Справа №478/1336/24
Провадження № 22-ц/812/214/25
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

05 лютого 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю

«Сільськогосподарське виробниче підприємство «Березнегувате»

на рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 21 листопада 2024 року, постановлену у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Томашевським О.О., повний текст складено того ж дня, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське виробниче підприємство «Березнегувате» про стягнення заборгованості по орендній платі та пені

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське виробниче підприємство «Березнегувате» (далі - ТОВ «СВП «Березнегувате») про заборгованості по орендній платі та пені.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказував, що він є власником земельної ділянки, площею 10,45 га, кадастровий номер: :06:000:0021, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Казанківської селищної ради Баштанського району Миколаївської області.

Вказана земельна ділянка належить йому на праві власності, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку, серія IV-МК №007012 від 23 березня 2021 року, яка була передано в користування відповідачу на підставі договору оренди землі від 04 серпня 2017 року.

Відповідно до умов зазначеного договору оренди землі строк дії оренди складає 7 років. Орендна плата за користування землею визначена в розмірі 27000 грн за рік.

Строк дії договору закінчився 04 серпня 2024 року, але відповідачем йому не було виплачена орендна плата за 2023-2024 роки.

Він неодноразово повідомляв відповідача по телефону та особисто надавав письмові вимоги про невиконання ним умов договору щодо сплати орендної плати за 2023-2024 роки, які були залишені останнім без відповіді.

Враховуючи вищевикладене, просив стягнути з відповідача заборгованість з виплати орендної плати за період 2023-2024 роки з урахуванням індексу інфляції в розмірі 56 538,00 грн, пеню в розмірі 5508,00 грн та судові витрати 1211,20 грн.

Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 21 листопада 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «СВП «Березнегувате» на користь ОСОБА_1 заборгованість з виплати орендної плати за період 2023-2024 роки в розмірі 36342,52 грн., пеню в розмірі 104,20 грн. та 710,97 грн судового збору.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції виснував, що між сторонами було укладено договір оренди землі строком на 7 років, за умовами якого було узгоджено, зокрема, розмір орендної плати в сумі 27000,00, яка підлягає сплаті щорічно до 25 грудня. В 2023 році позивачу було нараховано дохід в розмірі 27000,00 грн, з якого сплачено податок та військовий збір, але сума доходу не була виплачена позивачу. Відомості щодо нарахування та сплати у 2024 році сум орендної плати позивачу, судом не встановлено.

За встановлених обставин суд дійшов висновку про доведеність позивачем позовних вимог щодо наявності заборгованості по орендній платі у відповідача належним чином.

При цьому зазначав, що умови договору сторони не передбачили правила обчислення орендної плати з індексом інфляції. Тому з урахуванням принципів цивільного права, зокрема добросовісності, справедливості та розумності і тлумачення умов договору оренди на користь його дійсності, чинності та виконуваності, суд вважав, що коефіцієнт інфляції має обчислюватися для орендної плати по договору оренди земельної ділянки за відповідний рік, як добуток індексів інфляції з січня по грудень 2023 року та з січня по серпень 2024 року.

Тому, з урахуванням принципу належного виконання зобов`язання орендар був зобов`язаний сплатити орендодавцеві орендну плату за вказані роки з індексом інфляції, як про це домовилися сторони в договорі: за 2023 рік в розмірі 22843,48 грн (з урахуванням утриманих обов`язкових податків та зборів); заборгованість з орендної плати за 2024 рік в розмірі 13499,04 грн (з урахуванням утриманих обов`язкових податків та зборів).

Щодо розміру пені за невнесення орендної плати у строки, визначені договором, то суд першої інстанції дійшовши висновку про порушення відповідачем зобов`язанням за договором оренди від 04 серпня 2017 року, а відтак вважав підставними вимоги про її нарахування та стягнення. Проте не погодившись із наданим позивачем розрахунком, а саме: межами обраного позивачем періоду та розміром орендної плати (27000 грн), враховуючи умови договору та обставини справи дійшов висновку про стягнення пені за 2023 рік за період з 26 по 31 грудня 2023 року у розмірі 16 грн.20 коп. (27000*0.01%/100=2,7 грн в день*6 днів), за 2024 рік за період з 04 серпня по 28 вересня 2024 року у розмірі 88,00 грн (16769,20*0.01%/100=1,6 грн в день*55 днів).

Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість з орендної плати за 2023 рік та 2024 рік в розмірі 36342,52 грн. та пені за несвоєчасне внесення орендної плати в розмірі 104,20 грн.

В апеляційній скарзі ТОВ «СВП «Березнегувате» не погоджується з рішенням суду та зазначає, що судоми було неповно з`ясовано всі обставини справи, які мають значення для справи та надано невідповідний висновок всім обставинам справи, чим було порушено норми процесуального та матеріального права. Тому, просили про його скасування та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Так, вказують, що в ході судового розгляду справи ними надано документи, що підтверджують отримання позивачем від відповідача у 2018, 2019, 2020, 2021, 2022 роках орендної плати у більшому, ніж передбачено Договором оренди від 04 серпня 2017 року розмірі. Але, отримавши суми грошових коштів у розмірах більших, ніж передбачено Договором, позивач безпідставно не рахує надмірно сплачені відповідачем йому кошти та взагалі замовчує це.

За користування відповідачем земельною ділянкою кадастровий номер :06:000:0021 фактично отримано від нього орендну плату у 2018 році у сумі 27 000 грн та відповідачем перераховано за позивача податків на суму 6540,38 грн (6037,27 грн ПДФО та 503,11 грн військовий збір); у 2019 році - у сумі 30 240 грн та відповідачем перераховано за позивача податків на суму 6540,38 грн (6037,27 грн ПДФО та 503,11 грн військовий збір); у 2020 році - у сумі 30 240 грн та відповідачем перераховано за позивача податків на суму 6540,38 грн (6037,27 грн ПДФО та 503,11 грн військовий збір); у 2021 році - у сумі 37 800 грн та відповідачем перераховано за позивача податків на суму 6540,38 грн (6037,27 грн ПДФО та 503,11 грн військовий збір); у 2022 році - у сумі 37 800 грн (здійснено оранку городу площею 0,25 га загальною вартістю 750 грн та виплачено грошові кошти у загальній сумі 37050 грн.).

Щодо виплати орендної плати позивачу за 2023 рік, за користування відповідачем земельною ділянкою кадастровий номер :06:000:0021 позивача відповідачем в 2023 році перераховано за позивача податків на суму 5265 грн (4860,00 грн ПДФО та 405,00 грн військовий збір).

Вказують, що доходи фізичної особи від здавання в оренду земельної ділянки сільськогосподарського призначення, земельної частки (паю), майнового паю оподатковуються військовим збором за ставкою 1,5 відсотка та податком на доходи фізичних осіб за ставкою 18 %.

Таким чином, відповідач вважає необхідним віднесення до орендної плати орендодавця - позивача суми утриманих з нього та перерахованих ПДФО та військового збору, оскільки згідно норм ПКУ зазначений податок та збір нараховуються, утримуються та сплачуються за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, тобто за рахунок позивача, а не за рахунок відповідача, тому до сум орендної плати необхідно відносити також перераховані за позивача ПДФО та військовий збір.

Також не погоджується з висновками суду першої інстанції, що орендна плата за 2024 рік має бути сплачена у строк до 04 серпня 2024 року, а не 25 грудня 2024 року. Згідно укладеного Договору оренди від 04 серпня 2017 року (п.11 Договору), «Орендна плата вноситься щорічно до 25 грудня». Однак, ані на час подання позивачем позовної заяви, ані на час прийняття судом першої інстанції рішення по справі, ані на даний час строк виплати орендної плати за 2024 рік не настав, тому твердження та доводи позивача про наявність простроченої заборгованості по орендній платі у 2024 рік на час подання позивачем позовної заяви є безпідставними. Водночас, всупереч прямої норми договору, якою зафіксовані строки виплати орендної плати - 25 грудня, сум безпідставно без наявності на те повноважень самостійно цей строк оплати скорочує, втручаючись по суті в договірні відносини сторін договору.

Водночас, зважаючи на наявну переплату по орендній платі за Договором, взагалі не зрозуміло про яку заборгованість позивач піднімає питання, якщо на даний час орендна плата отримана ним у розмірах, що перевищують визначену умовами Договору. При цьому є безпідставним і твердження суду першої інстанції про необхідність сплати орендної плати за 2024 рік до 04 серпня 2024 року, таке трактування та тлумачення умов договору є необґрунтованим та перебуває поза повноваженнями суду. Така позиція суду першої інстанції повністю суперечить умовам договору, які містять чіткі строки розрахунків за договором, домовленостям сторін зафіксованим в Договорі від 04 серпня 2017 року.

