П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2025 року м. Київ

Справа № 752/781/24

Провадження №22-ц/824/1795/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Желепи В.В.

сторони: позивач ОСОБА_1

відповідач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроінс Україна»

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна», подану адвокатом Пилипцем Антоном Юрійовичем, на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 28 червня 2024 року, ухваленого у складі судді Ольшевської О.І.,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року до Голосіївського районного суду м. Києва надійшов позов ОСОБА_1 , за результатом розгляду якого позивач просив суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_1 інфляційних втрат у розмірі 176 736,66 грн; 3% річних за користування коштами в розмірі 34 980,51 грн., а також вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 23.07.2020 року сталася ДТП за участю автомобіля «ВАЗ 2103» під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «Ford Mustang» під керуванням ОСОБА_1 .

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 вересня 2020 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення.

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «ВАЗ 2103» була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» за договором обов`язкового та добровільного страхування.

Страхова компанія відмовила у виплаті страхового відшкодування за договором добровільного страхування цивільної відповідальності.

Позивач не погодився з відмовою у виплаті страхового відшкодування і звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва.

Рішенням суду від 03 липня 2023 року у справі №752/5506/22 встановлено, що відповідач безпідставно відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування.

Суд стягнув з відповідача на користь позивача страхове відшкодування в розмірі 389 747,67 грн. Станом на момент подання позовної заяви, відповідач не виконав рішення суду про виплату страхового відшкодування.

Позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати в розмірі 176 736,66 грн.; 3% річних за користування коштами в розмірі 34 980,51 грн.; судові витрати в розмірі 2 117,17 грн.

Ухвалою суду від 16.01.2024 року за вказаною позовною заявою відкрито провадження та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 28 червня 2024 року позов ОСОБА_1 до ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» про стягнення 3% річних та інфляційних втрат задовольнити частково.

Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_1 суму інфляційних втрат в розмірі 120 709,25 (сто двадцять тисяч сімсот дев`ять грн. 25 коп.) грн.; 3% річних за користування коштами в розмірі 22 737,19 (двадцять дві тисячі сімсот тридцять сім грн. 19 коп.) грн. та судовий збір у розмірі 1 434,59 (одна тисяча чотириста тридцять чотири грн. 59 коп.) грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з того, що оскільки правовідносини, в яких страховик, у разі настання страхового випадку, зобов`язаний здійснити страхову виплату, є грошовим зобов`язанням, а правовідносини з відшкодування шкоди, які склалися між сторонами у справі, також є грошовим зобов`язанням, то встановивши, що відповідач не виплатив суму страхового відшкодування у визначений ст. 530 ЦК України строк, суд доходить висновку щодо наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат та 3 % річних, нарахованих на суму відшкодування шкоди.

Отже, суд вважає, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ст. 625 ЦК України та наявні підстави для стягнення 3% річних та інфляційних втрат, про цьому наданий позивачем розрахунок сум суд вважає неналежним, у зв`язку із тим, що позивачем застосований розмір грошового зобов`язання у сумі 389 747,67 грн., тобто на підставі рішення суду першої інстанції, замість суми визначеної у постанові Київського апеляційного суду, а саме: 249 230,63 грн., отже судом проведено свій розрахунок.

3% річних слід рахувати наступним чином. Сума заборгованості: 249,230,63 грн. Період прострочення: 25.12.2020 по 08.01.2024 (1109 днів). 3% річних = (Сума боргу) ? 0.03 ? (Кількість днів прострочення) / 365. Розрахунок: 249 230,63 ? 0.03 ? 1109 / 365 = 22 737,19 грн.

Інфляційні витрати слід рахувати наступним чином.

Сума заборгованості: 249,230.63 грн. Період прострочення: 25.12.2020 по 08.01.2024.

Індекси інфляції: 2020: грудень - 0.5% (місячний); 2021: 10.0%; 2022: 26.6%; 2023: 5.1%; 2024: січень - 0.46% (місячний).

Сукупний індекс інфляції: 1.005?1.10?1.266?1.051?1.0046?1.485

Інфляційні втрати: 249 230,63грн?1.485=369 939,88грн.

Отже, інфляційні втрати становлять: 369 939,88грн?249 230,63грн = 120 709,25грн.

Тому, разом розмір інфляційних витрат та 3% річних, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, становить суму 143 446,44 грн.

