провадження 2/175/1833/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2025 року Дніпропетровський районний суд

Дніпропетровської області

у складі: головуючого

судді Васюченко О.Г.

з секретарем Кульпіною Л.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін в приміщенні Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області в смт. Слобожанське цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу,

ВСТАНОВИВ:

МтСБУ звернулося до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу та судових витрат.

Позивач в своїх позовних вимогах посилався на те, що 19 серпня 2020 року, близько 17 години 30 хвилин, ОСОБА_1 , керуючи технічно справним транспортним засобом - мотоциклом марки «ЯВА» державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався в Дніпровському районі Дніпропетровської області, з боку Запорізького шосе в напрямку с. Волоського, під час керування водій порушив правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, виїхав на смугу зустрічного руху для виконання маневру обгону, чим здійснив зіткнення з автомобілем марки «DAEWOO MATIZ» державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , яка виконувала поворот ліворуч в садове товариство «Південне». Внаслідок зіткнення пасажирці мотоцикла ОСОБА_3 , були спричинені тілесні ушкодження. Своїми діями ОСОБА_1 , спричинив ДТП. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, таким чином ОСОБА_1 , порушив вимоги п. 14.6 (а) Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 286 ККУ. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2020 року по справі № 175/3338/20 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 286 ККУ. Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент настання ДТП, в порушення вимог Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не була забезпечена за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Керуючись положеннями Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», потерпіла сторона, у зв?язку з тим, що цивільно-правова відповідальність відповідача не була забезпечена за Полісом обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, звернулася до Моторно (транспортного) страхового бюро України із заявою про відшкодування шкоди заподіяної пошкодженням транспортного засобу «DAEWOO MATIZ» державний номерний знак НОМЕР_2 і надала всі необхідні документи передбачені ст. 35 Закону, в тому числі і Заяву про виплату відшкодування. Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - Позивач), яке відповідно до пл. а) п.41.1 ст. 41 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відшкодовує шкоду заподіяну транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, здійснило розгляд вказаного випадку, визначило розмір заподіяного збитку та здійснило на користь потерпілої особи регламенту виплату у розмірі 8 404,80 грн. Загальний розмір витрат з урахуванням витрат на збір документів та визначення розміру шкоди складає: 9684,80 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 38 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Моторне (транспортне) страхове бюро України після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Оскільки, цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, то відповідач, як особа, що винна у настанні дорожньо-транспортної пригоди, зобов?язана відшкодувати в порядку регресу позивача всю завдану шкоду, а також витрати по справі.

Представник позивача у позовній заяві просив суд розглядати справу без його участі.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Правом надання відзиву на позов не скористався. Причини його (відповідача) та/або представника неявки в судове засідання судом визнаються не поважними, оцінюються судом як спосіб затягування розгляду справи і недобросовісне виконання своїх процесуальних прав та обов`язків, оскільки таке намагання і перенесення слухання справи було вже неодноразово, доказів на підтвердження причини відсутності в засіданні сторона відповідача не надавала (з урахуванням зазначеного, відношення сторін до своїх процесуальних прав та обов`язків і тривалості розгляду справи, суд вважає, що чергова заява про перенесення слухання справи і відсутність відповідача не перешкоджає розгляду справи). Незалежно від явки чи неявки представника відповідача сама особа в судове засідання не з`явилася без поважних причин і навіть не повідомила суд про причини неявки в судове засідання. Отже, суд вважає можливим розгляд справи на підставі наявних матеріалів і доказів. При цьому суд звертає увагу на вимоги статті 121 ЦПК України про те, що справа має бути розглянута судом протягом розумного строку; не може бути залишене поза увагою положення статті 6 Конвенції, якими передбачено, що судові процедури при розгляді справи повинні бути справедливими, справа має бути розглянута в розумний строк, а також те, що в цивільному судочинстві діє принцип ефективності судового процесу, який направлений на недопущення затягування розгляду справи. При цьому слід керувався саме зазначеним, а не наявністю чи відсутністю права, що підлягає захисту, наявністю іншого спору, що начебто перешкоджає вирішенню цієї справи. Таким чином, суд вважає можливим слухання справи за відсутності вказаного відповідача відповідно до ст. 223 ЦПК України.