Звертають увагу, що судом першої інстанції здійснено нарахування пенні, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за невиконання відповідачем своїх зобов`язань зі сплати орендної плати за землю за 2023 рік та 2024 рік. Однак Відповідач з цим не згоден так, як документами, що подані до суду та містяться в матеріалах справи, заборгованість по виплаті орендної плати відповідачем позивачу за 2023 рік та за 2024 рік відсутня, як і відсутнє порушення грошового зобов`язання, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для стягнення з пені у розмірах заявлених позивачем. При цьому, навіть за умови неврахуванням наданих документів про сплачену наперед орендну плату, строк сплати орендної плати (25 грудня) за 2024 рік не настав, що є додатковим аргументом відсутності підстав для нарахуванні судом першої інстанції пені за невиконання грошового зобов`язання відповідачем станом на 04 серпня 2024 року.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України розгляд справи судом апеляційної інстанції проведено без повідомлення учасників справи, тому відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Про розгляд справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 стаття 4 ЦПК України).

Згідно зі статтею 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що згідно Державного акту на право приватної власності на землю, серії V-МК № 007012 від 23 березня 2001 року, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 10,45 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Скобелевської сільської ради Казанківського району Миколаївської області (а.с. 8).

04 серпня 2017 року між ОСОБА_1 та ТОВ «СВП «Березнегувате» було укладено договір оренди земельної ділянки площею 10,45 га, кадастровий номер :06:000:0021. Право оренди земельної ділянки, за кадастровим номером: :06:000:0021 було зареєстровано 20 жовтня 2017 року, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 101542810 від 26 жовтня 2017 року (а.с. 12).

За умовами цього договору позивач передав відповідачу в оренду земельну ділянку площею 10,45 га, кадастровий номер: :06:000:0021 (а.с. 9-10).

Відповідно до пункту 8 вказаного Договору, договір укладено на 7 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. У разі відсутності повідомлення орендаря і письмових заперечень орендодавця щодо продовження строку дії договір строк дії дійсного довгому підлягає поновленню на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

За пунктами 9 -11 цього Договору, орендна плата вноситься орендарем в грошовій, натуральній та відробітковій( надання послуг) формах згідно письмової заяви орендодавця та складає 27000,00 грн. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції. Орендна плата вноситься щорічно до 25 грудня.

Розмір орендної плати переглядається щорічно у разі: зміни умов господарювання, передбачених цим договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін і тарифів, у тому числі внаслідок інфляції; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках, передбачених законом.

У разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0,01% несплаченої суми за кожний день прострочення ( пункти 13.14 Договору).

Відповідно до пункту 29 Договору орендодавець має право на своєчасне отримання орендної плати.

Дія договору припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено ( пункт 36 Договору).

Земельну ділянку було передано позивачем відповідачу 04 серпня 2017 року, що вбачається з акту приймання передачі земельної ділянки від 04.08.2017 року (а.с. 11).

Листами від 01 березня та 01 червня 2024 року позивач повідомив відповідача про небажання продовжувати дію договору оренди землі та просив сплатити до 04 червня 2024 року орендну плату за 2023 та 2024 роки, яку відповідно до заяв від 01 березня та 01 червня 2024 року просив перерахувати на наданий ним банківський рахунок. Крім того, позивачем на адресу відповіадча направлено угоду про припинення дії договору оренди від 04 серпня 2017 року (а.с. 13-18, 20-21).

Вказані листи залишилися без відповіді.

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (стаття 11 ЦК України).

Згідно із статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату відноситься до істотних умов договору оренди землі.

Згідно з положеннями статей 21, 22 Закону України «Про оренду землі» в редакції чинній на час укладання договору, орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.

Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

У разі визнання у судовому порядку договору оренди землі недійсним отримана орендодавцем орендна плата за фактичний строк оренди землі не повертається.

Орендна плата справляється у грошовій формі.

За згодою сторін розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися у натуральній формі. Розрахунок у натуральній формі має відповідати грошовому еквіваленту вартості товарів за ринковими цінами на дату внесення орендної плати.

Відповідно до статті 409 ЦК України власник земельної ділянки має право на одержання плати за користування нею. Розмір плати, її форма, умови, порядок та строки її виплати встановлюються договором.

Пунктом «в» частини першої статті 96 ЗК України визначено, що землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.

Відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено.

Повідомлення орендодавцем орендаря про припинення договору є юридично значимою дією, яка засвідчує наявність такого волевиявлення та забезпечує своєчасну обізнаність з ним іншої сторони, є передумовою для настання обумовлених таким одностороннім правочином наслідків також для іншої сторони.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 вказував, що відповідач порушив умови договору оренди щодо своєчасної сплати щорічних платежів по орендній платі за 2023 та 2024 роки, а відтак просив про її стягнення з врахуванням з індексу інфляції та пені.

І у відзиві на позовну заяву, і у апеляційній скарзі ТОВ «СПВП «Березнегувате» вказувало, що воно належним чином виконувало свої зобов`язання щодо сплати орендної плати, оскільки позивач отримав суми грошових коштів за період з 2018 по 2022 роки у більшому, ніж передбачено договором оренди землі розмірі. Відповідач вважає необхідним віднесення до орендної плати орендодавця - позивача суми утриманих з нього Товариства та перерахованих ПДФО та військово збору, оскільки згідно норм Податкового кодексу України зазначений податок та збір нараховується, утримується та сплачується за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачується такій особі, тобто за рахунок позивача, а не за рахунок відповідача. За такого заборгованість по сплаті орендної плати за 2023-2024 роки відсутня. Таке свідчить і про відсутність порушення відповідачем грошового зобов`язання, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для стягнення з відповідача пені у розмірі заявленому позивачем.

Суд першої інстанції дослідивши відомості про суми нарахованого доходу, утриманого та сплаченого податку на доходи фізичних осіб та військового збору за 4 квартал 2023 року ТОВ «СПВП «Березнегувате» (№ з/п 338), встановив, що відповідачем нараховано ОСОБА_1 (№ з/п 338) сума доходу 27000 грн, але не сплачено на користь останнього. Також нараховано до сплати ПДФО та військового збору з доходу позивача в розмірі: 4860,00 грн ПДФО та 405,00 військового збору (а.с. 80-83).

Відомості щодо нарахування та сплати у 2024 році сум орендної плати позивачу, судом не встановлено.

За такого, встановивши, що ТОВ «СВП «Березнегувате» не виконувало своїх зобов`язань щодо оплати орендної плати за 2023 та 2024 роки, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення орендної плати за вказані роки з врахуванням індексу інфляції: за 2023 рік - з урахуванням індексів інфляції становить 28377,00 грн (27000 грн (орендна плата, передбачена договором) + 1377,00 грн (інфляційне збільшення за період із 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року), за 2024 рік з урахуванням індексів інфляції становить 16769,20 грн (16052,05 грн (орендна плата, передбачена договором) + 717,15 грн (інфляційне збільшення за період із 1 січня 2024 року по 04 серпня 2024 року).

Із розміром стягнутих за вказаний період на користь позивача сум, останній погодився, рішення суду не оскаржив.

Відповідач свого розрахунку ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не надав, оскільки взагалі заперечує підстави для сплати орендної плати за спірний період.

Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги щодо необхідності віднесення до орендної плати орендодавця - позивача суми утриманих з нього та перерахованих ПДФО та військово збору за період з 2018 по 2022 роки та вважає їх неспроможними з огляду на те, що фактично проведені виплати ПДФО та військово збору за попередні роки колегія суддів не розглядає в якості переплати орендної плати, яку б можна було б спрямувати в рахунок сплати орендарем орендної плати позивачу за 2023 та 2024 роки, при відсутності у договорі від 04 серпня 2017 року обопільної згоди сторін про взаємозарахування певних проплат у рахунок сплати орендної плати за певний рік (роки). Суд не може за власною ініціативою та з огляду на принцип диспозитивності, визначений предмет та підставу заявленого позову (стягнення боргу по орендній платі лише за 2023 та 2024 року) перебирати на себе функцію перерозподілу (зарахування) певних платежів по договору оренди землі.

За умовами частин першої, п`ятої статті 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Частиною 1 статті 763 ЦК України передбачено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Згідно з вимогами частини 1 статті 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено.

