УХВАЛА

08 січня 2025 року

м. Київ

справа № 394/928/23

провадження № 61-11050ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Мельник Ольга Олександрівна,

на постанову Кропивницького апеляційного суду від 04 липня 2024 року у справі

за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2

до Приватного підприємства «ТАС АГРО ЛАН» як правонаступника Приватного сільськогосподарського підприємства «Лан» про розірвання договору оренди земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду

з позовом до Приватного підприємства «ТАС АГРО ЛАН» (далі - ПП «ТАС АГРО ЛАН») як правонаступника Приватного сільськогосподарського підприємства «Лан» (далі - ПСП «Лан»), в якому просили розірвати договір оренди

земельної ділянки площею 5,3857 га, що знаходиться на території Новоархангельської селищної ради Кіровоградської області, кадастровий номер :02:000:0145, укладений 20 липня 2006 року між ОСОБА_3

та ПСП «Лан».

Позов мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їх батько ОСОБА_3 , після смерті якого позивачі отримали спадщину, яка складається із земельної ділянки, загальною площею 5,3857 га, кадастровий номер :02:000:0145, що розташована на території Новоархангельської селищної ради Голованівського району Кіровоградської області.

Між спадкодавцем ОСОБА_3 та ПСП «Лан» був укладений договір оренди землі б/н від 20 липня кадастровий номер :02:000:0145, площею

5,39 га, яка розташована на території Новоархангельської селищної ради Голованівського (до перейменування Новоархангельського) району Кіровоградської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Строк дії договору оренди 25 років. Державну реєстрацію зазначеного договору оренди землі проведено 08 серпня 2006 року

у Новоархангельському відділенні Кіровоградської регіональної філії «Центр державного земельного кадастру», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за № 46.

Позивачі зазначали, що з метою поділу успадкованої земельної ділянки неодноразово офіційно зверталися із заявою про надання дозволу на такий поділ, відповідно до їх часток у праві спільної часткової власності земельної ділянки

з метою виділення земельної ділянки у приватну власність. 01 лютого 2023 року відповідач надав офіційну відмову в наданні дозволу щодо поділу земельної ділянки.

23 січня 2023 року державний кадастровий реєстратор відділу № 6 Управління надання адміністративних послуг Головного управління держгеокадастру

у Тернопільській області прийняв рішення про відмову у внесенні відомостей

до Державного земельного кадастру на підставі частини шостої статті 79-1 Земельного кодексу України, абзацу 4 частини першої статті 22 Закону України

«Про державний земельний кадастр».

Посилаючись на зазначені обставини, вважаючи дії відповідача протиправними, позивачі просили розірвати договір оренди земельної ділянки площею 5,3857 га, що розташована на території Новоархангельської селищної ради Кіровоградської області, кадастровий номер :02:000:0145, укладений 20 липня 2006 року між ОСОБА_3 та ПСП «Лан», який зареєстровано у Новоархангельському відділі Кіровоградської регіональної філії «Центр державного земельного кадастру» 08 серпня 2006 року за № 46.

Рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області

від 22 лютого 2024 року позов задоволено.

Розірвано договір оренди земельної ділянки загальною площею 5,3857 га, розташованої на території Новоархангельської селищної ради Голованівського району Кіровоградської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :02:000:0145, укладений 20 липня 2006 року між ОСОБА_3 та ПСП «Лан», в особі Стрельченка В. І. , правонаступником якого є ПП «ТАС АГРО ЛАН»,

що зареєстрований в Новоархангельському відділі Кіровоградської регіональної філії «Центр державного земельного кадастру» 08 серпня 2006 року за № 46.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що не надання згоди на поділ земельної ділянки може вказувати на недобросовісність

дій орендаря і по суті нівелює гарантії дотримання прав менш захищеної сторони, якою у спірних правовідносинах є орендодавець.

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 04 липня 2024 року рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 22 лютого

2024 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1

та ОСОБА_2 до ПП «ТАС АГРО ЛАН» про розірвання договору оренди земельної ділянки залишено без задоволення.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що суд першої інстанції

не дав належної оцінки тій обставині, що законом передбачено право ПП «ТАС АГРО ЛАН» як законного землекористувача (орендаря) щодо надання

чи не надання згоди на поділ земельної ділянки. Натомість суд зробив необґрунтовані та безпідставні висновки щодо недобросовісної поведінки відповідача стосовно позивачів та порушення їх права володіння на земельну ділянку.