Оскільки позовні вимоги судом задоволені частково у пропорційному відношенні 67,76% від заявлених, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 434,59 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду представником відповідача ПрАТ «СК «Євроінс Україна» адвокатом Пилипець А.Ю. подано апеляційну скаргу, в якій він просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволені позову відмовити посилаючись на те, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, ухваленим при неправильній оцінці доказів, наявних у матеріалах справи і як наслідок неправильних висновків суду, що в сукупності призвело до неправильного застосування норм матеріального права при порушенні норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що приватним виконавцем з відповідача на користь позивача було стягнуто 439 126,65 грн, хоча відповідно до постанови Київського апеляційного суду від 03.04.2024 у справі № з відповідача підлягає сума стягненню 251 722,71 грн, а різниця становить 141 971,96 грн, а тому вказана сума покриває інфляційні втрати та три відсотки річних.

Зазначає. що позивачем необґрунтовано здійснено підрахунок відсотків та інфляційних втрат від суми 389 747,67 оскільки відповідно до постанови Київського апеляційного суду сума яка підлягає стягненню становить 251 722,71 грн. а тому відсотки та інфляційні втрати мають відраховуватись від вказаної суми.

Вказує, що відповідач протягом 90 днів виплатив позивачу 130 000,00 грн та вмотивовано відмовив у виплаті страхового відшкодування за договором добровільного страхування.

19 липня 2024 року листом Київського апеляційного суду витребувано матеріали справи № 752/781/24 з Голосіївського районного суду м. Києва.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 вересня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна», подану адвокатом Пилипцем А.Ю., на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 28 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» про стягнення річних та інфляційних втрат.

01 жовтня 2024 року ПрАТ «СК «Євроінс Україна» подало до Київського апеляційного суду додаткові пояснення, в яких зазначило, що суд першої інстанції помилився під час здійснення розрахунку трьох відсотків річних та інфляційних втрат а саме вірна сума становить 115 552,93 грн. а не 120 709,25 грн.

Відзив від інших учасників справи до Київського апеляційного суду не надходив.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 07 жовтня 2024 року призначено справу до розгляду в судове засідання в приміщенні Київського апеляційного суду.

В судове засідання сторонине з`явилися.

Колегія суддів враховує, що закон створює рівні умови для осіб, що володіють правом звернення до суду, зобов`язавши суд повідомляти цих осіб про час і місце розгляду справи.

Суд прийняв вичерпні заходи для повідомлення сторін та їх представників про час та місце розгляду справи, забезпечивши можливість з`явитися до суду і захистити свої права.

Будь- яких клопотань про нможливість з`явится в судове засідання, від сторін до суду не надійшло.

За змістом ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права особа сама визначає обсяг своїх прав і обов`язків у цивільному процесі. Тому особа, визначивши свої права, реалізує їх на свій розсуд. Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства.

Враховуючи завдання судочинства, принцип правової визначеності, поширення загального правила, закріпленого в ч.1 ст.372 ЦПК України, відкладення судового розгляду у випадку неявки в судове засідання будь-кого з осіб, що беруть участь у справі, за відсутності відомостей про причини неявки в судове засідання не відповідало б конституційним цілям цивільного судочинства, що, у свою чергу, не дозволить розглядати судову процедуру в якості ефективного засобу правового захисту в тому сенсі, який закладений в ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.ст. 7, 8 і 10 Загальної декларації прав людини і ст.14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права.

За таких обставин, обставин апеляційний суд в складі колегії суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи.

Оскільки справа розглядається за відсутності учасників справи, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч.5 ст.268 ЦПК України).

Розглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд в складі колегії суддів приходить до наступного висновку.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Судом встановлено, що відповідно до повідомлення ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» від 24 грудня 2020 року складеного головою правління ПрАТ «СК «Євроінс Україна» Ніколовим Я.Г., повідомляється наступне.

