КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2025 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/2604/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач),

суддів - Писаної Т. О., Гаращенка Д. Р.,

при секретарі Мудрак Р. Р.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп»

на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області

у складі судді Янченка А. В.

від 01 липня 2024 року

у цивільній справі № 753/16784/23 Києво-Святошинського районного суду Київської області

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2023 року ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого зазначало, що 14 лютого 2008 року між ВАТ КБ «Експобанк» (найменування змінено на ПАТ КБ «Експобанк») та ОСОБА_1 укладено договір кредиту і та договір поруки для забезпечення кредитного договору № 37/2008USD.

Відповідно до договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 06 березня 2018 року, укладеного між ПАТ КБ «Експобанк» (попередня назва ВАТ КБ «Експобанк») та ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», право вимоги за договором кредиту від 14 лютого 2008 року, первісний кредитор відступив на користь ТОВ «ФК Дніпрофінансгруп» разом з усіма додатками до нього (у т.ч. графіками здійснення платежів) та додатковими договорами (угодами), договорами про внесення змін, змінами і доповненнями, що є невід`ємними частинами.

Згідно договору відступлення ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», як новий кредитор, набув право вимоги до ОСОБА_1 щодо заборгованості за кредитним договором, а саме щодо отримання загальної суми заборгованості, яка включає суму основного боргу, проценти , нараховані на суму боргу, штрафні санкції на дату набрання чинності рішенням, а також право нараховувати проценти та штрафні санкції на суму основного боргу за договором кредиту та договором поруки з дати набрання чинності.

В зв`язку з невиконанням умов кредитного договору, первісний кредитор звертався до суду з позовом про стягнення заборгованості.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 21 лютого 2014 року по справі №753/16299/13 позов задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Експобанк» суму заборгованості за договором кредиту і забезпечення 14.02.2008 року в розмірі 423 997 грн 43 коп.

На виконання рішення суду, стягувачу було видано виконавчий документ про стягнення з відповідача.

Виконавчий документ про стягнення з відповідача перебував на виконанні у Дарницькому відділі державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві. Державними виконавцями вживались заходи примусового виконання рішення в рамках виконавчого провадження. Не зважаючи на вжиті заходи примусового виконання та перебування протягом значного часу виконавчого документа на виконанні, станом на день подання зазначеного позову, рішення суду відповідачем не виконано, заборгованість не погашена.

Посилаючись на викладене, Товариство просило задовольнити позов та стягнути з відповідача 212 924 грн 31 коп. інфляційних втрат, 38 183 грн 67 коп. трьох відсотків річних, а всього 251 107 грн 98 коп. Судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 липня 2024 року у позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Апелянт вказує, що невиконання відповідачем рішення суду є триваючим правопорушенням, тому право на позов у позивача обмежується останніми трьома роками. Пропуск строку пред`явлення виконавчого документу до виконання не має значення для вирішення даної справи, оскільки має значення факт наявності вже захищеної судом вимоги кредитора у вигляді рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 лютого 2014 року у справі №753/16299/13, яке набрало законної сили та не виконано відповідачем. За таких обставин зобов`язання не можна вважати натуральним.

Зазначав, що судом першої інстанції не враховано висновки Верховного Суду, викладені в постанові 28 вересня 2021 р. у справі №759/4755/19 та в постанові від 29 листопада 2023 року у справі №753/1527/22, які підлягають застосуванню при розгляді даної справи.

Висновки Великої Палати Верховного Суду від 09 серпня 2023 року у справі №753/369/21, Верховного Суду у постановах від 23 листопада 2022 року у справі №285/3536/20, від 06 березня 2019 року у справі №757/44680/15-ц, від 13 березня 2023 року у справі №554/9126/20 на які посилається суд першої інстанції, є нерелевантним до правовідносин, які склались у даній справі, оскільки розмір грошового зобов`язання у цих справах визначався не судовим рішенням, а на підставі умов цивільно-правових угод.

Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

В судове засідання суду апеляційної інстанції учасники справи не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Позивач в поданій апеляційній скарзі просив розглядати справу у відсутність представника Товариства.

Заслухавши доповідь судді Євграфової Є. П., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що 14 лютого 2008 року між ВАТ КБ «Експобанк» (найменування змінено на ПАТ КБ «Експобанк») та ОСОБА_1 укладено договір кредиту і в той же день укладено договір поруки для забезпечення кредитного договору № 37/2008USD.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 21 лютого 2014 року по справі №753/16299/13 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Експобанк» суму заборгованості за договором кредиту і забезпечення від 14 лютого 2008 року в розмірі 423 997 грн 43 коп.

На виконання рішення суду, стягувачу було видано виконавчий документ про стягнення з відповідача.

Згідно копії постанови державного виконавця Маріуци Т. В. відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції від 23 квітня 2025 року, виконавчий лист №753/16299/13, виданий 01 липня 2014 року Дарницьким районним судом міста Києва було повернуто стягувачу у зв`язку із відсутністю доходів і майна у боржника.

12 грудня 2016 року державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Пацуріною О. В. винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу у зв`язку відсутністю у боржника майна та доходів.

Відповідно до договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 06 березня 2018 року, укладеного між ПАТ КБ «Експобанк» (попередня назва ВАТ КБ «Експобанк») та ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», право вимоги за договором кредиту від 14 лютого 2008 року, первісний кредитор відступив на користь ТОВ «ФК Дніпрофінансгруп» разом з усіма додатками до нього (у т.ч. графіками здійснення платежів) та додатковими договорами (угодами), договорами про внесення змін, змінами і доповненнями, що є невід`ємними частинами.