01 серпня 2024 року адвокат Мельник О. О., яка діє в інтересах ОСОБА_1

та ОСОБА_2 , через підсистему «Електронний суд», подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Кропивницького апеляційного суду від 04 липня 2024 року, в якій представник заявників, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Кропивницького апеляційного суду від 04 липня 2024 року та залишити в силі рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 22 лютого

2024 року.

Ухвалою Верховного Суду від 21 серпня 2024 року касаційну скаргу залишено

без руху та запропоновано заявникам подати до Верховного Суду докази (сукупність платежів за користування земельною ділянкою, що залишається

до кінця дії договору, але не більше ніж за три роки), які підтверджують ціну позову на день подання позовної заяви.

На виконання вимог ухвали Верховного Суду від 21 серпня 2024 року

адвокат Мельник О. О., яка діє в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , надіслала на адресу суду матеріали на усунення недоліків.

Розглядаючи матеріали на усунення недоліків, суд виснував, що заявниками виконані вимоги ухвали Верховного Суду від 21 серпня 2024 року частково, оскільки з доданих до заяви копій фіскальних чеків неможливо встановити кому саме були направлені ПП «ТАС АГРО ЛАН» кошти, зазначені у них, та за який саме період, що у свою чергу позбавило Верховний Суд можливості розрахувати розмір судового збору за подання касаційної скарги постанову Кропивницького апеляційного суду від 04 липня 2024 року у цій справі.

На підставі викладеного ухвалою Верховного Суду від 07 листопада 2024 року продовжено адвокату Мельник О. О., яка діє в інтересах ОСОБА_1

та ОСОБА_2 , строк для усунення недоліків, зазначених в ухвалі про залишення касаційної скарги без руху.

На виконання вимог ухвали Верховного Суду від 07 листопада 2024 року адвокат Мельник О. О., яка діє в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , направила

на адресу суду матеріали на усунення недоліків.

За таких обставин суд доходить висновку, що сплачена заявника сума судового збору за подання касаційної скарги є такою, що відповідає заявленим позовним вимогам.

Таким чином, недоліки касаційної скарги заявника усунуто.

Касаційна скарга мотивована тим, що дії відповідача свідчать про його недобросовісну поведінку.

Не погоджуючись із поділом земельної ділянки, відповідач діє недобросовісно, зловживаючи своїм правом, всупереч своїй попередній поведінці, тобто всупереч доктрині «venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

У касаційній скарзі представник заявників посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, зокрема зазначає, що суд апеляційної інстанції

в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження

№ 61-22315сво18).

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваного судового рішення Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а наведені

в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності оскаржуваного судового рішення чи його невідповідності висновку, викладеному в наведеній заявниками постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду, щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі.

Зазначеного висновку Верховний Суд дійшов з огляду на таке.

Суди встановили, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є спадкоємцями

за заповітом на частки у спадщині, яка залишилася після смерті

ІНФОРМАЦІЯ_1 їх батька ОСОБА_3 , та складається із земельної ділянки площею 5,3857 га, кадастровий номер :02:000:0145, що розташована

на території Новоархангельської селищної ради.

20 липня 2006 року між ОСОБА_3 та ПСП «Лан», в особі голови

Стрельченко В. І., укладено договір оренди земельної ділянки, який зареєстрований в Новоархангельському відділі Кіровоградської регіональної філії «Центр державного земельного кадастру», про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 08 серпня 2006 року за № 46.

Відповідно до пункту 8 договір оренди укладено строком на 25 років.

Пунктом 40 договору передбачено, що право на орендовану земельну ділянку

в разі смерті фізичної особи-орендаря переходить до спадкоємців або інших осіб, які використовують цю земельну ділянку разом з орендарем. Перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору.

Згідно з Інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав

на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного Реєстру іпотек, Єдиного Реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 належить на праві спільної часткової власності земельна ділянка 5,3857 га, розташована на території Новоархангельської селищної ради Новоархангельського району Кіровоградської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :02:000:0145.