За змістом наведених вище норм чинного законодавства із закінченням строку договору найму (оренди), на який його було укладено, такий договір є припиненим, що означає припинення дії (чинності) для сторін всіх його умов, а їх невиконання (невиконання окремих його умов) протягом дії договору є невиконанням зобов`язання за цим договором, що має відповідні наслідки (настання відповідальності за невиконання чи неналежне виконання обов`язків під час дії договору тощо), однак не зумовлює продовження дії (чинність) договору в цілому або тих його умов, що не були виконані (неналежно виконані) стороною (сторонами).

Таким чином, договір найму (оренди) є підставою виникнення права наймача (орендаря) користуватися орендованим майном протягом строку дії договору зі сплатою наймодавцю (орендодавцю) орендної плати, погодженої умовами договору; а припинення договору є підставою виникнення обов`язку наймача негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Згідно з п.8 договору від 04 серпня 2017 року останній укладено на 7 років, тобто він припинив свою дію 04 серпня 2024 року.

Сторони не заперечували, що строк на який був укладений між ними договір оренди землі від 04 серпня 2017 року закінчився 04 серпня 2024 року.

За змістом частини 4 статті 631 ЦК України закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Відповідно, у разі припинення договору оренди землі, зобов`язання сторін договору також припиняються, і таке припинення не звільняє сторони лише від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (тобто, фактично лише за обов`язками сплатити оренду за 2023 рік).

Таким чином, в даному випадку, наслідки припинення договору для сторін можна вважати такими, що позбавляють обов`язку відповідача проводити оплату за оренду землі, яку він використовував у 2024 році.

Натомість, згідно умов договору, а саме, пункту 9 Договору сторонами визначено лише граничний термін сплати орендної плати, а саме: до 25 грудня.

За таких обставин, суд першої інстанції вірно виснував, що обов`язок сплати за оренду землі, в разі припинення договору мав настати для відповідача у день припинення такого договору.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги щодо не згоди апелянта з висновками суду проте, що орендна плата за 2024 рік має бути сплачена у строк до 04 серпня 2024 року, колегія суддів відхиляє.

Відповідно до положень статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За приписами частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пеня за несвоєчасне внесення орендної плати, визначена у пункті 14 договору від 04 серпня 2017 року та складає 0.01% несплаченої суми за кожний день прострочення.

У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що відповідач сплатив позивачу орендну плату за 2023 та 2024 роки.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що через несвоєчасну та повну невиплату орендної плати відповідачем за 2023-2024 роки на користь позивача підлягає стягненню пеня відповідно до пункту 14 договору оренди.

Здійснивши арифметичний перерахунок заявленого до стягнення розміру пені, суд першої інстанції не погодившись із заявленими позивачем періодами, тобто з 04 серпня по 31 грудня 2023 року та 04 серпня та 31 грудня 2024 року, беручи до уваги встановлений судом розмір заборгованості по орендній платі та періоди з 26 по 31 грудня 2023 року та з 04 серпня по 28 вересня 2024 року, дійшов висновку, що обґрунтованим та підтвердженим документально є розмір пені в сумі 16 грн.20 коп. за 2023 рік та 88 грн. за 2024 рік. Наведений судом розрахунок та розмір пені відповідають умовам укладеного договору і відповідачем не спростовані.

Обраховані судом договірні розміри орендної плати із урахуванням індексів інфляції за 2023 та 2024 роки, пеня за несвоєчасне внесення орендної плати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в якості ефективного договірного способу захисту порушеного права на своєчасне та повне отримання орендної плати за користування належною йому земельною ділянкою, оскільки доказів у підтвердження зворотного відповідач суду не надав.

Аргументи апеляційної скарги про відсутність порушення відповідачем грошового зобов`язання, і як наслідок відсутність правової підстав для стягнення з відповідача пені не заслуговують на увагу, оскільки спростовується зібраними по справі доказами.

Висновок суду першої інстанції, у межах доводів апеляційної скарги, ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна правова оцінка, судом правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, під час розгляду справи судом не допущено порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Повно та всебічно дослідивши обставини у справі та надані докази, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив частково позовні вимоги про стягнення заборгованості по орендній платі.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи, беручи до уваги межі перегляду оскаржуваного рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню.

Згідно з частиною 13 статті 141, підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, а судове рішення без змін, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється.

Згідно частиною 5 статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Повний текст постанови складено 05 лютого 2025 року.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське виробниче підприємство «Березнегувате» залишити без задоволення, рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 21 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 05 лютого 2025 року.