Згідно договору відступлення ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», як новий кредитор, набув право вимоги до ОСОБА_1 щодо заборгованості за кредитним договором, а саме щодо отримання загальної суми заборгованості, яка включає суму основного боргу, проценти, нараховані на суму боргу, штрафні санкції на дату набрання чинності рішенням, а також право нараховувати проценти та штрафні санкції на суму основного боргу за договором кредиту та договором поруки з дати набрання чинності.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 25.07.2018 року по справі №753/13354/18 замінено стягувача ПАТ КБ «Експобанк» у виконавчому провадженні щодо виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 лютого 2014 року в цивільній справі за позовом ПАТ КБ «Експобанк» до ОСОБА_1 , його правонаступником ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп».

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені в позові до стягнення три проценти річних та інфляційні втрати нараховано на суму, яку стягнуто рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 21.02.2014 року у справі №753/16299/13, виконавчий лист видано 01.07.2014, який виконавчою службою в 2015 році та в 2016 році повертався стягувачу у зв`язку із відсутністю у боржника доходу та майна. Відступлення права вимоги за вказаною заборгованістю до відповідача, ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» отримало в 2018 році, проте доказів того, що позивач вживав заходів щодо виконання рішення суду та повторного пред`явлення виконавчого листа до виконання після його повернення суду не надано. Таким чином, суд вважав, що позивач п`ять років з моменту отримання права вимоги до відповідача не вживав заходів щодо виконання рішення суду, зобов`язання боржника за судовим рішенням трансформувалось в звичайне грошове зобов`язання, й в подальшому кредитор втратив право на судовий захист своєї вимоги. Три проценти річних та інфляційні втрати позивачем нараховано до вимоги, яка існує в натуральному зобов`язанні.

Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 6 березня 2019 року у справі № 757/44680/15-ц (провадження № 61-32171сво18) дійшла висновку, що системне тлумачення частини першої статті 509, частини першої статті 267, статті 625 ЦК України у їх взаємозв`язку дає підстави для висновку, що натуральним є зобов`язання, вимога в якому хоча і існує, проте не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном.

Положення статті 625 ЦК України щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат як спеціальної міри відповідальності за порушення грошового зобов`язання може бути застосовано до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, отже кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на захист в судовому (примусовому) порядку вимоги про нарахування 3% річних та інфляційних втрат.

У справі № 757/44680/15-ц, яка переглядалась об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, судами попередніх інстанцій встановлені обставини щодо спливу позовної давності за вимогами кредитора про стягнення заборгованості за кредитом та процентами за його користування і судовим рішенням, яке набрало законної сили, відмовлено у задоволенні позову про їх стягнення, тому колегія суддів касаційного суду вважала вказане зобов`язання натуральним і дійшла висновку про відсутність у кредитора права нараховувати суми, визначені статтею 625 ЦК України.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції щодо натуральності зобов`язання у спірних правовідносинах, адже рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21 лютого 2014 року з відповідача стягнута заборгованість за кредитним договором, отже вимога позивача вже захищена у судовому (примусовому) порядку. Пропуск строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання у наведеному контексті не мають правового значення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 червня 2019 року № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18) зазначено, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання; наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

Посилання районного суду на правові висновки Великої Палати Верховного Суду від 09 серпня 2023 року у справі №753/369/21, Верховного Суду у постановах від 23 листопада 2022 року у справі №285/3536/20, від 06 березня 2019 року у справі №757/44680/15-ц, від 13 березня 2023 року у справі №554/9126/20 колегією суддів не приймаються, так як є нерелевантним до правовідносин, які склались у даній справі, оскільки розмір грошового зобов`язання у цих справах визначався не судовим рішенням, а на підставі умов цивільно-правових угод.

За таких обставин наявні підстави для стягнення з відповідача передбачених ст. 625 ЦК України 3% річних та інфляційних втрат. У питанні обґрунтованості заявлених до стягнення сум колегія суддів виходить з наступного.

Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18)).

У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України).

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 р. «Про введення воєнного стану в Україні» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який продовжений і на даний час.

Даний позов пред`явлено 12 вересня 2023 року.

За таких обставин, та з врахуванням пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України з відповідача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» підлягають стягненню інфляційні та 3 проценти річних за період з 08 вересня 2020 року по 23 лютого 2022 року за несвоєчасне виконання зобов`язання у розмірі 423 997 грн 43 коп.

За проведеним апеляційним судом розрахунком за вказаний період підлягають стягненню 74 092 грн 29 коп. інфляційних втрат, 18 598 грн 45 коп. трьох відсотків річних, а всього 92 690 грн. 74 коп.

В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають, з підстав наведених вище.

Оскільки позовні вимоги задовольняються частково, рішення суду підлягає скасуванню з підстав визначених ст. 376 ЦПК України (неправильне застосування норм матеріального права) з постановлення нового рішення про часткове задоволення позову.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» судовий збір за подання позовної заяви в сумі 1 390 грн 26 коп. та судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 2085 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 липня 2024 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити частково. Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» () 74 092 грн 29 коп. інфляційних втрат, 18 598 грн 45 коп. трьох відсотків річних, а всього 92 690 грн. 74 коп.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» () витрати по сплаті судового збору у розмірі 3475 грн 65 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 04 лютого 2025 року.

Судді: Є. П. Євграфова

Т. О. Писана

Д. Р. Гаращенко