Відповідно до копії технічної документації позивачі, маючи на меті припинити право спільної часткової власності на земельну ділянку, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, дійшли згоди про поділ земельної ділянки, що є у спільній частковій власності, відповідно до їх часток у праві спільної часткової власності на вказану земельну ділянку, та звернулися

до ПП «Центр ДЗК».

Згідно з відповіддю від 01 лютого 2023 року № 43 ПСП «Лан» не надало дозволу

на поділ спірної земельної ділянки, вважаючи недобросовісною поведінку спадкоємців померлого ОСОБА_3 , спрямовану на дострокове розірвання договору оренди.

Рішенням про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру позивачам відмовлено у поділі земельної ділянки з підстав відсутності згоди на те землекористувача ПСП «Лан», з яким їх спадкодавцем було укладено договір оренди.

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб,

що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права

та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду

за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною першою статті 2 Закону України «Про оренду землі» передбачено,

що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України (далі - ЗК України), ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За приписами статті 1 Закону України «Про оренду землі», яка кореспондується

з положеннями частини першої статті 93 ЗК України, орендою землі є засноване

на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

До загальних засад цивільного законодавства належить свобода договору (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України).

Тлумачення пункту 3 частини першої статті 3 та статті 627 ЦК України свідчить,

що свобода договору має декілька складових, зокрема, свобода укладання договору, вибору контрагента, виду договору, визначення умов договору.

Згідно із частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови,

які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання,

або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За статтею 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише

за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Частинами третьою та четвертою статті 31 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін.

На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний

за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи - орендаря

не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше

не передбачено договором оренди землі (частина п`ята статті 32 Закону України «Про оренду землі»).

Крім того, відповідно до частини першої статті 148 ЗК України до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи,

з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права

та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 вересня 2020 року у справі

№ 920/418/19 (провадження № 12-38гс20), в якій вирішувалося правове питання про розірвання договору оренди землі, суд касаційної інстанції сформулював висновки про те, що реалізація позивачем належного йому права вимагати

в судовому порядку розірвання договору оренди землі залежить від настання

чи ненастання обставин, які зумовлюють виникнення такого права в силу положення договору чи вказівки закону і пов`язується з моментом виникнення таких обставин. Що ж до питання про наявність чи відсутність підстав для захисту права позивача у спірних правовідносинах, то вони пов`язані з існуванням

чи відсутністю тих обставин, які мають наслідком зміну чи припинення відповідних договірних відносин у судовому порядку.

Відповідно до частини четвертої статті 32 Закону України «Про оренду землі» перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов

або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 вересня 2020 року у справі

№ 920/418/19 (провадження № 12-38гс20) наголосила, що «право сторони договору звернутися до суду з вимогою про розірвання договору за наявності відповідних умов, передбачених договором чи законом, не є тотожнім праву

на таке розірвання, а свідчить про наявність спору про розірвання договору, який підлягає вирішенню судом з урахуванням усіх істотних обставин».

У справі № 934/928/23, в якій подано касаційну скаргу, згідно з пунктом

38 договору оренди земельної ділянки від 20 липня 2006 року договір оренди припиняє свою дію: ??за взаємною згодою сторін; ??за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та випадкового знищення, пошкодження земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, з інших підстав, визначених Законом.

Пунктом 39 договору оренди визначено, що розірвання договору

в односторонньому порядку допускається. Умовами розірвання договору

в односторонньому порядку є причини, передбачені Законом України «Про оренду землі».

За відповіддю від 01 лютого 2023 року № 43 ПСП «Лан» не надало дозволу позивачам на поділ спірної земельної ділянки, вважаючи, що це може мати наслідком дострокового розірвання договору оренди.

Частиною шостою статті 79-1 ЗК України передбачено, що формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок,

які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу

та об`єднання земельних ділянок.

Поділ, об`єднання земельної ділянки, що перебуває у користуванні, здійснюється за згодою землекористувача. Справжність підпису на такій згоді засвідчується нотаріально.