Перевіривши матеріали справи,, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими задоволенню.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В судовому засіданні встановлено, що 19 серпня 2020 року, близько 17 години 30 хвилин, керуючи технічно справним транспортним засобом - мотоциклом марки «ЯВА», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався в Дніпровському районі Дніпропетровської області, по вулиці без назви з боку Запорізького шосе в напрямку с.Волоського. Під час руху водій ОСОБА_1 , порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, виїхав на смугу зустрічного руху для виконання маневру обгону автомобіля «DAEWOO MATIZ», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався в попутному з ним напрямку, та на перехресті вулиці без назви та дороги яка веде в садове товариство «Південне» скоїв зіткнення з автомобілем «DAEWOO MATIZ», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 , яка на вище вказаному перехресті виконувала лівий поворот в садове товариство «Південне». Внаслідок зіткнення пасажиру мотоцикла ОСОБА_3 , спричинені тілесні ушкодження у вигляді тупої травми кінцівок: закритого перелому лонної кістки праворуч зі зміщенням уламків;восьми саден та ділянок осадження: на задній поверхні правого плечового суглобу з переходом на зовнішню поверхню плеча, на задній поверхні правого ліктьового суглобу з переходом на передпліччя, на передньо-зовнішній поверхні правого стегна від верхньої до нижньої третини, на передньо-зовнішній поверхні правого стегна у нижній третині з переходом на колінний суглоб, на передній та передньо-зовнішній поверхні правого колінного суглобу, на зовнішній поверхні правої гомілки від верхньої до середньої третини, на передньо-зовнішній поверхні правого гомілковостопного суглобу; 21-го синця: на передній поверхні правого стегна у верхній третині, на зовнішній поверхні правого стегна в середній третині, на зовнішній поверхні правого стегна у нижній третині, на передньо-зовнішній поверхні правої гомілки від верхньої до середньої третини, на зовнішній поверхні правого гомілковостопного суглобу, на внутрішній поверхні лівого колінного суглобу, на передньо-внутрішній поверхні лівої гомілки у верхній третині, на внутрішній поверхні лівої гомілки у нижній третині, на внутрішній поверхні лівого гомілковостопного суглобу, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що зумовлюють тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день), згідно п.2.2.2 «Правил судово-медичного «значення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року №6. Порушення правил безпеки дорожнього руху виразилося в тому, що водій ОСОБА_1 , керуючи мотоциклом марки «ЯВА» реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушив вимоги п. 14. 6(а), Правил дорожнього руху України, який свідчить: п. 14.6 (а). - «Обгін заборонено»: А) на перехресті. Невиконання водіями ОСОБА_2 , і ОСОБА_1 зазначених вимог Правил дорожнього руху України знаходиться у прямому причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди та заподіянням потерпілій ОСОБА_3 , тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Своїми діями ОСОБА_1 , спричинив ДТП. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, таким чином ОСОБА_1 , порушив вимоги п. 14.6 (а) Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 286 КК України.

За змістом статті 44 КК України звільнення від кримінальної відповідальності це врегульована кримінальним і кримінальним процесуальним законодавством відмова держави від засудження особи, яка вчинила злочин, і від застосування щодо неї примусу у формі покарання. Звільнення особи від кримінальної відповідальності не свідчить про виправдання особи, про визнання її невинуватою у вчиненні злочину. У цьому випадку кримінальний закон виходить зі встановлення факту вчинення особою кримінально караного діяння, а тому передбачені КК України підстави для звільнення від кримінальної відповідальності відповідно до положень статті 46 КК України не є реабілітуючими.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2020 року по справі № 175/3338/20 клопотання потерпілої ОСОБА_3 та клопотання обвинувачених ОСОБА_2 , і ОСОБА_1 про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України - задоволено. Звільно ОСОБА_2 обвинувачену у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням з потерпілою. Звільнено ОСОБА_1 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням з потерпілою. Кримінальне провадження № 0001582 відносно ОСОБА_2 і ОСОБА_1 обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України - закрито.

