Провадження № 4-с/161/12/25
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2025 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Антіпової Т.А.,

за участю секретаря судового засідання Семенової І.М.,

представника заявника адвоката Ліпкевича І.В.

представника ВДВС у Луцькому районі

Волинської області ЗМУМЮ Марухи Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку матеріали цивільної справи за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність органу примусового виконання та зобов`язання посадових осіб Луцького відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешт,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась в суд зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Луцького відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та зобов`язання до вчинення дій.

В обґрунтування скарги зазначила, що 25.11.2024 року представником ОСОБА_1 -адвокатом Ліпкевичем І.В. отримано довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якої вбачалося, що на все нерухоме майно ОСОБА_1 ДВС накладено арешт, зокрема:

- дата реєстрації 05.08.2010 р. (дата перенесення 22.06.2016), вид обтяження: арешт нерухомого майна, номер запису про обтяження: 15075911 (спеціальний розділ), арешт накладений на підставі постанови, серія та номер: б/н, виданий 05.08.2010р. винесена старшим державним виконавцем Г.М. Демчук ВДВС Луцького РУЮ.

Тип обтяження: арешт нерухомого майна, Реєстраційний номер обтяження 10110674, арешт накладений на підставі Постанови б/н, 05.08.2003, винесена старшим державним виконавцем Г.М. Демчук ВДВС Луцького РУЮ.

25.11.2024 року представником скаржника адвокатом Ліпкевичем І.В. на адресу Луцького відділу ДВС у Луцькому районі Волинської області ЗМРУ МЮ подано адвокатський запит із проханням надати інформацію про те, в чиїх інтересах і на підставі яких виконавчих документів Відділом Державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції були відкриті виконавчі провадження відносно ОСОБА_1 та підстави завершення виконавчих проваджень, а саме:

- дата реєстрації 05.08.2010 р., вид обтяження: арешт нерухомого майна, номер запису про обтяження: 15075911, арешт накладений на підставі Постанови б/н від 05.08.2010р. винесена державним виконавцем Відділу ДВС Луцького РУЮ;

- дата реєстрації 05.08.2010 р., вид обтяження: арешт нерухомого майна, номер запису про обтяження: 10110674, арешт накладений на підставі Постанови б/н від 05.08.2010р. винесена державним виконавцем Відділу ДВС Луцького РУЮ.

Просив зняти вищевказані арешти із всього нерухомого майна ОСОБА_1 у зв`язку із відсутністю будь якої заборгованості.

Проте отримав відмову, оскільки чинним законодавством не передбачено такої підстави для зняття арешту.

Окрім того, 29.11.2024р. від Луцького відділу державної виконавчої служби у Луцьком районі Волинської області ЗМРУ МЮ отримано відповідь від 27.11.2024р. 129322 з якої вбачається, наступне: відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, на нерухоме майно ОСОБА_1 , накладено арешти на підставі: постанови б/н від 05.08.2010, номер запису про обтяження 15075911, та постанови б/н від 05.08.2010, номер запису про обтяження 10110674.

Згідно даних автоматизованої системи виконавчого провадження у розділах: «Пошук ВД/ВП (спец розділ)», «Пошук ВД/ВП» та «Пошук ВД/ВП (архів), встановити в межах яких виконавчих проваджень були накладені дані арешти не виявилось можливим у зв`язку із відсутністю їх в системі. Оскільки, відповідно до п. 9.10 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом МУЮ N 2274/5 від 25.12.2008 виконавчі провадження знищено після закінчення строку їх зберігання, тому встановити в межах яких виконавчих проваджень були накладений дані арешт не виявилось можливим.

Підставою подання скарги на дії державного виконавця є відсутність будь яких претензій до ОСОБА_1 щодо погашення будь яких боргів, а накладенні арешти державним виконавцем на все нерухоме майно скаржниці є незаконними та безпідставними. Станом на дату подання даної скарги відсутня інформація щодо наявності майнових претензій до боржника, як з боку стягувачів, так і з боку держави, що є підставою для зняття арешту із всього нерухомого майна боржника.

Посилаючись на вищевикладене скаржник просить суд зобов`язати посадових осіб Луцького відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти (скасувати) арешти із всього нерухомого майна ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), що були накладенні державним виконавцем в межах виконавчих проваджень, а саме: - дата реєстрації 05.08.2010 р. (дата перенесення 22.06.2016), вид обтяження: арешт нерухомого майна, номер запису про обтяження: 15075911 (спеціальний розділ), арешт накладений на підставі постанови, серія та номер: б/н, виданий 05.08.2010р. винесена старшим державним виконавцем Г.М. Демчук ВДВС Луцького РУЮ; - тип обтяження: арешт нерухомого майна, Реєстраційний номер обтяження 10110674, арешт накладений на підставі Постанови б/н, 05.08.2003, винесена старшим державним виконавцем Г.М. Демчук ВДВС Луцького РУЮ.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13.12.2024 року відкрито провадження у даній скарзі та призначено її до розгляду, судове засідання призначено на 30.01.2025 року, на 11 год.30 хв. (а.с. 16).

В судовому засіданні представник скаржника адвокат Ліпкевич І.В. скаргу підтримав, просив задовільнити.

