Справа № 562/3902/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" січня 2025 р. Здолбунівський районний суд

Рівненської області

в складі: головуючого судді Шуляка А.С.

при секретарі Солдатовій О.Д.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у приміщенні Здолбунівського районного суду у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Рівненського районного нотаріального округу Бондаренко Олег Володимирович про визнання заповіту недійсним,-

встановив:

Позивачка ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом в якому просить суд визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , посвідчений 10 вересня 2018 року приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Бондаренко Олегом Володимировичем, зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за №607, 608 на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Свої позовні вимоги мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її бабуся - ОСОБА_6 . Зазначає, що вона є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_6 за правом представлення, так як її мама дочка покійної ОСОБА_6 ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . Покійній ОСОБА_6 на час смерті належала частина квартири АДРЕСА_1 . Вказує, що 26 жовтня 2021 року вона в порядку ст.1269 ЦК України подала до приватного нотаріуса Рівненського районного нотаріального округу Бондаренка Олега Володимировича заяву про прийняття спадщини після смерті бабусі. У подальшому їй стало відомо, що заяву про прийняття спадщини подала також і відповідач по справі ОСОБА_4 як спадкоємець за заповітом. Лише тоді їй стало відомо, що 10 вересня 2018 року ОСОБА_6 склала заповіт на свою частку в квартирі АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_4 . Вказаний заповіт був складений за місцем проживання бабусі по АДРЕСА_2 , у присутності двох свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , текст заповіту підписано ОСОБА_10 . Стверджує, що заповіт є недійсним, так як покійна ОСОБА_6 не чула, не бачила, страждала на розлади розумової діяльності у зв`язку із віком, а тому не могла виразити своєї волі щодо розпорядження своїм майном на випадок смерті. Позивачка звертає увагу суду на те, що заповіт складено лише через два тижні після смерті дочки ОСОБА_6 ОСОБА_7 , з якою покійна проживала разом та яка її доглядала. Крім цього, ОСОБА_6 , 1922 року народження перебувала на обліку в Здолбунівському територіальному центрі соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Здолбунівської міської ради в період з 07 червня 2018 року по 29 травня 2021 року. Згідно копій документів, які знаходилися в особовій справі ОСОБА_6 , зокрема медичних висновків, вбачається, що у ОСОБА_6 були вади слуху, зору та інтелекту. Зазначає, що під час складання заповіту від 10 вересня 2018 року волевиявлення ОСОБА_6 не було вільним та таким, що відповідало її внутрішній волі, оскільки будучи дієздатною фізичною особою вона вчинила заповіт в момент, коли внаслідок віку та стану здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Відповідачкою було подано відзив, в якому вона просила відмовити у задоволені позову у повному обсязі. Зокрема, відповідач посилалася на те, що позивачкою не надано суду жодного доказу на ствердження своїх вимог. Саме по собі досягнення віку не свідчить про розлади розумової діяльності, всі обґрунтування позову зводяться до припущень. Зазначає, що оспорюваний заповіт посвідчено відповідно до умов Закону. Оскільки через фізичні вади ОСОБА_6 не могла сама прочитати текст заповіту, то він був посвідчений в присутності свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Вказує, що заповіт був записаний зі слів самої ОСОБА_6 та зачитаний вголос свідками. Жодних зауважень до його змісту в ОСОБА_6 не було. Заповіт складався в квартирі де проживала ОСОБА_6 і вона була ініціатором запросити нотаріуса. Також зазначає, що позивачка та її сестра ОСОБА_11 , просили її здійснювати догляд за їх бабусею та їм достовірно було відомо і про заповіт. Вказує, що ОСОБА_6 жодних обстежень в КП «Здолбунівський районний центр первинної медичної допомоги» не проходила. ОСОБА_6 проживала в квартирі сама, могла себе самообслуговувати, самостійно одягатися, ходити вбиральню, їсти. Стверджує, що ОСОБА_6 усвідомлювала значення своїх дій і могла ними керувати. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити в повному обсязі, з підстав, наведених у позовній заяві. Відповідачка ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила суд відмовити позивачці у задоволенні позову. Додатково пояснила, що вона з 2019 року на прохання онуки ОСОБА_6 - ОСОБА_12 здійснювала догляд за нею. Зазначає що в свідоцтві на право власності на квартиру в прізвищі ОСОБА_12 була помилка і вони не змогли оформити договір дарування квартири на неї. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі, з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву. Третя особа - приватний нотаріус Рівненського районного нотаріального округу Бондаренко О.В. в судовому засіданні зазначив, що ОСОБА_6 та її онука ОСОБА_12 мали переоформити право власності на квартиру шляхом її дарування ОСОБА_4 , однак була помилка в прізвищі онуки ОСОБА_12 і вони не змогли це зробити. Тоді ОСОБА_12 сказала, що давайте зробимо заповіт. Він поїхав на місце проживання померлої ОСОБА_6 і побачив, що вона адекватна, правильно розуміє значення своїх дій. На питання вона відповідала чітко. Оскільки заповідач не могла писати, то заповіт підписував підписант. Зазначає, що він ще раз прочитав заповіт ОСОБА_6 і роз`яснив їй його зміст та наслідки. ОСОБА_6 сказала, що вна все розуміє, що все відповідає її дійсній волі. Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_8 суду пояснили, що вони були свідками при складанні заповіту. Нотаріус прочитав заповіт, вони чули чітку відповідь ОСОБА_6 , що вона розуміє, що і кому вона заповідала. Вони також прочитали заповіт. Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_13 суду пояснила, що вона є соціальним працівником. ОСОБА_6 вона почала обслуговувати, коли ще була жива її дочка. Вона робила все, що говорила дочка тому, що ОСОБА_6 погано бачила. Після смерті дочки ОСОБА_6 , ОСОБА_4 повідомила її, що тепер вона доглядає ОСОБА_6 і вони з нею домовилися, що вона буде робити те, що буде казати ОСОБА_14 . Стверджує, що ОСОБА_6 не була психічно хвора та жодних ознак психічно хворої вона не показувала. Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_15 суду пояснила, що вона є листоношею і раз в місяць приходила до ОСОБА_6 і приносила їй пенсію. Зазначає, що ОСОБА_6 могла спитати її: «Як справи? Яка на вулиці погода?». Гроші перераховувала відповідачка і віддавала для ОСОБА_6 . Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_10 суду пояснив, що він, нотаріус, свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_8 приїхали до ОСОБА_6 , квартиру їм відкрила відповідачка. Вони зайшли в кімнату до ОСОБА_6 де їй було зачитано заповіт, вона погодилася з тим, що було написано і він підписав заповіт. Заслухавши сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 10 вересня 2018 року ОСОБА_6 склала заповіт, яким належну їй на праві власності частину квартири АДРЕСА_1 заповіла ОСОБА_4 . Заповіт посвідчений приватним нотаріусом Здолбунівського районного нотаріального округу Бондаренком О.В., зареєстрований у реєстрі за №607, 608. У заповіті зазначено, що у зв`язку з тим, що заповідач ОСОБА_6 не може сама прочитати текст заповіту у зв`язку з хворобою (вади зору), заповіт на її прохання підписав ОСОБА_10 . Заповіт посвідчено в присутності свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Свідки зачитали цей заповіт вголос та поставили свої підписи на ньому. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 29 травня 2021 року, серії НОМЕР_1 . Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є одностороннім правочином, оскільки залежить виключно від волі заповідача. Заповіт лише спрямовується на виникнення у спадкоємця прав та обов`язків, але до моменту смерті не створює їх у нього. Розпорядження, яке міститься у заповіті, набирає чинності лише у разі смерті заповідача. Статтею 1247 ЦК України встановлено загальні вимоги до форми заповіту, за якими заповіт повинен складатися у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення, має бути особисто підписаний заповідачем (якщо особа не може підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу). Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі (частина друга статті 1257 ЦК України). Згідно з частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Звертаючись до суду із позовом про визнання заповіту недійсним, позивач ОСОБА_5 посилалась на те, що воля та волевиявлення заповідача ОСОБА_6 не були вільними, оскільки вона тривалий час тяжко хворіла, і за станом здоров`я не могла у повній мірі розуміти значення своїх дій та керувати ними. Крім цього, через хворобу зору вона також не могла прочитати зміст даного заповіту. При цьому, обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_5 посилалась, серед іншого, на положення статті 225 ЦК України. Правові наслідки вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, визначенні у статті 225 ЦК України. Частинами першою, другою цієї статті встановлено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів. У постановах Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 161/17119/16- ц, від 12 вересня 2018 року у справі № 522/25597/13-ц, від 18 вересня 2019 року у справі № 311/3823/15 зазначається, що розгляд вимог про визнання правочину недійсним на підставі статті 225 ЦК України здійснюється з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, які підтверджують чи спростовують доводи позивача про те, що в момент укладення оспорюваного правочину особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними. Крім того, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 листопада 2019 року в справі № 496/4851/14-ц (провадження № 61-7835сво19) вказав, що підставою для визнання правочину недійсним згідно частини першої статті 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та керувати ними. За клопотанням представника позивача адвоката Мокрицької Л.Я., ухвалою суду від 14.11.2022 року, по справі була призначена посмертна судово-психіатрична експертиза, на вирішення якої були поставлені наступні питання: чи страждала за життя ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 на тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння або психічне захворювання? Чи усвідомлювала померла ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , значення своїх дій та чи могла керувати ними під час укладення заповіту 10 вересня 2018 року на ім`я ОСОБА_4 , посвідченого приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Бондаренко Олег Володимирович, зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за №607, 608?. Проведення експертизи було даручено експертам Рівненській філії судово-психіатричних експертиз ДУ «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторину наркотиків Міністерства охорони здоров`я України». 08 листопада 2024 року до суду з Рівненської філії судово-психіатричних експертиз ДУ «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторину наркотиків Міністерства охорони здоров`я України» надійшов лист про неможливість надання висновку судового експерта та повернення без виконання ухвали Здолбунівського районного суду Рівненської області від 14.11.2022 року у зв`язку неоплатою позивачем рахунку за проведення експертизи. Враховуючи викладене, суд вирішує справу за наявними у ній доказами. Із досліджених судом доказів, зокрема із медичних документацій, вбачається, що останні не містять висновків щодо наявності у спадкодавиці ОСОБА_6 психічного або іншого захворювання, внаслідок якого вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. З пояснень свідків, наданих ними в судовому засіданні, вбачається, що заповідач ОСОБА_6 розуміла значення своїх дій, розуміла суть заповіту та його наслідки, її волевиявлення було вільним та вдповідало дійсності. Таким чином, аналізуючи здобуті судом докази по справі, суд приходить до висновку, що позивачкою не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які б підтверджували її позовні вимоги та наявність підстав для визнання недійсним заповіту ОСОБА_6 . Тому суд не вбачає підстав для задоволення даного позову. На підставі ст. 141 ЦПК України суд не відшкодовує позивачці понесені нею судові витрати через відмову у задоволенні позову у повному обсязі. Керуючись ст. ст. 12, 81, 82, 258, 263, 265, 268 ЦПК України, суд, -

вирішив:

ОСОБА_16 в задоволенні позову до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Рівненського районного нотаріального округу Бондаренко Олег Володимирович про визнання заповіту недійсним відмовити.

Рішення може бути оскарженим в Рівненський апеляційний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 .

Третя особа: приватний нотаріус Рівненського районного нотаріального округу Бондаренко Олег Володимирович, вул.Л.Українки, 6В, м.Здолбунів, Рівненська область, 35701

Повний текст рішення суду виготовлено 07 лютого 2025 року.

Суддя