Згідно до вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду в справі про адміністратвине правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, відповідальною особою за завдані збитки є відповідач по справі, ОСОБА_1 , однак на дату скоєння цієї пригоди водій, ОСОБА_1 не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, про що свідчить відсутність інформації щодо страхування даного транспортного засобу в Єдиній централізованій базі даних МТСБУ, яка є у вільному доступі на сайті МТСБУ. Так, в результаті вищевказаної пригоди був пошкоджений транспортний засіб «DAEWOO MATIZ» державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 цивільно-правова відповідальність якої була застрахована в ТДВ СК «КРЕДО» згідно полісу АР/ 0276337, що діяв на момент ДТП.

Відповідно до положень п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», (надалі - Закон), при настанні страхового випадку страховик або МТСБУ відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров?ю, майну третьої особи.

Відповідно до положень ст. 29 Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов?язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до положень п. 40.3 ст. 40 Закону МТСБУ має право залучати аварійних комісарів у порядку, встановленому Уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, визначених у ст. 41 цього Закону.

У зв`язку з настанням події, передбаченої п. п. "а" п. 41.1 ст. 41 Закону, МТСБУ 25 лютого 2021 року перерахувало потерпілому суму страхового відшкодування в розмірі 8404 грн. 80 коп., що підтверджується платіжною інструкцією № 889951. Також позивачем були понесені витрати за послуги аваркома (експерта) в розмірі 1280 грн. 00 коп.

Отже, розмір регламентної виплати МТСБУ з урахуванням понесених витрат склав суму 9684,80 грн..

Згідно пп. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 Закону МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у п. 13.1 ст. 13 цього Закону. Після виплати вказаної суми позивач відповідач не сплатив, виник спір.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, ..., що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.... Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Таким чином неправомірними діями відповідача, пов`язаними з використанням джерела підвищеної небезпеки (транспортного засобу) ОСОБА_1 було завдано майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинному зв`язку зі вказаними діями відповідача і підлягають повному відшкодуванню за рахунок винної особи.

Позивач перерахував потерпілому суму страхового відшкодування в розмірі 8404 грн. 80 коп, що підтверджується платіжною інструкцією № 889951. Також позивачем були понесені витрати за послуги аваркома (експерта) в розмірі 1280 грн. 00 коп.

Отже, розмір регламентної виплати МТСБУ з урахуванням понесених витрат склав суму 9684,80 грн.

В добровільному порядку питання не вирішене, виник спір і позивач вимушений був звертатися з позовом до суду.

Суд вважає позовні вимоги підлягаючими задоволенню, виходячи з наступного.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