18 червня 2020 року між ПрАТ «СК «Євроінс Україна» та ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів № -1000341. 23 липня 2020 року сталося ДТП за участю транспортного засобу, власником якого є ОСОБА_2 . У повідомленні зазначається, що страховик здійснив огляд місця події, однак порушення умов договору з боку страхувальника призвело до неможливості визначення обставин і розміру шкоди. Згідно з пунктом 3.1.4. договору, страхувальник зобов`язаний негайно повідомити страховика про настання страхового випадку та надати всі необхідні документи. Проте, страхувальник порушив цей пункт договору. Страховик вказує на відсутність своєчасного повідомлення про ДТП, незабезпечення можливості огляду пошкодженого майна та інших порушень. На підставі зазначених порушень, ПрАТ «СК «Євроінс Україна» прийняло рішення відмовити у виплаті страхового відшкодування, оскільки страхувальник не виконав свої зобов`язання за договором. Відповідно до умов договору та чинного законодавства, підстави для здійснення виплати страхового відшкодування відсутні.

03.07.2023 року рішенням Голосіївський районний суд м. Києва позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» про відшкодування шкоди - задоволено частково та стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 389 747,67 грн. та моральної шкоди 5 000,00 грн.

Однак, постановою Київського апеляційного суду від 03.04.2024 р. рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 03 липня 2023 року в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 389 747,67 грн. змінено та стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 249 230,63 грн.

Також, з матеріалів справи вбачається, що 05.01.2024р. приватним виконавцем Семеновим Р.А. відкрито виконавче провадження НОМЕР_2 на підставі виконавчого листа №752/5506/22, виданого Голосіївським районним судом м. Києва, про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_1 суми 389 747,67 грн. як відшкодування матеріальної шкоди та 5 000 грн як відшкодування моральної шкоди.

08.01.2024р. приватний виконавець Семенов Р.А. закінчив виконавче провадження НОМЕР_2 на підставі виконавчого листа №752/5506/22, виданого Голосіївським районним судом м. Києва, про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_1 суми 389 747,67 грн. як відшкодування матеріальної шкоди та 5 000 грн. як відшкодування моральної шкоди, оскільки вимоги виконавчого документу виконано в повному обсязі.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відновлення становища, яке існувало до порушення.

Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо- транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до п. 35.1 ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Згідно п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. А у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Відповідно до п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 452/3519/15 (провадження № 61-14973св18), зазначено, що правовідносини з виплати страхового відшкодування, які склалися між сторонами у справі на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, є грошовим зобов`язанням; у постанові Верховного Суду від 25 вересня 2019 у справі № 757/26834/15-ц (провадження № 61-23871св18), де зазначено, що оскільки за своєю правовою природою зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування є грошовим, до спірних правовідносин слід застосовувати положення статті 625 ЦК України щодо стягнення зі страхової компанії трьох відсотків річних від простроченої суми та інфляційних втрат.

Таким чином, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що позивачем необґрунтовано здійснено підрахунок відсотків та інфляційних втрат від суми 389 747,67 оскільки відповідно до постанови Київського апеляційного суду сума, яка підлягає стягненню становить 251 722,71 грн., а тому відсотки та інфляційні втрати мають відраховуватись від вказаної суми.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 03 липня 2023 року у справі № 752/5506/22 позов ОСОБА_1 до ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» про відшкодування шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» (, адреса: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 102) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 389 747 (триста вісімдесят дев`ять тисяч сімсот сорок сім) грн 67 коп та моральної шкоди 5 000 (п`ять тисяч) грн 00 коп.

Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» (, адреса: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 102) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 947 (три тисячі дев`ятсот сорок сім) грн 48 коп.

Також постановою Київського апеляційного суду від 03 жовтня 2023 року апеляційну скаргу представника відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» Журова Євгена Євгеновича задоволено частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 03 липня 2023 року в частині стягнення з ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 389 747 змінити.

Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» (, адреса: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 102) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 249 230,63 грн.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 03 липня 2023 року ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 5 000,00 грн. та судових витрат у розмірі 3 947,48 грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди відмовити.

Разом з тим, в оскаржуваному рішенні Голосіївського районного суду м. Києва від 28 червня 2024 року зазначено, що «суд вважає, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ст. 625 ЦК України та наявні підстави для стягнення 3% річних та інфляційних втрат, про цьому наданий позивачем розрахунок сум суд вважає неналежним, у зв`язку із тим, що позивачем застосований розмір грошового зобов`язання у сумі 389 747,67 грн., тобто на підставі рішення суду першої інстанції, замість суми визначеної у постанові Київського апеляційного суду, а саме: 249 230,63 грн., отже суд проводить свій розрахунок», та у вказаному рішенні наводить свій розрахунок за основу якого взяту суму стягнену відповідно постанови Київського апеляційного суду від 03 квітня 2024 року у справі № 752/5506/22 а саме 249 230,63 грн.