Представник Луцького ВДВС у Луцькому районі Волинської області ЗМУМЮ Маруха Г.М., при вирішенні скарги ОСОБА_1 покладалася на розсуд суду та просила прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст.450 ЦПК України, скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Судом встановлено, що постановою старшого державного виконавця відділу ДВС Луцького РУЮ Демчук Г.М. б/н від 05.08.2010 року накладено арешт на усе нерухоме майно ОСОБА_1 . Тип обтяження арешт нерухомого майна. Реєстраційний номер обтяження 10110674; номер запису про обтяження після перенесення запису 15075911; дата перенесення 22.06.2016 року, 12.10.55 (а.с. 7).

Зазначені обставини підтверджуються інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 (а.с. 7).

Згідно відповіді в.о. начальника Луцького відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Тетяни Чиж № 129322 від 27.11.2024, вбачається, що встановити, в межах яких виконавчих проваджень були накладені дані арешти, не виявилось за можливе. Виконавчі провадження знищені за закінченням строку їх зберігання (а.с. 6).

Також, повідомлено, що статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 02.06.2016 р.) передбачено вичерпний перелік підстав для зняття арешту з майна боржника. Виходячи з вищенаведеного, підстави для зняття арешту з майна скаржника, у державного виконавця не було, оскільки такий арешт може бути знятий за рішенням суду. Та роз`яснено право скаржника звернутися до суду в разі незгоди із діями/бездіяльністю державного виконавця (а.с. 6).

Будь-які відкриті виконавчі провадження, в яких ОСОБА_1 являється боржником відсутні.

Також суд позбавлений можливості ідентифікувати виконавчий документ, в ході примусового виконання якого було накладено арешт відповідно до постанови старшого державного виконавця відділу ДВС Луцького РУЮ Демчук Г.М. б/н від 05.08.2010 року.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частин другої, третьої статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказував у своїх рішеннях, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», № 18357/91, § 40).

Згідно з положеннями статті 41 Конституції України та статті 321 Цивільного кодексу України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 липня 2021 року у справі № 2-356/12 (провадження № 61-5972св19), від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15-ц (провадження № 61-18160св19), від 26 січня 2022 року у справі № 127/1541/14-ц (провадження № 61-2829св21), в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 січня 2023 року у справі № 127/1547/14-ц (провадження № 61-12997св21), в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2023 року у справі № 2-3600/09 (провадження № 61-12406св21) викладено правовий висновок про те, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Відповідно до пункту 7 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом 05 жовтня 2016 року виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Встановивши вищенаведені обставини, суд дійшов висновку про обґрунтованість скарги ОСОБА_1 , оскільки збереження арештів, накладених державним виконавцем, за відсутності відкритих виконавчих проваджень та можливості продовження примусового виконання судового рішення, є невиправданим втручанням у право на мирне володіння майном боржника.

Розглядаючи питання ефективності захисту порушеного права особи, на майно якої у рамках виконавчого провадження накладено арешт, Верховний суд у постанові від 28.10.2020 року у справі № 204/2494/20 зазначив наступне: «Позивач який є боржником перед банком, є стороною виконавчого провадження. У п.24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 №6 судам роз`яснено, що вимоги сторони виконавчого провадження про зняття арешту з майна розглядаються не у позовному провадженні, а як оскарження рішення державного виконавця в процесуальному порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 року у справі №813/1341/15 міститься наступний правовий висновок:

«У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту».

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

ОСОБА_1 була стороною невизначеного виконавчого провадження, а тому має право звернутись зі скаргою на дії, бездіяльність або рішення державного виконавця в рамках даного виконавчого провадження.

Під час здійснення даного виконавчого провадження на майно ОСОБА_1 , як боржника, було накладено арешт, який не був скасований під час закінчення виконавчого провадження.

Факт обтяження власності ОСОБА_1 є втручанням у вільне володіння, користування та розпорядження майном, які захищені Конституцією України та Протоколом №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, і може бути здійснено лише на підставі Закону.

Відсутність відкритого виконавчого провадження та сплив майже п`ятнадцяти років після накладення арешту свідчить про відсутність правових підстав для продовження його дії, а тому є підставою для скасування такого арешту.

Цивільний процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1ст. 2 ЦПК України).

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4ст. 10 ЦПК України).

У відповідності до вимог п. 4 ст. 264 ЦПК при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

При таких обставинах, суд приходить до висновку, що скарга ОСОБА_1 є обґрунтованою, доведеною та такою, що підлягає задоволенню.

На підставі ст.ст. 10-13, 259, 260, 261, 268, 353, 354, 447, 450 ЦПК України, Закону України «Про виконавче провадження», суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність органу примусового виконання та зобов`язання посадових осіб Луцького відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешт - задовольнити.

Зобов`язати посадових осіб Луцького відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти (скасувати) наступні арешти із всього нерухомого майна ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), що були накладені державним виконавцем у межах виконавчих провадженнях, а саме:

- дата реєстрації 05.08.2010 р. (дата перенесення 22.06.2016), вид обтяження: 15075911 (спеціальний розділ), арешт накладений на підставі Постанови (серія та номер: б/н), виданий 05.08.2010 року, винесена старшим державним виконавцем ВДВС Луцького РУЮ Демчук Г.М.;

- тип обтяження: арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 10110674, арешт накладений на підставі Постанови (серія та номер: б/н), 05.08.2003 року, винесена старшим державним виконавцем ВДВС Луцького РУЮ Демчук Г.М.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 04 лютого 2025 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Т.А. Антіпова