В судовому засіданні встановлено, що 19 серпня 2020 року, близько 17 години 30 хвилин, керуючи технічно справним транспортним засобом - мотоциклом марки «ЯВА», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався в Дніпровському районі Дніпропетровської області, по вулиці без назви з боку Запорізького шосе в напрямку с.Волоського. Під час руху водій ОСОБА_1 , порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, виїхав на смугу зустрічного руху для виконання маневру обгону автомобіля «DAEWOO MATIZ», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався в попутному з ним напрямку, та на перехресті вулиці без назви та дороги яка веде в садове товариство «Південне» скоїв зіткнення з автомобілем «DAEWOO MATIZ», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 , яка на вище вказаному перехресті виконувала лівий поворот в садове товариство «Південне». Внаслідок зіткнення пасажиру мотоцикла ОСОБА_3 , спричинені тілесні ушкодження у вигляді тупої травми кінцівок: закритого перелому лонної кістки праворуч зі зміщенням уламків;восьми саден та ділянок осадження: на задній поверхні правого плечового суглобу з переходом на зовнішню поверхню плеча, на задній поверхні правого ліктьового суглобу з переходом на передпліччя, на передньо-зовнішній поверхні правого стегна від верхньої до нижньої третини, на передньо-зовнішній поверхні правого стегна у нижній третині з переходом на колінний суглоб, на передній та передньо-зовнішній поверхні правого колінного суглобу, на зовнішній поверхні правої гомілки від верхньої до середньої третини, на передньо-зовнішній поверхні правого гомілковостопного суглобу; 21-го синця: на передній поверхні правого стегна у верхній третині, на зовнішній поверхні правого стегна в середній третині, на зовнішній поверхні правого стегна у нижній третині, на передньо-зовнішній поверхні правої гомілки від верхньої до середньої третини, на зовнішній поверхні правого гомілковостопного суглобу, на внутрішній поверхні лівого колінного суглобу, на передньо-внутрішній поверхні лівої гомілки у верхній третині, на внутрішній поверхні лівої гомілки у нижній третині, на внутрішній поверхні лівого гомілковостопного суглобу, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що зумовлюють тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день), згідно п.2.2.2 «Правил судово-медичного «значення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року №6. Порушення правил безпеки дорожнього руху виразилося в тому, що водій ОСОБА_1 , керуючи мотоциклом марки «ЯВА» реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушив вимоги п. 14. 6(а), Правил дорожнього руху України, який свідчить: п. 14.6 (а). - «Обгін заборонено»: А) на перехресті. Невиконання водіями ОСОБА_2 , і ОСОБА_1 зазначених вимог Правил дорожнього руху України знаходиться у прямому причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди та заподіянням потерпілій ОСОБА_3 , тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Своїми діями ОСОБА_1 , спричинив ДТП. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, таким чином ОСОБА_1 , порушив вимоги п. 14.6 (а) Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 286 КК України.

За змістом статті 44 КК України звільнення від кримінальної відповідальності це врегульована кримінальним і кримінальним процесуальним законодавством відмова держави від засудження особи, яка вчинила злочин, і від застосування щодо неї примусу у формі покарання. Звільнення особи від кримінальної відповідальності не свідчить про виправдання особи, про визнання її невинуватою у вчиненні злочину. У цьому випадку кримінальний закон виходить зі встановлення факту вчинення особою кримінально караного діяння, а тому передбачені КК України підстави для звільнення від кримінальної відповідальності відповідно до положень статті 46 КК України не є реабілітуючими.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2020 року по справі № 175/3338/20 клопотання потерпілої ОСОБА_3 та клопотання обвинувачених ОСОБА_2 , і ОСОБА_1 про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України - задоволено. Звільно ОСОБА_2 обвинувачену у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням з потерпілою. Звільнено ОСОБА_1 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням з потерпілою. Кримінальне провадження № 0001582 відносно ОСОБА_2 і ОСОБА_1 обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України - закрито.

Згідно до вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду в справі про адміністратвине правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, відповідальною особою за завдані збитки є відповідач по справі, ОСОБА_1 , однак на дату скоєння цієї пригоди водій, ОСОБА_1 не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, про що свідчить відсутність інформації щодо страхування даного транспортного засобу в Єдиній централізованій базі даних МТСБУ, яка є у вільному доступі на сайті МТСБУ. Так, в результаті вищевказаної пригоди був пошкоджений транспортний засіб «DAEWOO MATIZ» державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 цивільно-правова відповідальність якої була застрахована в ТДВ СК «КРЕДО» згідно полісу АР/ 0276337, що діяв на момент ДТП.

У зв`язку з настанням події, передбаченої п. п. "а" п. 41.1 ст. 41 Закону, МТСБУ 25 лютого 2021 року перерахувало потерпілому суму страхового відшкодування в розмірі 8404 грн. 80 коп., що підтверджується платіжною інструкцією № 889951. Також позивачем були понесені витрати за послуги аваркома (експерта) в розмірі 1280 грн. 00 коп.

Отже, розмір регламентної виплати МТСБУ з урахуванням понесених витрат склав суму 9684,80 грн..

Згідно пп. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 Закону МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у п. 13.1 ст. 13 цього Закону. Після виплати вказаної суми позивач відповідач не сплатив, виник спір.

Таким чином неправомірними діями відповідача, пов`язаними з використанням джерела підвищеної небезпеки (транспортного засобу) ОСОБА_5 було завдано майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинному зв`язку зі вказаними діями відповідача і підлягають повному відшкодуванню за рахунок винної особи.

Позивач згідно платіжної інструкції № 889951 від 25 лютого 2021 року виплатив ОСОБА_6 суму страхового відшкодування відповідно до закону в межах закону і збитків в повному обсязі в розмірі 8404 грн. 80 коп. Також позивачем були понесені витрати за послуги аваркома (експерта) в розмірі 1280 грн. 00 коп., згідно платіжної інструкції № 2544651 від 18 листопада 2020 року. Після виплати вказаної суми відповідач не сплатив її позивачу. В добровільному порядку питання не вирішене, виник спір і позивач вимушений був звертатися з позовом до суду.

Згідно ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Згідно статті 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Після виплати вказаного страхового відшкодування позивач отримав право вимоги до винуватця ДТП (відповідача) на підставі наступних норм законодавства: згідно ст. 1188 ЦК України шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно ст. 27 Закону України «Про страхування» (та ст. 993 ЦК України) до страховика, який здійснив виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до ч. 2. ст. 38 Закону № 1961-IV МтСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Умовами ч. 1 ст. 36 Закону України «Про ОСЦПВ» передбачено, що рішення про здійснення страховою відшкодування приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника.

Положеннями п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про ОСЦПВ» на страховика (у випадках передбачених ст. 41 нього Закону МТСБУ) покладено обов`язок протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 нього Закону, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Відповідно до пп. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 Закону України «Про ОСЦПВ», МтСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у п. 13.1 ст. 13 цього Закону.

Положеннями ч. І ст. 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Таким чином, у відповідності до пп. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 Закону України «Про ОСЦПВ» та ч. 1 ст. і 191 ЦК України у Моторного (транспортного) страхового бюро України виникло право зворотної вимоги до винної особи.

Таким чином відповідач, особа, що спричинила завдання збитки, зобов`язана відшкодувати в порядку зворотної вимоги шкоду завдану власнику транспортного засобу «DAEWOO MATIZ» державний номерний знак НОМЕР_2 - ОСОБА_6 .

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За приписами ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ч. 3, 6 ст. 13 ЦК України «Межі здійснення цивільних прав»: не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно до ст. 19 Конституції України ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законом.

Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що відповідач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню повністю.

Тобто, відповідач повинен довести, що його дiями не було порушено його права або права позивача. Однак, жодних доказiв відповідачем до суду не надано. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-якi домовленості i зобов`язання стосовно відповідача (крім передбачених законом) відносно суми позову, предмета спору, а відповідача не довів незаконність дій позивача. Твердження можливе відповідача про наявнiсть будь-яких iнших зобов`язань стосовно позовних вимог - є припущенням.

Не може суд прийняти до уваги можливе не визнання відповідачем позовних вимогах, оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджена. Позовні вимоги не уточнювалися, зустрічні вимоги не заявлено.

Відповідно до ч, І ст. 133 ЩІК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Положеннями ч. 1 ст. 1 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що судовий збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Відповідно до пп. 1) гг, 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, ставка судового збору встановлюється в розмірі 1.5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 176 ЦПК України, у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцентному) порядку.

При таких обставинах суд вважає можливим стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України завдану шкоду в порядку регресу у розмірі 9684 грн. 80 коп. і витрати на судовий збір 3028 грн. 00 коп., а всього 12712 грн. 80 коп.

Таким чином, викладені позивачем обставини знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, позовна заява ґрунтується на законі та підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 8, 19, 41, 55, 124, 129 Конституції України, ст. 13, 25, 27 Закону України «Про страхування», ст. 15, 16, 22, 979, 1166, 1187, 1188, 1191 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 4, 5, 18, 43, 49, 76-81, 84, 89, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України () завдану шкоду в порядку регресу у розмірі 9684 грн. 80 коп. і витрати на судовий збір 3028 грн. 00 коп., а всього 12712 грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд протягом 30 днів з дня проголошення рішення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень п. 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень п. 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.

Суддя О.Г. Васюченко