Відповідно до статті 110 ЗК України на використання власником земельної ділянки або її частини може бути встановлено обмеження. Право власності на земельну ділянку може бути обтяжено правами інших осіб.

Таким чином суд апеляційної інстанції, встановивши фактичні обставини справи

та дослідивши подані у справі докази, дійшов обґрунтованого висновку

про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , оскільки суд першої інстанції не дав належної оцінки тій обставині, що законом передбачено право ПП «ТАС АГРО ЛАН» як законного землекористувача (орендаря) щодо надання чи не надання згоди на поділ земельної ділянки.

Згідно з частиною першою статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України визначено, що суд відмовляє

у відкритті касаційного провадження у справі, якщо у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права

у подібних правовідносинах).

У касаційній скарзі представник заявників як на підставу касаційного оскарження судового рішення міститься посилання на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанцій в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження

№ 61-22315сво18) викладено висновок про те, що добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується

ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто

не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою,

яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Отже, апеляційний суд правильно виснував, що поведінка відповідача щодо відмови в наданні згоди на розірвання договору оренди є послідовною

та не є суперечливою. Право орендаря як землекористувача на отримання того,

на що він розраховував під час укладення договору оренди на певний строк, ґрунтується на нормах Закону та не суперечить умовам договору.

Принципи справедливості, добросовісності та розумності - одні з керівних засад цивільно-правового регулювання суспільних відносин, які визначають характер поведінки учасників з точки зору необхідності сумлінного здійснення ними своїх цивільних прав і виконання цивільних обов`язків, а також права та інтереси інших учасників з метою недопущення їх порушення, закріплення можливості адекватного захисту порушеного права або інтересу.

Принцип добросовісності передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав. Добросовісність при реалізації прав і повноважень охоплює неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає,

що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб. Зловживання правом - це свого роду спотворення права.

Наведене свідчить, що суд першої інстанції не надав належної оцінки тій обставині, що законом передбачено право ПП «ТАС АГРО ЛАН» як законного землекористувача (орендаря) щодо надання чи не надання згоди на поділ земельної ділянки та дійшов безпідставного висновку щодо недобросовісної поведінки відповідача стосовно позивачів та порушення їх права володіння

на земельну ділянку.

Отже, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими

в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, правильно встановивши характер спірних правовідносин, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до каих правовідносин, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, який не суперечить висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду

від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18).

Доводи касаційної скарги, про те, що дії відповідача свідчать про його недобросовісну поведінку не заслуговують на увагу, оскільки поведінка відповідача щодо відмови в наданні згоди на розірвання договору оренди,

як правильно встановив апеляційний суд, є послідовною та не є суперечливою.

Також не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги про те, що при поділі земельної ділянки відповідач діє недобросовісно, зловживаючи своїм правом,

діє всупереч своїй попередній поведінці, тобто всупереч доктрині «venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці), оскільки, як правильно встановлено судом апеляційної інстанції, право орендаря, як землекористувача на отримання того, на що він розраховував при укладенні договору оренди на певний строк, ґрунтується на нормах Закону та не суперечить умовам договору.

Інших доводів касаційна скарга не містить.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення

у справі «Пономарьов проти України» та ін.) повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок

та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію.

Наведені норми закону та позиція Верховного Суду дають підстави для висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів представника заявників

та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання обґрунтованості висновків апеляційного суду, Верховний Суд виходить з того, що у справі,

яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання,

що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому,

так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в касаційній скарзі,

не спростовують висновків суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини шостої статті 394 ЦПК України ухвала про відмову

у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

З огляду на зміст касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення, скарга

є необґрунтованою, Верховний Суд уже викладав у своїх постановах висновки щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, порушеного

в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до таких висновків.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру,

а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають

бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура,

яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною.

Виходячи з викладеного, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Мельник Ольга Олександрівна, на постанову Кропивницького апеляційного суду від 04 липня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 до Приватного підприємства «ТАС АГРО ЛАН»

як правонаступника Приватного сільськогосподарського підприємства «Лан»

про розірвання договору оренди земельної ділянки.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Сердюк

С. О. Карпенко

І. М. Фаловська