив ногу.

Відповідно до довідки Медико-соціальної експертної комісії від 12 грудня 1984 року позивачу первинно визначено ступінь втрати працездатності на рівні 20% з яких: 20% - виробнича травма. Відповідно до довідки Медико-соціальної експертної комісії від 13 вересня 1995 року № 551 позивачу первинно визначено ступінь втрати працездатності на рівні 40% з яких: 40% - професійне захворювання, а саме, антракосилікоз.

Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 26 листопада 1996 року № 524 позивачу повторно безстроково визначено ступінь втрати працездатності на рівні 65% з яких: 45% - антракосилікоз, 20% - виробнича травма.

У зв`язку з вказаним хронічним професійним захворюванням та вказаною травмою порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування, позбавляє можливості позивача вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання та травми, постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, внаслідок отриманих хронічних професійних захворювань та виробничої травми, що супроводжується значною втратою працездатності, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, позивач постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах. На даний час його самопочуття не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає йому душевного болю та страждань. Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію. Отже, факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказуванню іншими засобами доказування.

Позивач вважає, що за таких обставин зі сторони відповідача йому має бути відшкодована моральна шкода, яка завдана ушкодженням здоров`я, внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, що спричинило виникнення у нього хронічного професійного захворювання та виробничої травми.

Враховуючи, встановлення стійкої втрати працездатності, інвалідності, що порушило звичне життя, змусило постійно лікуватися, обмежувати свою життєву активність, прикладати значні додаткові зусилля для організації свого життя, з урахуванням міркувань розумності, виваженості та справедливості позивач вважає, що з відповідача необхідно стягнути моральну шкоду у сумі 245 000 грн.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 120 000 (сто двадцять тисяч) грн в рахунок відшкодування моральної шкоди без відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь держави судовий збір у розмірі 1 200 гривень.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 , Приватного Акціонерне товариство «ДТЕК Павлоградвугілля» звернулися до суду з апеляційними скаргами.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів. Просить рішення суду змінити, збільшивши розмір стягнутої моральної шкоди до 245 000 грн без утриманням податків та інших обов`язкових платежів.

В обґрунтування апеляційної скарги Акціонерне товариство «ДТЕК Павлоградвугілля» посилається на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів. Просить рішення суду змінити, зменшивши розмір стягнутої моральної шкоди до 40 000 грн.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, тоді як апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» слід залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до копії трудової книжки, виданої 15.03.1956 на ім`я ОСОБА_1 , 1938 року народження, позивач з 11 грудня 1968 року по 25 вересня 1995 року працював на різних посадах у різних структурних підрозділах в Приватному акціонерному товаристві «ДТЕК Павлоградвугілля».

25 вересня 1995 року позивача звільнено з роботи на підставі п. 2 ст. 38 Кодексу законів про працю України у зв`язку з професійним захворюванням.

За час роботи на підприємстві відповідача позивач отримав хронічне професійне

захворювання.

Згідно з акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 18 липня 1995 року встановлено наявність у позивача професійних захворювань: - антракосилікоз I ст.; - емфізема I ст. Вищезазначений акт встановлює, що професійне захворювання(отруєння) виникло за таких обставин: тривала робота в умовах підвищеної запиленості рудничної атмосфери. Згідно зазначеного акту причинами виникнення професійного захворювання є: пил.

Також на підприємстві відповідача з позивачем стався нещасний випадок, що підтверджується актом форми Н-1 № 15 про нещасний випадок на виробництві від 11 березня 1985 року. П.14 акту про нещасний випадок на виробництві встановлюються обставини при яких стався нещасний випадок, а саме: направляючись до комори на поверхні за шпильками задля настилки стрілочного переведення в районі механічного цеху впав, забив ногу.

Відповідно до первинної довідки МСЕК від 12.12.1984 позивач оглядався комісією, йому встановлено втрату працездатності у 20 % - трудове каліцтво.

Відповідно до первинної довідки МСЕК № 551 від 13.09.1995 позивач оглядався комісією, йому встановлено третю групу інвалідності безстроково, причина інвалідності професійне захворювання, ступінь втрати працездатності 40%.

Відповідно до повторної довідки МСЕК № 524 від 25.11.1996 позивач оглядався комісією, йому встановлено третю групу інвалідності з 25.11.1996 безстроково, причина інвалідності професійне захворювання, ступінь втрати працездатності 65%, з яких 45% - антракосилікоз - професійне захворювання, 20% - виробнича травма.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов до висновку про доведеність спричинення позивачу моральної шкоди, провини відповідача в її спричиненні та причинно-наслідковий зв`язок між винними діями відповідача та настанням у позивача негативних наслідків стійкої втрати професійної працездатності у загальному розмірі 65%. Враховуючи обсяг фізичних та моральних страждань позивача, їх інтенсивність та довготривалість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, наслідків, що наступили, суд стягнув компенсацією спричиненої позивачу моральної шкоди у розмірі 120 000 грн, без відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів.

Однак, колегія суддів не може в повній мірі погодитись з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 3 Конституцією України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно з ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Стаття 173 КЗпП України закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Частина 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Згідно з частинами першою та п`ятою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

В п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно з пунктом 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Встановлено, що позивачу встановлено 65 % втрати професійної працездатності.

Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачу заподіяно моральну шкоду, і він має право на її відшкодування.

Разом з тим, при визначені розміру компенсації позивачу моральної шкоди, спричиненої втратою здоров`я, в результаті нещасного випадку на виробництві, суд апеляційної інстанції враховуючи ступінь фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, а також конкретні обставини по справі, і наслідки, що наступили колегія вважає за необхідне збільшити моральну шкоду з 120 000 грн до 130 000 грн.

Приведені товариством в апеляційній скарзі доводи про те, що суд не дав оцінки наданим доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтами норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає зміні, відповідно до положень ст. 376 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2024 року змінити в частині розміру суми відшкодування моральної шкоди, стягнутої з приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 , збільшивши її з 120 000 грн до 130 000 грн.

В решті, в оскаржуваній частині, рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: