Справа № 359/1429/23
Провадження №2/359/130/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2025р. м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Чирки С.С.,

при секретарі Кулик Т.В.

за участю

представника позивача ОСОБА_1

представників відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мужук Анна Володимирівна про визнання майна особистою власністю, визнання договорів купівлі-продажу недійсними, витребування майна з чужого незаконного володіння

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2023 року представник позивача ОСОБА_6 адвокат Максимчук С.П. звернувся до суду з вказаною позовною заявою та просив визнати особистою приватною власністю ОСОБА_6 : земельної ділянки кадастровий номер - :01:019:0536, площа (га): 0.1235, що розташована за адресою: Київська обл., Бориспільський р., с. Вишеньки; житловий будинок, загальною площею (кв.м): 211.8, житлова площа (кв.м): 98.1, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; автомобіль MERCEDES-BENZ GLE 300D, № куз. НОМЕР_1 . Визнати недійсними договори купівлі-продажу вище вказаного нерухомого та рухомого майна а також витребувати його з чужого незаконного володіння.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що Громадянин Республіки Туреччина, ОСОБА_6 20 вересня 2019 року зареєстрував шлюб з громадянкою України ОСОБА_7 . З грудня 2022 року у сторін повністю припинили шлюбно-сімейні відносини, спільне господарство не ведуть, дітей від шлюбу не мають. В січні 2023 року Позивач звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовною заявою про розірвання шлюбу. Станом на подання даного позову, судове рішення по справі про розірвання шлюбу не прийняте. Приводом для розірвання шлюбу стало те, що ОСОБА_7 зрадила чоловіка, незаконно привласнила собі особисті грошові кошти Позивача, розпорядилася на свій власний розсуд без його згоди нерухомим та рухомим майном, яке було придбано під час шлюбу за його особисті кошти, та отримані від розпорядження майном гроші використала не інтересах сім`ї, а привласнила собі. Більш того, стороні Позивача достовірно відомо, що правочини щодо розпорядження вказаним майном мають ознаки фіктивності та недобросовісності сторін договору, з метою незаконного заволодіння цим майном та умисного спричинення матеріальних збитків Позивачу. З приводу даного факту, ОСОБА_9 звернувся до правоохоронних органів з заявою про кримінальне правопорушення щодо незаконних шахрайських дій ОСОБА_7 та третіх осіб, пов`язаних з Відповідачкою 1, із протиправного заволодіння майном в особливо великому розмірі, що на праві приватної власності належить Позивачеві.

Представник позивача стверджує, що позивачем за власні кошти було придбано наступне майно: земельна ділянка кадастровий номер - :01:019:0536; житловий будинок, загальною площею (кв.м): 211.8, що розташовано за адресою: АДРЕСА_1 ; MERCEDES-BENZ ML 350, № кузова НОМЕР_2 ; MERCEDES-BENZ GLE 300D, № кузова НОМЕР_1 . Зважаючи на те, що після укладення шлюбу у Позивача не було особистого житла в Україні, останній вирішив придбати земельну ділянку та побудувати будинок задля спільного проживання з дружиною. Для купівлі вказаної нерухомості, проведення ремонтних робіт, облаштування благоустрою спільного життя з Відповідачкою 1, в тому числі і купівлі транспортних засобів для легкого пересування територією України, Позивач використав грошові кошти, які отримав у довгострокову безпроцентну позику від компанії ТОВ «ПМС Бетон Сантраллері Отомасьон Макіна Сан.ТІДЖ.ЛТД.ШТІ» (PMS Beton Santralleri Onomasyon Makina SAN. TIC.LTD.STI», в якій він працює з 2012 року. За Договором позики від 15 липня 2020 року компанія запозичила Позивачеві 1 000 000, 000 доларів США. Частину грошових коштів, отриманих за зазначеним договором позики Позивач використав для купівлі земельної ділянки площею 0,1235 гектарів, кадастровий номер :01:019:0536, а частину для купівлі автівок та частину перерахував своєї дружині ОСОБА_7 для оплати будівництва та проведення ремонтних робіт житлового будинку, загальною площею (кв.м): 211.8, житлова площа (кв.м): 98.1, що розташовано за адресою: АДРЕСА_1 .

17 березня 2023 року ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду відкрито провадження у справі за правилами загального позовного та призначено підготовче судове засідання.

21 квітня 2023 рок на адресу Бориспільського міськрайонного суду від представника відповідач ОСОБА_5 адвоката Кучерина Б.В. надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі з огляду на наступне. ОСОБА_5 з метою покращення житлових умов здійснював пошук житлового будинку та користувався для цього послугами ріелторів. Серед багатьох запропонованих варіантів, зупинився на будинку належному Відповідачу-1, адже він найбільше сподобався родин Відповідача-2. Впродовж декількох місяців після першого перегляду ріелторам вдалося узгодити з Відповідачем-1 та Відповідачем-2 ціну майбутньої угоди та розмір комісії за надання посередницьких послуг. При укладенні спірного договору купівлі-продажу він покладався на думку фахівців у сфері нерухомості - ріелторів та нотаріуса, яка оформлювала відповідний договір. Право власності Продавця на спірне нерухоме майно було зареєстроване у порядку передбаченому законодавством України, відсутність заборони (арешту) відчуження, податкової застави та відсутність обтяження спірного нерухомого майна також перевірено нотаріусом у день укладення договору купівлі-продажу. Будь-яких обставин, які могли б викликати у Відповідача-2 сумніви щодо права власності Відповідача-1 на спірне нерухоме майно, не було, адже вона надала нотаріусу та ріелторам усі необхідні документи, повністю володіла інформацією про технічний стан будинку, узгоджувала умови та ціну майбутньої угоди зі своїм чоловіком, який перебував за кордоном. Той факт, що продавець ОСОБА_7 перебуває у шлюбі та відчужуване майно належить їй та її чоловіку на праві спільної сумісної власності був відомий всім особам, які брали участь в підготовці угоди. Вказана інформація була одразу ж повідомлена як Відповідачем-1, так і слідувала з наданих нею документів. Також ОСОБА_5 була відома обставина, що позивач по справі ОСОБА_10 на підтвердження своєї згоди на продаж спільного нерухомого майна надав довіреність і заяву у вигляді спеціального оформлення.

01 травня 2023 року до канцелярії Бориспільського міськрайонного суду від представника відповідач ОСОБА_7 адвоката Юлії Рибіцької, надійшов відзив на позовну заяву, у якому остання просила у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі з огляду на наступне. Дійсно, як зазначено в позовній заяві, 20.09.2019 року між Позивачем і Відповідачем- 1 було зареєстровано шлюб. Перебуваючи у шлюбі, подружжя періодично проживало як на території Республіки Туреччина, так і на території України; чоловік і дружина вели спільне господарство, здійснювали господарську діяльність, набули у власність відповідне нерухоме та рухоме майно. Як вбачається зі змісту позовної заяви, Позивач маніпулює обставинами щодо придбання подружжям майна за рахунок особистих коштів чоловіка та за відсутності у дружини власних доходів, у зв`язку з чим сторона Відповідача-1 вважає за необхідне спростувати вищевказані доводи чоловіка. З огляду на зазначене, доводить до відома, що з листопада 2018 року Відповідач-1 проводить активну господарську діяльність та отримує стабільний дохід. Відносно отримання Позивачем позики від компанії «ПМС Бетон Сантраллері Отомасьон Макіна Сан. ТІДЖ.ЛТД.ШТІ» зазначає, що в порушення ч. 2 ст. 83 ЦПК України, Позивач не подав докази отримання такої позики разом з поданням позовної заяви, що унеможливлює їх прийняття до розгляду судом, у разі подальшого подання з порушенням встановлених процесуальним законом строків. Разом з тим, Відповідач-1 стверджує, що Позивач має безпосереднє відношення до управління компанію «ПМС Бетон Сантраллері Отомасьон Макіна Сан. ТІДЖ.ЛТД.ШТІ», у зв`язку з чим докази отримання ним позики від підконтрольної юридичної особи не можуть вважатися достовірним в розумінні статті 79 ЦПК України. Основним доводом щодо необґрунтованості позиції Позивача є відсутність матеріалах справи доказів на підтвердження того, що Спірне майно було придбано безпосередньо за отримані в позику кошти.

05 червня 2023 року від представника позивача через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив. У який представник зазначає, що позивач звернувся до суду з позовом про поділ майна подружжя саме через порушення його прав та законних інтересів Відповідачкою ОСОБА_11 , яка без згоди ОСОБА_6 , розпорядилася спірним майном, яке було придбано за його особисті кошти та привласнила собі всі грошові кошти отримані від продажу. Представник вважає, що предметом позову ОСОБА_6 є три взаємопов`язані позовні вимоги: визнання спірного майна його особистою приватною власністю; визнання недійсними укладених без його згоди договорів купівлі-продажу спірного майна; витребування спірного майна з чужого незаконного володіння. По-перше, зважаючи на те, що спірний житловий будинок, земельна ділянка та автомобіль, які є предметом даного позову були придбані за особисті грошові кошти Позивача, останній заявляє вимогу про визнання цього майна його особистою приватною власністю оспорюючи презумпцію режиму спільної сумісної власності подружжя. По-друге, враховуючи порушення Відповідачкою ОСОБА_11 приписів ст. 65 СК України та ст. 369 ЦК України щодо правила розпорядження спільним сумісним майном за згодою всіх співвласників, Позивач заявив вимогу про визнання договорів відчуження спірного майна недійсними, бо вони укладені без його згоди з порушенням закону. Визнання цих договорів недійсними встановлює факт неправомірного вибуття спірного майна з володіння Позивача поза його волею, що є підставою для пред`явлення вимоги про витребування майна з незаконного володіння у теперішніх володільців майна на підставі ст. 388 ЦК України. По-третє, заявлена вимога про витребування майна на підставі ст. 388 ЦК України є єдиним ефективним способом відновлення порушених прав Позивача, адже застосування ст. 216 ЦК України (реституція) є недоцільним в даному випадку, оскільки застосування реституції як наслідку недійсності правочину насамперед відновлює права учасників цього правочину. Інтерес іншої особи полягає в тому, щоб відновити свої права через повернення майна відчужувачу. Якщо повернення майна його відчужувачу не відновлює права позивача, то судом може бути застосований іншій ефективний спосіб захисту порушеного права в рамках заявлених позовних вимог (постанова Верховного Суду а № 125/2157/19 від 22.09.2022р.). Позивач не має на меті повернути спірне майно Відповідачці ОСОБА_11 через те, що вважає це майно його особистою власністю, а тому реституція не буде належним правовим захистом в даному випадку. Таким чином, Позивачем ОСОБА_6 обрано правильний спосіб захисту його порушених прав, бо він є володільцем спірного майна, яке є предметом його позову, а майно вибуло з його володіння, не з його волі іншим шляхом, та було відчужене третій особі, з якою у Позивача як володільця спірного майна не існує жодних юридичних правовідносин.

05 липня 2023 року від представника відповідача ОСОБА_7 адвоката Юлії Рибіцької до канцелярії Бориспільського міськрайонного суду надійшло заперечення на відповідь на відзив у якому остання вказує, що на її думку фактичним предметом даної справи є не поділ майна подружжя, а спроба Позивача в повній мірі позбавити колишню дружину прав на нього. Примітним є те, що «титульним власником» спірного майна виступала саме дружина. Про ці обставини було добре відомо Позивачеві, більш того, він надавав згоду на набуття цього майна у спільну власність з оформленням право установчих документів саме на ім`я Відповідача-1. Із зазначеного слідує, що Позивач абсолютно чітко усвідомлював той факт, що вони з дружиною є співвласниками цього майна. Проте, лише у січні 2023 року ОСОБА_6 усвідомив, що майно начебто є його особистою власністю, в силу того, що воно набуте за його особисті кошти. Очевидно, що така ситуація свідчить про наявність певних особистих мотивів і для заявлення необґрунтованих вимог, і для образ жінки. Підтримуючи раніше озвучені доводи, сторона Відповідача-1 наполягає на тому, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження придбання Спірного майна за особисті грошові кошти ОСОБА_6 . У Відповіді на відзив, в обґрунтування твердження про придбання Спірного майна за прав кошти Позивача, останній посилається на Договір позики, укладений 15.07.2020 року на суму 1000 000, на додаток від 10.12.2020 року до даного Договору позики, на банківські квитанції щодо повернення позичених коштів від 19.01.2023 року, 23.01.2023 року, на 27.01.2023 року, 13.02.2023 року. Сторона Відповідача-1 критично ставиться до таких «доказів», вважає неналежними і такими, що не можуть бути прийняті судом та покладені в основу законного судового рішення. Оскільки позивачем не надано доказів, що саме вказані кошти були ним направлені купівлю земельнї ділянки та будівництво житлового будинку.

24 липня 2023 року представник відповідача ОСОБА_5 адвокат Дуб С.В., звернувся до канцелярії Бориспільського міськрайонного суду із запереченням на відповідь на відзив, у якому просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Обґрунтовуючи надані пояснення зазначив, що позивач, надавши згоду на продаж спірного будинку та в подальшому заявляючи, що така згода не містить належного апостилю, чи на момент згоди не було зареєстровано право власності на будинок або будинок належав йому особисто, діє недобросовісно та всупереч своїй попередній поведінці. В свою чергу добросовісність ОСОБА_5 при укладенні договору купівлі- продажу нерухомого майна підтверджується тим, що він мав всі достатні підстави вважати, що згода на продаж нерухомого майна виражена подружжям належним чином, що і було підтверджено нотаріусом, який посвідчував спірний договір. Звертаю увагу, що представник позивача у позові, відповіді на відзив, заяві про зміну підстав позову, обґрунтовуючи вимоги позивача, посилається на ст. 388 ЦК України, яка передбачає право власника на витребування майна від добросовісного набувача. Тобто, представник позивача на відміну від підстав позову, послідовно наполягає на добросовісності набувача нерухомого майна ОСОБА_5 .

Ухвалою занесеною до протоколу судового засідання від 23.11.2023 року залучено до справи третю особу приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мужук Анну Володимирівну.

27 лютого 2024 року представник відповідача ОСОБА_8 адвокат Гетик О.М., подав відзив на позовну заяву у якому зазначив, що зі змісту позовної заяви випливає, що предметом позову є віндикаційне витребування автомобіля Mercedes-Benz GLE 300D, 1950 куб. см., 2019 р. в., № куз. НОМЕР_1 від останнього власника, яким на сьогоднішній день є ОСОБА_8 . Основним мотивом позовних вимог є твердження позивача про те, що автомобіль є його особистою власністю, оскільки кредитні кошти, на які він був придбаний також були його особистою власністю, а на час відчуження автомобіля він згоди не давав, і навіть подав заяву про забезпечення позову шляхом арешту майна, яка була задоволена (31.01.23) через три дня після продажу автомобіля (28.01.23). Така оцінка правовідносин з боку позивача суперечить нормам Сімейного Уодексу України, та обставинам справи. По-перше, матеріалами справи не доведено що автомобіль був придбаний (тим більше у повному обсязі) на кошти, які ОСОБА_7 отримала від чоловіка. З цього приводу матеріали справи не містять як доказів позивача, так і не містять інформацію про позицію відповідача (дружини) з цього приводу. По-друге, якщо навіть автомобіль був придбаний у повній мірі на кредитні кошти, отримані позивачем - це не спростовує спільний статус придбаного майна. Як визнає позивач - кредит був отриманий під час шлюбу, і з обставин наведених у позові (якщо вони достовірні у повному обсязі) вбачається, що кошти витрачалися за обоюдною згодою з дружиною в інтересах сім`ї. Більше того, позивач добровільно передавав ці кошти дружині, щоб саме вона придбала на них в Україні нерухоме та рухоме майно. На час придбання автомобіля (23.12.2021) автомобіль був придбаний саме дружиною для користування нею, про що позивач був обізнаний і не заперечував. За таких умов автомобіль, як і боргові зобов`язання щодо коштів, на які він був придбаним є спільними сумісними. Отже в рівних долях є як частки права власності на автомобіль, так і в частині боргових зобов`язань. Автомобіль Mercedes-Benz GLE 300D, vin-код НОМЕР_1 , був проданий відповідачем ( ОСОБА_7 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_12 . При цьому укладення договору купівлі-продажу рухомого майна не передбачає нотаріальної форми, отже і нотаріальної згоди подружжя. Добросовісність набувача (покупця) презюмпується, і матеріали не містять жодних відомостей про його недобросовісність. Станом на день укладення договору купівліпродажу, жодних офіційних заборон на його укладення не було, як і не було жодних обтяжень. Враховуючи вище вказане представник просив у задоволенні позовних вимог позивача відмовити у повному обсязі.

04 квітня 2024 року від представника позивача адвоката Максимчук С.П. через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на раніше поданий відзив. В обґрунтування якого зазначає, що позивачем було надано докази про повернення запозичених за вказаним Договором позики грошових коштів у вигляді банківських квитанцій від 19.01.2023р. на суму 90,000 доларів США, від 23.01.2023р. на суму 80,000 доларів США, від 27.01.2023р. на суму 250, 000 доларів США, від 30.01.2023р. на суму 120, 000 доларів США, від 03.02.2023р. на суму 220,000 доларів США, від 13.02.2023р. на суму 220,000 доларів США, всього на загальну суму 980,000 (дев`ятсот вісімдесят тисяч)доларів США. Твердження сторони Відповідача ОСОБА_8 , що отримані в позику кошти мали статус спільних не відповідає дійсності, через відсутність будь-яких позначень в Договорі позики від 15.07.2020р. про те, що грошові кошти за цим договором були отримані ОСОБА_6 саме в інтересах сім`ї. Що стосується придбання спірного автомобіля, то факт його придбання за кошти Позивача підтверджується наявними в матеріалах справи квитанціями про перерахування ОСОБА_6 грошових коштів (квитанція від 23.11.2021р. про перерахування 9,900 USD, квитанція від 03.12.2021р. про перерахування 10,000 USD, квитанція від 21.12.2021р. про перерахування 50,000 USD), ОСОБА_11 та їх особистою перепискою з месенджеру, яка містить прямі прохання ОСОБА_11 , висловлені на адресу ОСОБА_6 перерахувати їй грошові кошти для купівлі автомобілю. Зміст текстових повідомлень з особистої переписки містить дати та суми, а також технічні характеристики автівки, які збігаються з фактичними обставинами справи. Таким чином, вказані письмові докази беззаперечно вказують на те, що отримані ОСОБА_6 від PMS «Beton Santralleri Onomasyon Makina SAN. TIC.LTD.STI» за договором позики від 15.07.2020р. грошові кошти Позивач витратив саме для придбання спірного майна, сплативши повну його вартість та в подальшому повернувши їх в повному обсязі позикодавцю. Таким чином, вказаним критеріям визначення спільної сумісної власності, що дає підстави для визнання його особистою приватною власністю ОСОБА_6 .

13 травня 2024 року ухвалою Бориспільського міськрайонного суду витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мужук Анни Володимирівни належним чином завіреної копії апостилю №177946 від 21.12.2022 року проставленого ОСОБА_13 . Закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача Максимчук С.П. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Відповідач та представники відповідачів в судовому засіданні проти пред`явлених вимог заперечили та просили відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Подав заяву про розгляд справи без їх участі.

Суд, заслухавши думку представника позивача, відповідача, його представників та представника іншого відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що громадянин Республіки Туреччина ОСОБА_6 та громадянка України ОСОБА_11 , 20 вересня 2019 року зареєстрували шлюб, про що Управління реєстрації актів цивільного стану Чанкая/Анкара Республіки Туреччина було здійснено відповідний актовий запис № 2019/4502 та видано свідоцтво про шлюбу серія НОМЕР_3 , з проставленням апостилю (том 1 а.с.33-36). Факт реєстрації шлюбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_14 також підтверджується витягом з реєстру актів цивільного стану Республіки Туреччина, виданого Управлінням реєстрації актів цивільного стану Чанкая/Анкара Республіки Туреччина з проставленням апостилю (том 1 а.с.27-29).

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Позивач та ОСОБА_14 визнали обставину, що у період шлюбу ними було набуте наступне майно: земельна ділянка кадастровий номер - :01:019:0536, площа (га): 0.1235, що розташована за адресою: Київська обл., Бориспільський р., с. Вишеньки, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 208, на підставі договору купівлі-продажу від 10.03.2021 року; житловий будинок, загальною площею (кв.м): 211.8, житлова площа (кв.м): 98.1, що розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 040; MERCEDES-BENZ ML 350, 2987 куб. см., 2013 р. в., № куз. НОМЕР_2 , дата реєстрації права власності 05.08.2020 року; MERCEDES-BENZ GLE 300D, 1950 куб. см., 2019 р. в., № куз. НОМЕР_1 дата реєстрації права власності 23.12.2021 року.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частинами першою та другою статті 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частини другої статті 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України).

Відповідно до положень статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 ЦК України).

Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Згідно зі статтею 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц, провадження № 14-325цс18.

Отже, на майно, набуте за час шлюбу, діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя, а визнання такого майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка потребує доведення.

Представник позивача зазначає, що кошти на придбання спірного нерухомого та рухомого майна належали особисто позивачу. Так для купівлі вказаної нерухомості, проведення ремонтних робіт, облаштування благоустрою спільного життя з Відповідачкою 1, в тому числі і купівлі транспортних засобів для легкого пересування територією України, Позивач використав грошові кошти, які отримав у довгострокову безпроцентну позику від компанії ТОВ «ПМС Бетон Сантраллері Отомасьон Макіна Сан.ТІДЖ.ЛТД.ШТІ» (PMS Beton Santralleri Onomasyon Makina SAN. TIC.LTD.STI». За Договором позики від 15 липня 2020 року компанія запозичила Позивачеві 1000000,00 (один мільйон) доларів США. Частину грошових коштів, отриманих за зазначеним договором позики Позивач використав для купівлі земельної ділянки площею 0,1235 гектарів, кадастровий номер :01:019:0536, площа (га): 0.1235, що розташована за адресою: Київська обл., Бориспільський р., с. Вишеньки, а частину для купівлі автівок (Mercedes -Benz ML 350, 2013 р. в. та Mercedes-Benz GLE 300D, 1950 куб. см., 2019 р. в.) та частину перерахував своєї дружині ОСОБА_7 для оплати будівництва та проведення ремонтних робіт житлового будинку, загальною площею (кв.м): 211.8, житлова площа (кв.м): 98.1, що розташовано за адресою: АДРЕСА_1 .

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем та його представником не надано суду достатніх належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що спірне майно було придбано безпосередньо за отримані в позику кошти. Також матеріали справи не містять доказів того, що договір позики від 15 липня 2020 року міг бути укладений в інтересах сім`ї, а одержані в борг грошові кошти витрачені в інтересах сім`ї, оскільки доказів про надання ОСОБА_14 згоди на укладення договору позики та про надання згоди на придбання спірного рухомого та нерухомого майна за одержані в борг за позикою грошові кошти, не надано.

Верховний Суд у постанові від 30.01.2019 року в судовій справі № 372/1558/16-ц вказав на правильність висновків суду апеляційної інстанції про те, що наявна в матеріалах справи розписка не дає підстав для висновку, що договір позики укладено в інтересах сім`ї, а одержані в борг грошові кошти витрачені в інтересах сім`ї, оскільки доказів вказаному не надано.

Враховуючи вище вказане суд вважає, що належних і допустимих доказів на спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно, позивачем не надано, в тому числі не доведено факту придбання спірної нерухомості за власні кошти, що є його процесуальним обов`язком.

Щодо визнання недійсними договори купівлі-продажу нерухомого майна, слід зазначити наступне.

Підставою для визнання договорів купівлі-продажу недійсними представник позивача вказує на ту обставину, що ОСОБА_15 не надавав своєї згоди на розпорядження дружині спірним майном подружжя.

Відповідно до ч. 3 ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена».

Вчинення нотаріальних дій нотаріусами України здійснюється у відповідності до Порядку, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5.

Пункт 4.2 глави 1 Розділу II вказаного Порядку визначає, що при посвідченні правочинів щодо розпорядження спільним майном подружжя, якщо документ, що посвідчує право власності, оформлений на ім`я одного з подружжя, нотаріус вимагає письмову згоду іншого з подружжя. Справжність підпису другого з подружжя на заяві про таку згоду має бути нотаріально засвідчена. Якщо в заяві про згоду на відчуження спільного майна зазначено прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи, найменування юридичної особи, на відчуження якого дається згода, нотаріус при посвідченні відповідного договору зобов`язаний перевірити додержання умов, зазначених у такій заяві.

Визначеною законодавством умовою відчуження спільного майна одним із подружжя є отримання згоди іншого подружжя та подання її нотаріусу, який посвідчує відповідний договір та зобов`язаний перевірити вказаний документ на предмет його відповідності вимогам законодавства.

Судом встановлено, що 23 грудня 2022 року між ОСОБА_5 як покупцем, та ОСОБА_7 як продавцем, було укладено договір земельної ділянки купівлі-продажу кадастровим номером :01:019:0536, площею 0,1235 га, що розташована за адресою: Київська обл., Бориспільський р., с. Вишеньки, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 208 та житлового будинку, загальною площею 211,8 кв. м, житловою площею 98,1 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта 040. Вказаний договір було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мужук А.В. за реєстровим № 1783 (том 2 а.с.11-12).

Пунктом 7 договору передбачено, що цей договір укладено за згодою чоловіка продавця, ОСОБА_7 , громадянина Турецької Республіки ОСОБА_16 , справжність підпису на заяві про згоду засвідчено 14 грудня 2022 року нотаріусом 33-ї нотаріальної контори міста Анкара Зеліха Бали, уповноваженим головним секретарем Айдин Узундере за №12234, апостиль №177946 від 21.12.2022 проставлено ОСОБА_13 .

В матеріалах справи міститься довіреність і заява у вигляді спеціального оформлення від 14 грудня 2022 року (том 2 а.с.21-22), згідно з яким уповноважений правом підпису головний секретар нотаріальної контори Айлин Узундере перебуваючи при виконанні посадових обов`язків заступника нотаріуса ЗЕЛІХА БАЛ в 33-й нотаріальній конторі міста Анкара за адресою: Зія Гокалп, пр..Ділек 16/6, 06650 Чанкая/Анкара, засвідчив наступне:

« ОСОБА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 повністю розуміючи значення та правові наслідки своїх дій, без будь-якого тиску зі сторони психічного, так і фізичного, дав згоду своїй дружині ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , продати наступне нерухоме майно: земельну ділянку площею 0,1235 га, яка розташована за адресою: Київська область Бориспільський район, с.Вишеньки, із цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), з кадастровим номером :01:019:0536; житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 211,8 кв. м, житловою площею 98,1 кв.м, який розташований на указаній вище земельній ділянці, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, на умовах і за ціну, встановлену дружиною самостійно на її власний розсуд, на що дана згода та проти чого немає будь-яких заперечень».

Таким чином суд вважає, що ОСОБА_6 виявив свою волю та надав дозвіл дружині ОСОБА_14 , право на відчуження спільного нерухомого майна на користь третьої особи. Отже доводи представника позивача у цій частині є безпідставними, необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Що стосується визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу Mersedes-Benz GLE 300D, 2019 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , укладеного в ТСЦ № 2142 за № 2142/2023/3630383, слід зазначати наступне.

За приписами ч. 2 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

При цьому слід зауважити, що нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу рухомого майна не є обов`язковим.

Розпорядження вищевказаним Автомобілем відбулося під час перебування подружжя у шлюбі.

Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду (постанова від 29 червня 2021 року у справі № 916/2813/18 в аналогічній справі): «укладення одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд встановить, що третя особа (контрагент за таким договором) діяла недобросовісно, зокрема знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя».

Доказів того, що Відповідач- 3, ОСОБА_12 при укладанні договору діяв недобросовісно та зокрема знав чи міг знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, матеріали справи не містять.

Таким чином, за відсутності належних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_12 діяв недобросовісно, неможливим є задоволення вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу Mersedes-Benz GLE 300D, 2019 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , укладеного в ТСЦ № 2142 за № 2142/2023/3630383.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 12, 13, 81, 82, 89, 128, 141, 223, 258, 259, 263-265, 266, 280-284 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мужук Анна Володимирівна про визнання майна особистою власністю, визнання договорів купівлі-продажу недійсними, витребування майна з чужого незаконного володіння залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Чирка С.С.