Враховуючи викладене суд дійшов до висновку, що доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими, оскільки розрахунок відсотків річних та інфляційних втрат був розрахований відповідно до рішення Київського апеляційного суду.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що приватним виконавцем з відповідача на користь позивача було стягнуто 439 126,65 грн, хоча відповідно до постанови Київського апеляційного суду від 03.04.2024 у справі № з відповідача підлягає сума стягненню 251 722,71 грн, а різниця становить 141 971,96 грн, а тому вказана сума покриває інфляційні втрати та три відсотки річних.

Відповідно до ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 18 червня 2024 року заяву представника відповідача - адвокаат Журов Є.Є. про поворот виконання рішення суду задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» (, адреса: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 102) в рахунок повороту виконання рішення суду 141971,96 грн.

Отже, колегія судів дійшла до висновку, що вказані в апеляційній скарзі кошти були повернуті відповідачеві а тому вказані доводи апеляційної скарги є необґрунтованими.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що відповідач протягом 90 днів виплатив позивачу 130 000,00 грн та вмотивовано відмовив у виплаті страхового відшкодування за договором добровільного страхування.

Відповідно до пункту 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 1 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам дано роз`яснення про те, що при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України).

Відповідно до п. 36.5 ст. 36 Закону України про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Виходячи зі змісту наведеної норми, за прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика саме він має сплатити пеню, передбачену наведеним положенням, особі, яка має право на таке відшкодування, натомість за прострочення здійснення регламентної виплати з вини МТСБУ пеня нараховується за час такого прострочення і у такому разі Бюро має обов`язок сплатити її (аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від19.07.2023 у справі № 910/16820/21).

За приписами статей 530, 610, 611, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду конкретизувала критерій, на підставі якого суд застосовує частину третю статті 551 ЦК України, в постанові від 28 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18, пункти 83-85), зазначивши, що одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Відповідно до матеріалів справи рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування відповідач прийняв з порушення чинного законодавства, а тому відповідно до постанови Київського апеляційного суду від 03 квітня 2024 року у справі № 752/5506/22 зобов`язання відповідач у повному обсязі не виконав.

Враховуючи викладене колегія судів дійшла до висновку, що доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими, оскільки відповідач пропустив строк виконання зобов`язання.

Отже, врахувавши прострочення сплати страхового відшкодування, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується апеляційний суд, про необхідність стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат за прострочення грошового зобов`язання.

Апеляційний суд враховує, що розрахунки сум штрафних санкцій, додані до позову, є необґрунтованими оскільки були проведені відповідно до суми 389747,67 грн.

Разом з тим, оскаржуваному рішенні суд навів власний розрахунок, з вказаним розрахунком відповідач не погодився та надав власний розрахунок.

Враховуючи викладене перевіривши розрахунок суду першої інстанції та відповідача який було долучено до додаткових пояснень дійшов до висновку, що розрахунок суду першої інстанції, є чіткими та зрозумілими та таким, що відповідає матеріалам справи та формулам розрахунку інфляційних втрат та відсотків річних.

Разом з тим розрахунок відповідача на думку суду апеляційної інстанції не відповідає формулам розрахунку інфляційних втрат та відсотків річних, а тому колегія судів відхиляє наданий розрахунок як такий що не відповідає матеріалам справи.

Аналіз наведених правових норм та встановлених обставин дає колегії суддів підстави для висновку, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, дослідив наявні у справі докази і дав їм належну правову оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про залишення позову без задоволення.

Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129).

Доводи апеляційної скарги в їх сукупності не можуть бути підставою для скасування законного і обґрунтованого судового рішення, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо установлення обставин справи, які були предметом дослідження й оцінки судом. Аргументи, зазначені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, були перевірені судом першої інстанції, їм судом надана мотивована оцінка.

Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 28 червня 2024 року без змін, оскільки підстав для скасування судового рішення немає.

Оскільки Київський апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, розподіл судових витрат у зв`язку зі сплатою судового збору відповідно до статті 141 ЦПК України апеляційний суд не здійснює.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» - залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 28 червня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач А. М. Стрижеус

Судді: Л. Д. Поливач

О. І. Шкоріна